КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/371/22
Провадження № 1-кп/534/115/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 ОСОБА_3 , прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000043 від 01.02.2022 за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Клесів Сарненського району Рівненської області, українець, громадянин України, освіта середньо-технічна, офіційно працює старшим водієм на ТОВ «Охоронна агенція «Вимпел», неодружений, утриманців не має, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

в с т а н о в и в :

31.01.2022 приблизно о 6 годині 50 хвилин, на світанку, поза межами населеного пункту, під час ожеледиці, по обледенілому асфальтобетонному покриттю проїзної частини дороги «Капустяни - Дяченки - Дмитрівка - Горішні Плавні», між населеними пунктами с. Дмитрівка та м. Горішні Плавні, у Кременчуцькому районі Полтавської області, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, які між собою визначені горизонтальною дорожньою розміткою, зі сторони с. Дмитрівка в напрямку м. Горішні Плавні, по заокругленню, яке розташовувалося з права на ліво, в межах своєї смуги руху, рухався автобус марки «ПАЗ» моделі «4234» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_9 .

В цей же час в зустрічному напрямку, в межах своєї смуги руху даної проїзної частини дороги, тобто зі сторони м. Горішні Плавні в напрямку с. Дмитрівка, рухався автомобіль марки «ЗАЗ» моделі «1102» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який перевозив у якості пасажира переднього сидіння свою цивільну дружину ОСОБА_10 Рухаючись по горизонтальному відрізку проїзної частини, в`їжджаючи на заокруглення, яке розташовувалося з ліва на право, водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. 12.1 «Правил дорожнього руху України», не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням автомобіля, змінив напрямок свого руху ліворуч, в стадії некерованого заносу виїхав на зустрічну смугу руху, чим своїми діями створив небезпеку для руху водієві автобуса марки «ПАЗ» моделі «4234» ОСОБА_9 , який рухався в зустрічному напрямку та із яким в подальшому в межах зустрічної смуги руху, на 56 км + 800 м, вказаної автодороги, допустив зіткнення переднім правим крилом автомобіля марки «ЗАЗ» моделі «1102» з передньою лівою частиною автобуса марки «ПАЗ» моделі «4234», при цьому кут контакту між їх подовжніми осями складав близько 80±20 градусів.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 101 від 22.02.2022, пасажир автомобіля марки «ЗАЗ» моделі «1102» ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: суміщені травми з залученням кількох ділянок тіла, які утворили: закрита травма органів грудної клітини і живота, із множинними переломами ребер справа, розривами і крововиливами міжреберних м`язів, розривами легень, печінки, підшлункової залози, очеревини, крововиливом в плевральні порожнини, крововиливом в черевну порожнину, крововиливом в наднирники, праву нирку, середостіння грудного відділу хребта, крововиливом в м`які тканини грудей на тлі синців грудей і лівої молочної залози; рана з крововиливом лівої брови, рана з крововиливом правого колінного суглоба, садно і крововилив лобної ділянки голови, садно перенісся, садно лівої щоки, синці верхніх повік правого і лівого ока, синець і садно лівого колінного суглоба, синець лівої гомілки, синець правого стегна, коліна і гомілки, садна пальців правої кисті, синець і садна лівої кисті та променево-зап`ясткового суглобу. Дані тілесні ушкодження утворилися в один проміжок часу, одномоментно, від сильного травмуючого впливу тупих, твердих предметів, за механізмом удар, струс, тертя, тиснення, що характерно для утворення їх при дорожньо-транспортній пригоді у пасажира легкового автомобіля. Згідно пункту 2.1. правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, такі ушкодження, відносно живої людини мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпечних для життя, а в даному випадку прямого причинно-наслідкового зв`язку зі смертю.

Смерть ОСОБА_10 , настала від шоку і крововтрати, на тлі не сумісних із життям травм органів грудної і черевної порожнин. Між встановленими ушкодженнями і смертю є прямий причинно-наслідковий зв`язок. На час настання смерті ОСОБА_10 , в стані алкогольного сп`яніння не перебувала, про що свідчить негативний результат судово-токсикологічного дослідження.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № CE-19/117-22/1562-I від 18.02.2022 у діях водія ОСОБА_7 вбачаються невідповідності з вимогами п. 12.1 «Правил дорожнього руху України», згідно яких: 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Невідповідності з вимогами п. 12.1 «Правил дорожнього руху України» з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

В заданій дорожній обстановці водій автомобіля марки «ЗАЗ» моделі «1102» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути вказаної дорожньо-транспортної пригоди, шляхом виконання вимог п. 12.1 «Правил дорожнього руху України», для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного хаарктеру.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та надав відповідні пояснення, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті.

Потерпілий у судове засідання не з`явився. У матеріалах справи наявна заява, в якій потерпілий просить проводити розгляд справи у його відсутність. Вказав, що претензій до обвинуваченого не має та просив суворо не карати.
Прокурор в судовому засіданні просив визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, та звільнити від відбування покарання, якщо він протягом встановленого строку випробування не вчинить нового злочину.
Враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 , думку прокурора, захисника обвинуваченого, обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів, тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів, окрім характеризуючих даних обвинуваченого та його показів, суд вирішив за недоцільне. Вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є доведеною повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої ОСОБА_10 .
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд рахує щире каяття, активне сприяння органам досудового розслідування та суду.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
При обранні міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, сімейний стан, зокрема обвинувачений є неодруженим, наявність обставин, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, щодо повного визнання обвинуваченим вини у скоєному злочині, поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи.
Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.
Частина 2 ст. 286 КК України передбачає такі види покарання: позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого, думку потерпілого, яка на суворому покаранні не наполягала, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів необхідним і достатнім є покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі.
Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не знаходить.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч.1 ст.75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.
Враховуючи наведені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , відсутність у нього негативних характеристик, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання, тому знаходить можливим звільнити його від призначеного покарання з випробуванням в порядку, визначеному ст.ст.75,76 КК України.
Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Суд вказує, що під час досудового розслідування запобіжний захід до обвинуваченого не застосувався, і з урахуванням процесуальної поведінки ОСОБА_7 суд не вбачає підстав для його застосування до набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертизи необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави, відповідно до вимог ст.124 КПК України.
Відповідно ч. 4 ст. 174 КПК України, суд, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від цього покарання, якщо він протягом трирічного строку випробування не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього такі обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертиз в розмірі 2059 гривень 44 копійки (дві тисячі п`ятдесят дев`ять гривень сорок чотири копійки).

Арешт накладений ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави 02.02.2022 на автомобіль макри «ЗАЗ» моделі «1102» реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1988 року випуску, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспртного засобу серії НОМЕР_4 від 29.11.2014, зареєстрваний на ОСОБА_11 - скасувати.

Речовий доказ по справі: автомобіль макри «ЗАЗ» моделі «1102» реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1988 року випуску, який зберігається на території ВП № 2 Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області - повернути власнику після набрання вироком законної сили.

Арешт накладений ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави 02.02.2022 на автобус макри «ПАЗ» моделі «4234» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, який згідно тимчасового реєстраційного талона серії НОМЕР_5 від 07.02.2020, зареєстрваний на ТОВ «Тріумф Бус» - скасувати.

Речовий доказ по справі: автобус макри «ПАЗ» моделі «4234» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, який зберігається на території ВП № 2 Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області - повернути власнику після набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а засудженим у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя ОСОБА_1