У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2023 р. м. Кобеляки

Слідчий суддя Кобеляцького районного суду Полтавської області ОСОБА_1 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

володільців майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та його представника - адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000069 від 22.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

Встановив:

Старший слідчий СВ відділення поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_2 , у якому прохає:

- накласти арешт на автомобіль "САЗ 3502", дн.з. НОМЕР_1 , синього кольору, з метою запобігання можливості його відчуження, приховування, знищення та перетворення, та залишити на зберіганні на зберіганні на території відділення поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області;

- накласти арешт на дрова об`ємом 5 м.куб., які за своїм зовнішнім виглядом схожі на свіжо спиляні, з метою запобігання можливості їх відчуження, приховування, знищення чи перетворення, та залишити їх на зберіганні на території відділення поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області.

На обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що слідчим відділення поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000069 від 22.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

22 лютого 2023 року в м. Кобеляки, Полтавського району, Полтавської області, по вул. Полтавській, був зупинений автомобіль марки «САЗ 3502» д.н.з. НОМЕР_1 , синього кольору, під керуванням ОСОБА_4 разом з пасажиром ОСОБА_8 , у кузові якого знаходилися дрова, об`ємом 5 м. куб., без відповідних документів.

Вказані особи повідомили, що дрова вони завантажили 22.02.2023 неподалік с. Вишневе, Полтавського району, Полтавської області, та везли їх в м. Кобеляки до лісництва на прохання їх знайомого ОСОБА_5 .

Опитаний ОСОБА_5 , що у користуванні має автомобіль «САЗ 3502» д.н.з. НОМЕР_1 . На прохання свого знайомого ОСОБА_9 , він надав автомобіль для перевезення дров, які залишилися незабраними після вилучення влітку 2022 року. Метою перевезення було доставка дров у лісництво з подальшим їх отриманням, разом з іншими дровами, у зв`язку з скасуванням на них арешту та закриттям кримінального провадження, у рамках якого ці дрова були вилучені.

Враховуючи те, що відповідно до пред`явленої копії ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 19.01.2023 про скасування арешту на майно не можливо ідентифікувати дрова, які перевозилися автомобілем «САЗ 3502» д.н.з НОМЕР_1 з дровами, які були вилучені влітку 2022 року, слідчий вважає, що можливо дійти висновку, що ця ухвала використовується як прикриття протиправної діяльності і може бути неодноразово використана на підтвердження законності дій щодо перевезення дров.

Крім цього, вищевказана ухвала датована 19 січня 2023 року, а перевезення дров відбулося 22 лютого 2023 року, тобто більш ніж через місяць, що ставить під сумнів законність такого перевезення та законність походження цих дров в цілому.

Вилучений 22.02.2023 автомобіль «САЗ 3502» д.н.з. НОМЕР_1 , синього кольору, у кузові якого знаходилися дрова об`ємом 5 м. куб., та вказані дрова визнані речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , автомобіль «САЗ 3502» д.н.з. НОМЕР_1 , синього кольору належить підприємству ЗКПО 00384934 ВАТ Б/радг.ц/к Халтуріна, за адресою: с. Халтуріно, Карлівський район, Полтавська область.

Фактичним володільцем автомобіля є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, з метою забезпечення збереження речових доказів, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення та з метою проведення судових експертиз ініціатор клопотання вважає за необхідне накласти арешт на автомобіль «САЗ 3502», д.н.з. НОМЕР_1 , синього кольру, та дрова об`ємом 5 м.куб., які вилучені під час огляду місцевості 22.02.2023.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали з наведених у ньому підстав.

ОСОБА_5 та його представник в цілому не заперечуючи проти накладення арешту на майно, прохали не встановлювати заборону на право користування вказаним вище автомобілем.

ОСОБА_4 будь-якої думки щодо власне клопотання про арешт майна не висловлював.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників судового провадження, розглянувши доводи клопотання й додані до нього докази, робить такі висновки.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотання про арешт майна на підставі п. 1 і п.4 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто, з метою збереження речових доказів та з метою відшкодування шкоди.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження (в цьому випадку - арешт майна) має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що такі докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в цьому кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Отже, в разі звернення процесуальної особи, що здійснює кримінальне провадження, з клопотанням до слідчого судді про арешт майна, норми чинного кримінального процесуального законодавства прямо встановлюють обов`язок цієї особи звертатися з таким клопотанням саме в межах конкретного провадження, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у зв`язку із розслідуванням якого подається клопотання, та враховуючи відомості щодо вчинення саме цього кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 4 ч. 2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суд повинен враховувати: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 6 ст. 132 КПК України передбачено, що до клопотання слідчого, дізнавача, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

З доданого до клопотання витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000069 від 22.02.2023 вбачається, що СВ ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, за фактом того, що 22 лютого 2023 року в м. Кобеляки, Полтавської області, зупинено автомобіль «САЗ 3502», д.н.з. НОМЕР_1 , синього кольору, під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перевозив дрова без відповідних документів.

Частиною 1 статті 246 КК України передбачена кримінальна відповідальність за незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.

Приміткою 1 до ст. 246 КК України визначено, що у цій статті істотною шкодою вважається така шкода, яка у двадцять і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, або інша істотна шкода, завдана навколишньому природному середовищу в частині забезпечення ефективної охорони, належного захисту, раціонального використання та відтворення лісів.

Тобто, незаконна порубка та наявність істотної шкоди є обов`язковими ознаками передбаченого ч.1 ст. 246 КК України протиправного діяння.

Частиною 1 ст. 173 КПК України передбачено, що суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано «Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 (далі Положення).

Згідно з п. 1 глави 2 розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України.

До ЄРДР внесено відомості за ч. 1 ст. 246 КК України, яка передбачає відповідальність за незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду, тоді як у короткому викладі обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зазначено лише про зупинення автомобіля, який перевозив дрова без відповідних документів.

У клопотанні про арешт майна відсутні посилання на відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України, зокрема, про незаконну порубку дерев, що були вилучені, і про заподіяння цим істотної шкоди або іншої істотної шкоди, завданої навколишньому природному середовищу в частині забезпечення ефективної охорони, належного захисту, раціонального використання та відтворення лісів.

Отже, як було встановлено під час розгляду клопотання, питання чи була деревина, яка перевозилася, незаконно зрубаною з заподіянням істотної шкоди та якої саме, у клопотанні не обґрунтовано і слідчим та прокурором під час розгляду клопотання не доведено.

Твердження слідчого і прокурора про те, що у подальшому будуть проводитися заходи щодо встановлення місця порубки деревини та призначатися відповідні експертні дослідження для встановлення розміру шкоди не можуть слугувати достатнім обґрунтуванням існування складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України на час звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.

Слідчий суддя зазначає, що у справах за клопотаннями сторони обвинувачення про накладення арешту на майно, крім передбачених КПК України підстав для такого арешту, слідчий та прокурор також мають довести наявність події злочину та зв`язок речей, про арешт яких порушується питання, з обставинами злочину.

Стандарт доказування при розгляді клопотання про арешт майна передбачає, крім доведення передбачених КПК України підстав для такого арешту, також доведення слідчим та прокурором існування фактів чи інформації, які б переконали стороннього об`єктивного спостерігача, що могло бути вчинено конкретний злочин.

Відповідно до п. 11.1 «Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», затверджених наказом Міністра транспорту України № 363 від 14.10.1997 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за № 128/2568, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення.

Разом з тим, відсутність вказаного документу саме по собі не свідчить про здійснення перевезення саме незаконно зрубаних дерев, що заподіяло істотну шкоду.

Відтак, враховуючи об`єктивну сторону кримінального правопорушення щодо якого здійснюється кримінальне провадження, не можна стверджувати, що стороною обвинувачення доведено, що у спосіб перевезення деревини автомобілем, про арешт яких порушується питання в цій справі, було вчинене кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 246 КК України, адже незаконної порубки такої деревини та існування підстав вважати наявним заподіяння істотної шкоди не доведено.

Можливе порушення ОСОБА_5 визначених законом правил та порядків ведення господарської діяльності, на що посилався під час розгляду клопотання прокурор (здійснення господарської діяльності з перевезення без реєстрації такої діяльності, без укладання відповідних договорів чи отримання дозволів, без наявності підтвердних документів тощо), за відсутності визначених у ч.1 ст. 246 КК України обов`язкових ознак події, не може слугувати доказом вчинення саме цього кримінального правопорушення та не охоплюється його складом.

Посилання слідчого і прокурора на те, що не можливо встановити відповідність вилучених дрів тим, щодо яких слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтави ухвалено рішення про скасування арешту, не спростовує необхідності обґрунтовувати існування підстав вважати їх порубку незаконною, а завдану шкоду істотною.

Тобто, слідчим і прокурором не доведено що наразі існують відомості, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, а отже вилучене майно не може відповідати критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що слідчий і прокурор не довели необхідність арешту тимчасового вилученого майна, а тому встановлені вище обставини з огляду на положення п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України виключають можливість застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Водночас слідчий суддя зауважує, що посилаючись на необхідність збереження речових доказів слідчий і прокурор у клопотанні та під час його розгляду в суді не зазначили будь-яких об`єктивних підстав вважати таким, що існує ризик відчуження, приховування, знищення і перетворення речових доказів, а цитування у клопотанні ст. 170 КПК України не може слугувати достатнім доводом для існування вважати такі ризики існуючими. Тобто, в цій частині клопотання є необґрунтованим.

Також, посилаючись на забезпечення відшкодування шкоди слідчий та прокурор не зазначили та не довели будь-яких підстав вважати такою, що існує, такої шкоди, яка може бути і підлягає відшкодованнню, а тому в цій частині клопотання також є необґрунтованим.

Зважаючи на встановлені вище обставини, подальше перебування майна поза межами володіння особи призведе тільки до порушення права власника щодо володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Частиною 3 ст. 173 КПК України передбачено, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 131, 132, 170-173, 175, 309, 310, 395 КПК України, слідчий суддя,

Постановив:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000069 від 22.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, - відмовити.

Автомобіль "САЗ 3502", дн.з. 8845ПОО, синього кольору, та дрова об`ємом 5 м.куб., які за своїм зовнішнім виглядом схожі на свіжо спиляні, які були вилучені під час огляду місця 22 лютого 2023 року, - повернути особі, у якої їх було вилучено.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя