137/15/23

У Х В А Л А

16.01.2023 Літинський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника ДУ «Літинська ВК № 123» ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в смт. Літин клопотання адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 30.09.2013 вироком Шевченківського районного суду Черкаської області за п.6,12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ст.70 КК України до покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 звернувся до Літинського районного суду Вінницької області із клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого.

В обґрунтування зазначеного клопотання посилався на те, що станом на 03.01.2023 ОСОБА_6 відбув 3/4 терміну покарання і набув право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. На його переконання, ОСОБА_6 довів своє виправлення і вважає, що від даної особи не доводиться очікувати в майбутньому вчинення нових злочинів. Із характеризуючих даних вбачається, що виправлення ОСОБА_6 підтверджене його сумлінною поведінкою, дотриманням режиму відбування покарання, виконанням законних вимог представників адміністрації. Засуджений неодноразово отримував подяки, заохочення від адміністрації колонії і своєю зразковою поведінкою у побуті, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, активною участю у суспільному житті, своєю діяльністю спокутує вину за вчинений злочин. Останній офіційно працевлаштований та його ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільно-корисній праці, систематичним виконанням трудових обов`язків і дорученої роботи, виконанням норм виробітку, відсутністю трудових порушень. Враховуючи викладені обставини, є підстави вважати, що засуджений ОСОБА_6 у разі звільнення спроможний свідомо дотримуватися соціальних норм життя та немає мотивації до повернення на шлях злочинної діяльності. Відповідно до долученої довідки ТОВ «Ковінько-Ковбаси», ОСОБА_6 у разі звільнення буде працевлаштований за місцем проживання і роботи його батьків. Засуджений ОСОБА_6 , знаходячись на волі, в спромозі буде надавати матеріальну допомогу своїй рідній доньці ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка б хотіла вперше побачити батька. На його думку, він ніколи більше на стане на злочинний шлях та не попаде на лаву підсудних.

В судовому засіданні захисник засудженого адвокат ОСОБА_5 клопотання підтримав з підстав зазначених у ньому, зокрема, зазначив, що засуджений ОСОБА_6 відбув десять років покарання та йому залишилось лише півтора року. Стягнення засудженого ОСОБА_6 на момент звернення до суду погашені та він протягом останнього часу має лише заохочення. Просив також врахувати наявність у нього 6 річної дитини та можливість його працевлаштування після звільнення з установи відбування покарання. Не виключено те, що ОСОБА_6 після звільнення стане на захист України в лавах ЗСУ.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 підтримав клопотання свого захисника. Зазначив, що він свою вину у вчиненому визнає та розкаюється, у нього було достатньо часу задуматись над своєю поведінкою, а тому хоче жити нормальним життям поза межами колонії. На запитання прокурора відповів, що більше року він працює в їдальні, а до того також працював на інших роботах.

Прокурор ОСОБА_3 стосовно задоволення зазначеного клопотання заперечив, вважає, що воно є безпідставним, оскільки сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого має бути протягом усього часу відбування покарання. ОСОБА_6 засуджений за особливо тяжкий злочин, під час розгляду кримінального провадження свою вину не визнавав. Матеріали справи не містять достатньо даних про те, що засуджений став на шлях виправлення, адже має 13 стягнень та всього 5 заохочень, які застосовувались у 2015, 2017 та 3 заохочення лише у 2022 році. Крім того, у 2020 та 2021 році засуджений не працював з власних переконань. Відзначив, що згідно чинного законодавства, засуджений ОСОБА_6 не підлягає службі в ЗСУ.

Представник колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, оскільки засуджений ОСОБА_6 на шлях виправлення почав ставати лише в 2022 році та вважає, що цього недостатньо для застосування до нього ст. 82 КК України.

Дослідивши матеріали справи, особової справи засудженого, заслухавши думку учасників судового розгляду, судом встановлені наступні обставини.

Вироком Шевченківського районного суду Черкаської області від 30.09.2013 ОСОБА_8 засуджено за п.6,12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ст.70 КК України засуджено до покарання у вигляді тринадцяти років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахувати з часу затримання, тобто з 06.12.2012.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 14.05.2014 вирок Шевченківського районного суду Черкаської області від 30.09.2013 відносно ОСОБА_6 залишено без змін

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_6 вбачається, що засуджений ОСОБА_6 підпадає під дію ст. 81 КК України (умовно-дострокове звільнення) по відбуттю 3/4 частини строку покарання 28.03.2021, (рішенням адміністративної комісії установи, протокол №6 від 07.04.2021 - відмовлено); ст.82 КК України (заміна невідбутої частини покарання більш м`яким) по відбуттю 2/3 строку покарання 28.02.2020, (рішенням комісії установи, протокол №5 від 11.03.2020 - відмовлено); ст. 100(101) КВК України (переведення до дільниці соціальної реабілітації) по відбуттю 1/2 строку покарання 28.12.2017, (рішенням комісії установи, протокол №1 від 11.01.2018 - відмовлено).

Стаття 81 КК України передбачає, що умовою для застосування умовно-дострокового звільнення є те, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Згідно п.3 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України, під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Суд зазначає, що наявність лише формально-юридичної підстави, тобто відбуття необхідного строку покарання, не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до останньої характеристики засудженого ОСОБА_6 встановлено, що останній в місцях позбавлення волі перебуває з 06.12.2012. Під час утримання в слідчому ізоляторі м. Черкаси характеризувався посередньо. Допустив одне порушення вимог режиму утримання внаслідок чого була проведена бесіда виховного характеру, заохочень не мав. З 08.07.2014 засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання в Державній установі «Літинська виправна колонія (№123)». Після прибуття в установу був працевлаштований старшим днювальним ДКДІР, потім був працевлаштований різноробочим на дільниці по рубці дров для розпалювання, на даний час працевлаштований в їдальні установи. За час відбування покарання в установі характеризується негативно, допустив тринадцять порушень вимог режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи, з яких чотири рази поміщався в ДІЗО. Допущені порушення виражалися у порушені розпорядку дня, у спробі створити конфліктну ситуацію, у порушені локалізації, у вживанні спиртовмісних речовин, у самовільному залишені строю та курінні у невстановленому для цього місці. П`ять разів заохочувався. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, не завжди адекватно реагує на критику в свою адресу. Намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Намагається дбайливо ставитись до манна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування. Намагається виконувати роботи із благоустрою установи якісно та вчасно. Намагається не допускати порушення вимог пожежної безпеки. 11.10.2022 проведено оцінку вчинення повторного кримінального правопорушення, рівень середній, загальний бал 166. Засуджений ОСОБА_6 без нагляду адміністрації установи не спроможний дотримуватись правил внутрішнього розпорядку установи та чинного законодавства України в цілому, а тому адміністрація установи вважає, що засуджений ОСОБА_6 своє виправлення не довів в порядку застосування ст.81 Кримінального Кодексу України.

Як вбачається з довідки про заохочення та стягнення від 13.01.2023 у засудженого ОСОБА_6 за весь період перебування в установі відбування покарання наявні тринадцять стягнень, п`ять заохочень.

Також, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» регламентовано, судам під час судового розгляду у справах цієї категорії, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Засуджений, який вчинив умисний особливо тяжкий злочин, за який його було засуджено до позбавлення волі, відбувши більше 3/4 строку покарання, призначеного останньому судом, не має саме тієї поведінки та ставлення до праці, які б свідчили про можливість застосування до нього такого заохочувального заходу, як умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, процес виправлення та перевиховання ОСОБА_6 не є стабільним та послідовним.

З матеріалів справи не вбачається те, що засуджений довів своє виправлення. Критерієм сумлінної поведінки є неухильне додержання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватись на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Згідно характеристик від 30.01.2020 та від 05.04.2021, які містяться в особовій справі засудженого, ОСОБА_6 характеризувався негативно та, станом на 2020 та початок 2021 року, не був працевлаштований, зокрема, з власних переконань.

Незважаючи на те, що на теперішній час стягнення зняті та погашені у встановленому законом порядку, проте враховуються судом як характеристика поведінки засудженого протягом всього періоду відбування покарання

Водночас, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Твердження адвоката ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та має можливість працевлаштуватись не є достатнім доказом того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Оскільки умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, суд дійшов висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення в даному випадку є передчасним.

Виходячи з наведеного, клопотання адвоката ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.81 КК України, ст. 537, 539, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а особами, що не були присутні при цьому - з дня отримання її копії.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя:ОСОБА_1