ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора представника виправної колонії захисника засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Сєвєродонецьк Луганської області, громадянину України, з середньою освітою, маючому неповнолітню дитину, засудженому вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 лютого 2018 року за ч.2 ст.307, ст.69 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

відмовлено в задоволенні його заяви про скорочення строку покарання та умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 лютого 2018 року.
В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив про те, що засуджений ОСОБА_9 поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений просить звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.
При цьому зазначає, що має неповнолітню дитину, здобув професію токаря, був заохочений адміністрацією виправної колонії.
Наголошує, що не відшкодував покладені на нього вироком суду процесуальні витрати, оскільки працевлаштований в установі відбування покарань на безоплатній основі.
Стверджує, що витяг з протоколу засідання дисциплінарної комісії установи від 04 серпня 2021 року №114 не свідчить про порушення ним порядку відбування покарання, оскільки за результатами засідання не застосовувались заходи стягнення, а лише проведено профілактичну бесіду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, міркування представника виправної колонії, який покладався на розсуд суду, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.
Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.
При цьому обов`язковою умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
При цьому, умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
Доводи апеляційної скарги засудженого про наявність підстав для звільнення його умовно-достроково від відбування покарання є непереконливими.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 лютого 2018 року засуджений за ч.2 ст.307, ст.69 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Вирок цього ж суду від 04 грудня 2017 року, яким ОСОБА_9 засуджений за ч.2 ст.309, ст.75 КК України на 3 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, постановлено виконувати самостійно.
В Державній установі «Старобільський слідчий ізолятор» ОСОБА_9 характеризувався негативно, порушував вимоги режиму тримання, заохочень не мав і до праці не залучався.
Після направлення ОСОБА_9 до Олексіївської виправної колонії (№25), він хоча і був заохочений адміністрацією установи, проте до нього було застосовано також дванадцять стягнень за порушення режиму відбування покарання, три з яких у виді поміщення до дисциплінарного ізолятора установи та суворої догани, вже після його звернення з клопотанням до суду про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Характеризується ОСОБА_9 негативно, не приймає участь у роботі самодіяльних організацій та не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи, не входить до складу ради колективу засуджених відділення.
Крім того, згідно з вироком суду, ОСОБА_9 має відшкодувати процесуальні витрати в сумі 247,40 грн, проте ставиться до цього байдуже, не зважає на проведену профілактично-виховну роботу.
Враховуючи наведене, висновок суду про неможливість звільнення засудженого від відбування покарання умовно-достроково ґрунтується на всебічному врахуванні даних про поведінку і ставлення до праці ОСОБА_9 за весь час відбування покарання та є правильним.
Судове рішення відповідає вимогам ст.370 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.
Отже, апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_9 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4