СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/4771/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року слідчий суддя Святошинського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001380 від 13.12.2022р., про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Часів Яр Бахмутського району Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до вимог ст.89 КК України не судимий, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст.111-1, ч. 2 ст. 260 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2022 до суду надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001493 від 25.10.2022 за підозрою військовослужбовців незаконного збройного формування так званих «донецької народної республіки» та «луганської народної республіки» (далі НЗФ ДНР-ЛНР) ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_4 в участі у діяльності не передбаченого законом збройного формування, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_4 , перебуваючи на території Луганської та Харківської областей, у невстановлені досудовим розслідуванням дату і час, але не пізніше 06 вересня 2022 року, вчинив кримінальне правопорушення проти основ громадської безпеки України.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація (далі - РФ) та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; від 24 жовтня 1970 року № 2625 (XXV), що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; від 16 грудня 1970 року № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1 - 5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є РФ.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та РФ, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть, не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків, не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності, не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та РФ уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом РФ від 2 березня 1999 року № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, РФ зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та РФ про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований РФ 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1 - 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва збройних сил (далі - ЗС) РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені представниками влади і ЗС РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України - в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та ЗС РФ вирішили досягти шляхом розв`язання та ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців ЗС РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та РФ, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань (далі - НЗФ) та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної цілісності України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу ЗС РФ, на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб ЗС РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося досягнення військово-політичних цілей РФ, які, на думку співучасників, були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України та, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Так, починаючи з 20 лютого 2014 року для реалізації вищезазначеного умислу, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії РФ території АР Крим і м. Севастополя, усупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994, пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, статей 2, 3 Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ, принципів Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, а також всупереч вимогам частини 4 статті 2 Статуту ООН, Декларації Генеральної Асамблеї ООН №36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та декларацій, затверджених резолюціями Генеральної Асамблеї ООН № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету, № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН, № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, статей 1, 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, статей 1, 2, 68 Конституції України, на територію суверенної держави Україна, а саме АР Крим і м. Севастополь, здійснено вторгнення військовим, морським та повітряним транспортом окремих підрозділів ЗС РФ.

У подальшому представниками влади РФ вчинено ряд дій, внаслідок чого здійснено окупацію частини території України - Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та спроба легітимізувати указані дії.

Також представниками влади і ЗС РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на решті території держави.

Так, вказаними особами організовувалися та проводилися у березні - квітні 2014 року антиурядові протестні акції, найбільш масові з яких - у Луганській, Донецькій, Харківській, Дніпропетровській, Запорізькій, Миколаївській, Херсонській та Одеській областях. Основою їх метою було поширення сепаратистських проросійських гасел та здійснення силового захоплення адміністративних будівель органів державної влади для послідуючої організації незаконних референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

З метою гарантованого досягнення указаних цілей та створення видимості того, що в Україні триває внутрішній конфлікт, представники влади та ЗС РФ вирішили створити на її території терористичні організації, які поряд із основною функцією - здійснення терористичної діяльності, повинні створити враження діяльності в межах Донецької та Луганської областей опозиційних сил, які нібито від імені та за цілковитої підтримки місцевого населення відстоюють їх право на самовизначення та незалежність, що прямо суперечить Конституції України та нормам міжнародного права.

Так, під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та ЗС РФ, 7 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), у складі яких утворені НФЗ.

Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та ЗС РФ.

Основними завданнями учасників указаних терористичних організацій є насильницьке повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом застосування зброї, вчинення терористичних актів - здійснення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, загрозу заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Враховуючи викладене, «ДНР» і «ЛНР» є стійкими об`єднаннями невизначеної кількості осіб (більше трьох), створені з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичними організаціями.

7 квітня 2014 року, за поданням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із Головою Служби безпеки України, на території Донецької і Луганської областей розпочато проведення антитерористичної операції (далі - АТО).

13 квітня 2014 року, через посилення сепаратистських виступів та захоплення державних установ на сході України, виконуючий обов`язки Президента України Указом від 14 квітня 2014 року № 405/2014 затвердив рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», та Україною розпочато на території Донецької та Луганської областей широкомасштабну АТО із залученням Збройних Сил України та інших військових формувань.

Визнання Верховною Радою України «ДНР» і «ЛНР» терористичними організаціями, як і численні злочини вчинені їх представниками, знайшли своє відображення у Заяві Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1596-VII, Заяві Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтримуваного РФ міжнародного тероризму», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1597-VII, Зверненні Верховної Ради України до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав - членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому постановою Верховної Ради України від 14 січня 2015 року №106-VIII, Заяві Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленій постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII. Отже, Верховною Радою України, як єдиним законодавчим органом державної влади, констатовано віднесення «ДНР» і «ЛНР» до терористичних організацій, а відповідних осіб, які забезпечують їх функціонування, як учасників терористичної організації.

Керівники терористичних організацій «ДНР» і «ЛНР» за сприяння та координації представників влади РФ провели фіктивні референдуми про відокремлення Донецької і Луганської областей від України та проголошення їх незалежними «державами».

НЗФ терористичних організацій «ДНР» і «ЛНР», іррегулярні збройні формування РФ та військовослужбовці ЗС РФ чинять збройний опір Україні у відновленні територіальної цілісності та забезпеченні правопорядку. При цьому, учасники політичного блоку вказаних терористичних організацій, за підтримки та сприяння представників влади РФ під виглядом органів державної влади, створили окупаційні адміністрації РФ, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління вказаними територіями на місцевому рівні.

З огляду на викладене, між державами РФ та Україна з 20 лютого 2014 року триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII констатовано, що тимчасова окупація території України розпочалася 20 лютого 2014 року.

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року № 2268-VIII визначено, що збройна агресія РФ розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів ЗС та інших силових відомств РФ, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності «ДНР» та «ЛНР», РФ чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань РФ, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони РФ, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам РФ, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних НЗФ, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих РФ, а також за допомогою окупаційної адміністрації РФ, яку складають її державні органи та структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні РФ самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Всупереч вказаним вище нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ, діючи спільно з керівництвом так званих «ДНР», «ЛНР», а також іншими невстановленими на цей час досудовим розслідуванням представниками влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 9 грудня 1981 року № 36/103, від 6 грудня 1970 року № 2734 (ХХV), від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивні воєнні дії проти України.

Так, продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами РФ та світовою спільнотою, 21 лютого 2022 року РФ визнано «ДНР» та «ЛНР» незалежними державами.

22 лютого 2022 року Президент РФ, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання ЗС РФ за межами РФ, яке було задоволено.

Того ж дня, Президент РФ, «голови» так званих «ДНР» та «ЛНР», а також інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, реалізуючи спільний злочинний умисел, створили умови, організували та здійснили введення ЗС РФ на територію Луганської та Донецької областей України, контрольовану так званими «ДНР» та «ЛНР», з метою здійснення подальшої відкритої військової агресії проти України.

Починаючи з середини лютого 2022 року, на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей (частинах території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють загальний контроль), військовими комісаріатами самопроголошених республік розпочався набір учасників до НЗФ так званих «ДНР» і «ЛНР».

24 лютого 2022 року о 5 годині Президент РФ оголосив про рішення розпочати «спеціальну військову операцію» в Україні.

У подальшому близько 05 години ранку 24 лютого 2022 року ЗС РФ спільно з підрозділами НЗФ так званих «ДНР» і «ЛНР» здійснили інтенсивні ракетно-бомбові та артилерійські обстріли по військовим та цивільним об`єктам на всій території України, перетнули державний кордон України на ділянках Чернігівської, Сумської, Харківської, Луганської, Донецької, Херсонської областей та АР Крим, вторглися на територію суверенної держави Україна, тобто розпочали відкритий міжнародний збройний конфлікт проти України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому, Указом Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією РФ проти України продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України 12 серпня 2022 року № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

У відкритій військовій агресії проти України широкомасштабно застосовувалися ЗС РФ із залученням НЗФ так званих «ДНР» та «ЛНР», які діяли на території окремих регіонів Донецької на Луганської областей України під загальним керівництвом військового командування РФ.

19 лютого 2022 року керівник так званої «ЛНР» ОСОБА_15 з метою збільшення чисельності особового складу НЗФ так званої «ЛНР» та приведення їх в повну бойову готовність, підписав указ № УГ-98/22 «Про оголошення мобілізації та застосування деяких заходів, спрямованих на забезпечення режиму військового стану, введеного на території Луганської народної Республіки», яким зобов`язав здійснити на всій території самопроголошеної республіки призов на військову службу громадян, які перебували в запасі.

Починаючи з середини лютого 2022 року (більш точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені) на тимчасово окупованій території Луганської області (частині території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють загальний контроль), військовими комісаріатами самопроголошеної республіки розпочався набір учасників до НЗФ так званої «ЛНР».

Одним з таких НЗФ, створених на території Луганської області, є так звана народна міліція Луганської народної Республіки» (далі - «НМ ЛНР»).

ОСОБА_4 , як громадянин України, який згідно із ст. 65 Конституції України має обов`язок здійснювати захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який, у відповідності до частин 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, може бути реалізований шляхом проходження військової служби виключно у Збройних силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також правоохоронних органах спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, умисно, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану.

Зокрема, ОСОБА_4 , являючись громадянином України, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи в період збройного конфлікту, в умовах військового стану, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, вирішив прийняти участь у бойових діях на боці ворога (держави-агресора) - РФ, перейшовши на територію, контрольовану ворогом та в місце дислокації військ ЗС РФ з метою сприяння в спричиненні шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

У подальшому, ОСОБА_4 , будучи обізнаним про те, що ЗС РФ, НЗФ так званих «ДНР» та «ЛНР» своїми спільними та узгодженими діями здійснюють широкомасштабні бойові дії на всій території України, розумів, що його призов та подальша служба в НЗФ так званої «ЛНР» передбачатиме участь в таких бойових діях.

Така обізнаність особи випливає з того, що «визнання» РФ так званих «ДНР» та «ЛНР» незалежними державами, здійснення РФ та так званими «ДНР, «ЛНР» спільних бойових дій проти України, оголошення загальної мобілізації на території самопроголошених республік, широко висвітлювалась в засобах масової інформації та на відкритих Інтернет-ресурсах.

Усвідомлюючи вищевказане, з метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_4 23 лютого 2022 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) добровільно прибув до «пункту збору» в приміщенні Аграрного університету м. Луганськ (більш точна адреса досудовим розслідуванням не встановлена), де власноручно написав заяву, що бажає бути добровільно мобілізованим та був включений до списків осіб, мобілізованих на військову службу до лав так званої «ЛНР».

Того ж дня, за вказівкою невстановленої досудовим розслідуванням особи у військовій формі РФ, ОСОБА_4 у цьому ж «пункті збору» отримав від невстановлених досудовим розслідуванням осіб, які представились військовослужбовцями «ЛНР», військову форму зразка РФ (літній та зимовий комплекти), натільну та нижню білизну, шкарпетки, зимову шапку, бушлат, берці, речовий мішок, каску, протигаз, флягу, казанок армійський та інше військову приладдя. Після цього, невстановлена досудовим розслідуванням особа - командир 3 роти 2 батальйону 202 полку «НМ ЛНР» майор з позивним «ОСОБА_18» повідомив ОСОБА_4 , що його призначено на посаду стрільця 2 відділення 2 взводу 3 роти 2 батальйону 202 полку «НМ ЛНР».

В цей же день, (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 , реалізовуючи злочинну мету кримінального правопорушення, перебуваючи у складі зазначеного НЗФ за вказаною адресою, отримав зброю - автомат «АК-74» (№ НОМЕР_1 ), боєкомплект - 120 патронів калібру 5х45 , 4 магазини для набоїв та багнет-ніж.

При цьому, з метою забезпечення єдиноначальності, підпорядкованості і дисципліни, невстановленими досудовим розслідуванням особами було призначено керівний склад, які були безпосередніми керівниками ОСОБА_4 , а саме: командир 2 батальйону 202 полку - невстановлена на даний час особа з позивним «ОСОБА_20»; командир 3 роти 2 батальйону 202 полку - невстановлена на даний час особа з позивним «ОСОБА_18»; заступник командира 2 взводу 3 роти 2 батальйону 202 полку - невстановлена на даний час особа на ім`я ОСОБА_16 з позивним «ОСОБА_16»; командир 2 відділення 2 взводу 3 роти 2 батальйону 202 полку ОСОБА_17 з позивним «ОСОБА_17».

24.02.2022 вранці зібравши всіх біля гуртожитку Аграрного університету м. Луганська, невстановлена особа чоловічої статі з позивним « ОСОБА_18 », оголосила наказ президента РФ про початок так званої спеціальної військової операції. Крім цього вказана особа зазначила про необхідність підтримки армії РФ з боку « НМ ЛНР ».

В період часу з 23 лютого по 01 березня 2022, ОСОБА_4 у складі свого підрозділу перебував на території Аграрного університету м. Луганськ, де проживав у гуртожитку.

01.03.2022 ОСОБА_4 на виконання наказу невстановленої особи з позивним «ОСОБА_18», у складі особового складу вказаного вище батальйону, колоною шкільних автобусів прибули на залізничний вокзал м. Свердловськ, Луганської області, де всі завантажились до потягу, який знаходився на платформі вокзалу.

02.03.2022 потяг, на якому рухався ОСОБА_4 з іншими військовослужбовцями «НМ ЛНР», незаконно перетнувши державний кордон України, зупинився в лісосмузі поблизу м. Бєлгород, РФ та на виконання наказу невстановлених на даний час командирів весь особовий склад перевантажився до військових автомобілів «КАМАЗ» з російськими державними номерними знаками та маркуванням літери «Z» на бортах. Після чого колона даних автомобілів прибула до військової частини у м. Валуйки, Бєлгородської області, РФ, де всі перебували до 05.03.2022.

05.03.2022 у вечірній час, за наказом невстановлених на даний час командирів весь особовий склад батальйону завантажився до автобусів де було повідомлено, що особовий склад переміщується до с. Волохів Яр, Чугуївського району, Харківської області, яке на той час перебувало під окупацією ЗС РФ.

06.03.2022 ОСОБА_4 в складі свого підрозділу, незаконно перетнувши державний кордон України прибув до с. Волохів Яр, орієнтовна кількість особового складу складала приблизно 750 осіб.

Цього ж дня, на виконання наказу невстановленої особи з позивним «ОСОБА_18», 3 роту, до складу якої входила близько 80 осіб, зокрема ОСОБА_4 на автобусах було перевезено до с. Іванівка, Чугуївського району, Харківської області, яке на той час перебувало під окупацією ЗС РФ. По прибутті всіх поселили в спортивному залі місцевої школи, де вже було все облаштоване для їхнього перебування (панцерні ліжка, організоване місце для приготування їжі тощо).

07.03.2022 командир роти, невстановлена особа з позивним «ОСОБА_18», наказав побудувати 2 блокпости на в`їздах до даного населеного пункту, командирам наказав організувати несення нарядів на цих блокпостах, а також організувати цілодобове патрулювання вулиць. ОСОБА_4 та іншими військовослужбовцями наказ був виконаний, зокрема з бетонних блоків та мішків із піском їхньою ротою, було побудовано 2 блокпости, визначено графік несення нарядів (чергувань) на них, а також призначено осіб, в обов`язки яких входитиме патрулювання вулиць.

Так, починаючи з 08.03.2022 до середини червня 2022 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 , а також інші військовослужбовці роти, несли чергування на блокпостах та забезпечували патрулювання вулиць у с. Іванівка, а також приймали участь у військових навчаннях. Основним завданням було здійснення перевірки документів осіб, що хотіли в`їхати або виїхати з с. Іванівка та транспортних засобах на предмет наявності зброї чи інших заборонених чи підозрілих предметів. Також у громадян, що переміщувалися через блокпости, перевірялись мобільні телефони з метою виявлення фотографій позицій підрозділів армії РФ чи « НМ ЛНР », переписки у месенджерах з українськими військовими чи іншими особами, відправки координат для нанесення артилерійських ударів по позиціям армії рф та Л/ДНР тощо.

Особисто ОСОБА_4 під час чергування був затриманий місцевий мешканець, в мобільному телефоні якого були виявлені фотографії облаштованих позицій роти ОСОБА_4 та окремих військовослужбовців. Вказаний місцевий мешканець був переданий для з`ясування обставин командиру роти «ОСОБА_18» та подальша доля цієї особи не відома.

В середині червня 2022 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 , а також інші військовослужбовці роти, за наказом невстановленої особи з позивним «ОСОБА_18», перемістилася на позиції підрозділів батальйону у с. Вовчий Яр, куди пересувались на військових автомобілях «КАМАЗ» з маркуванням «Z» на бортах. По прибутті особовий склад роти розселився у покинутих приватних будинках вказаного населеного будинку.

Позиції підрозділів батальйону, в якому ніс службу ОСОБА_4 , були організовані по периметру с. Вовчий Яр, де були побудовані бліндажі для розміщення особового складу, вириті окопи та траншеї, побудовані точки для розміщення крупнокаліберних кулеметів та гранатометів.

Безпосередньо ОСОБА_4 в складі свого відділення, в якому на той час налічувалось 6 військовослужбовців ніс службу на позиції, яка знаходилась на західній окраїні села у лісосмузі. На ній було облаштовано два бліндажі для розміщення особового складу, траншею, викопано окопи для зайняття позицій, обладнано точки для розстановки крупнокаліберного кулемету «УТЕС» та гранатомету «АГС», місце для зберігання боєприпасів. Чергування здійснювалось подобово по 3 військовослужбовці зі стрілецькою зброєю (АК-74), 1 кулеметником та 1 гранатометником за ротаційним принципом. Завдання, яке виконувало відділення ОСОБА_4 полягало у спостеріганні за переміщенням та маневрами підрозділів ЗСУ, фіксування напрямів з який вівся вогонь та здійснювалися обстріли, про що повинно було доповідатись безпосереднім командирам за допомогою наявних засобів зв`язку на позиціях. З цією метою на позиції був військово-польовий телефон Т-57, сленгова назва «тапік». Крім цього ОСОБА_4 та іншим військослужбовцям, що перебували на позиції був наданий наказ у випадку появи підрозділів ЗС України вести вогонь по останнім на ураження. На вказаній позиції в с. Вовчий Яр, ОСОБА_4 перебував до 06.09.2022.

Таким чином, у період з 23 лютого по 06 вересня 2022, ОСОБА_4 , перебуваючи в різних населених пунктах Луганської та Харківської областях, приймав участь в НЗФ «НМ ЛНР, вчиняв наступні дії:

- здійснював окупацію та охорону захоплених територій;

- виконував вказівки та накази командирів з числа військовослужбовців ЗС РФ та осіб з числа учасників НЗФ «НМ ЛНР», які були за званням чи посадою вище;

- облаштовував та укріплював блокпости в зазначених населенних пунктах, здійснював інженерно-технічне облаштування позицій;

- здійснював бойові чергування зі зброєю на блок-постах та на інших облаштованих бойових позиціях з метою виявлення фактів переміщення військовослужбовців та техніки Збройних Сил України та здійснення доповідей про це своїм командирам;

- здійснював перевірку документів у цивільних осіб, які рухались через блокпости, перевірку їх особистих речей та огляд транспортних засобів, забезпечував контрольно-пропускні функції та охорону блокпостів;

- приймав активну участь у візуальному спостереженні за повітряним простором з метою виявлення та знешкодження безпілотних літальних апаратів Збройних Сил України з наявної в нього автоматичної зброї;

- інші незаконні дії у складі НЗФ «НМ ЛНР».

ОСОБА_4 , як учасник НЗФ «НМ ЛНР», який діяв на боці держави-агресора у цьому міжнародному збройному конфлікті, у відповідності до п. п. 1, 2 ч. А, ст. 4 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими 1949 року (ІІІ Женевська конвенція), ст. 43 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів, від 08 червня 1977 року (Протокол І), п. 29 Глави 2 розділу I Інструкції про порядок виконання норм міжнародного гуманітарного права у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 23 березня 2017 року № 164, мав статус комбатанта та був зобов`язаний дотримуватись у своїх діях законів і звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами.

При цьому, ОСОБА_4 відкрито носив при собі вогнепальну зброю, був одягнений у військову форму зразка ЗС РФ із закріпленими відмітними розпізнавальними знаками у вигляді червоної стрічки, що характеризувало носія форми як причетного до складу ЗС РФ та НЗФ «НМ ЛНР».

Тобто, ОСОБА_4 , перебуваючи та діючи у складі НЗФ «НМ ЛНР», усвідомлюючи, що в умовах введеного на території України воєнного стану, триваючої відкритої військової агресії РФ проти України, здійснення її збройними силами спільно з НЗФ «ДНР», «ЛНР» інтенсивних ракетно-бомбових ударів та артилерійських обстрілів по військовим та цивільним об`єктам на всій території України, окупації її територій, своїми умисними діями на боці РФ як держави-агресора приймав активну участь у військовій агресії проти України, тим самим вчинив державну зраду в формі переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненого в умовах воєнного стану, та діяв на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Крім того, під час досудового розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_4 в період з 15 березня по 06 вересня 2022 року, перебуваючи на території Луганської та Харківської областей, приймав добровільну участь у незаконному збройному формуванні, створеному на тимчасово окупованій території (далі - НЗФ, створеному на ТОТ), тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК України, при наступних обставинах.

З 20 лютого 2014 року РФ розпочала збройну агресію проти суверенної, незалежної держави Україна, яка продовжується по теперішній час.

З квітня 2014 року на ТОТ Луганської області створена та діє до цього часу так звана «ЛНР», в якій створені НЗФ, які мали організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, були озброєні вогнепальною та вибуховою зброєю, а також тяжким військовим озброєнням та військовою технікою.

Члени так званої «ЛНР», під безпосереднім керівництвом на контролем невстановлених досудовим розслідуванням представників влади та ЗС РФ, із застосуванням артилерійських установок, систем реактивного залпового вогню, зенітно-ракетних комплексів, вогнепальної зброї, шляхом здійснення вибухів, підпалів та обстрілів, які створювали небезпеку для життя та здоров`я людей, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, здійснили незаконне збройне захоплення та окупацію частини території Луганської області.

Згідно п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207?VII тимчасово окупована РФ територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України від 15 квітня 2014 року №1207?VII датою початку окупації території України, що входить до складу Луганської області, є 07 квітня 2014 року.

Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, визначаються Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.

Зокрема, Указом Президента України від 07 лютого 2019 року №32/2019 «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» визначено перелік тимчасово окупованих територій Луганської області до якої зокрема відноситься м. Луганськ та інші.

Станом на лютий 2022 року вказані в даному Указі населені пункти Луганської області залишались тимчасово окупованими територіями України.

19 лютого 2022 року керівник так званої «ЛНР» ОСОБА_15 з метою збільшення чисельності особового складу НЗФ так званої «ЛНР» та приведення їх в повну бойову готовність, підписав указ № УГ-98/22 «Про оголошення мобілізації та застосування деяких заходів, спрямованих на забезпечення режиму військового стану, введеного на території Луганської народної Республіки», яким зобов`язав здійснити на всій території самопроголошеної республіки призов на військову службу громадян, які перебували в запасі.

Починаючи з середини лютого 2022 року (більш точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені) на тимчасово окупованій території Луганської області (частині території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють загальний контроль), військовими комісаріатами самопроголошеної республіки розпочався набір учасників до НЗФ так званої «ЛНР».

24 лютого 2022 року близько 05 години ранку ЗС РФ спільно з підрозділами НЗФ так званої «ЛНР», створених на ТОТ, здійснили інтенсивні ракетно-бомбові та артилерійські обстріли по військовим та цивільним об`єктам на всій території України, незаконно перетнули державний кордон України на ділянках Чернігівської, Сумської, Харківської, Луганської, Донецької і Херсонської областей, та вторглися на територію суверенної держави Україна, тобто розпочали відкритий міжнародний збройний конфлікт між РФ (держава-агресор) та Україною. У відкритій військовій агресії РФ проти України широкомасштабно застосовувалися ЗС РФ із залученням НЗФ так званої «ЛНР» під загальним керівництвом військового командування РФ.

У цей же день, у зв`язку з відкритою військовою агресією РФ проти України Указом Президента України ОСОБА_19 від 24 березня 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

У подальшому Указом Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією РФ проти України продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України 12 серпня 2022 року № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України 07 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Одним з таких НЗФ, створених на ТОТ Луганської області наприкінці лютого 2022 року (точні дата і час досудовим розслідуванням не встановлені), є так звана «НМ ЛНР».

Вказане НЗФ, створене на ТОТ, мало організаційну структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, дисципліну, визначений механізм вступу до підрозділу і порядок проходження в ньому служби. Учасники цього НЗФ проходили військову підготовку на тренувальних базах, які знаходились на території Луганської області, підконтрольній так званій «ЛНР», а також на території РФ; у своєму володінні мали та відкрито носили вогнепальну, холодну, вибухову та іншу зброю; постійно носили військову форму зразка ЗС РФ.

Громадянин України ОСОБА_4 достовірно знав, що ЗС РФ та НЗФ, створені на ТОТ, так званої «ЛНР», своїми спільними та узгодженими діями здійснюють широкомасштабні бойові дії на території України, розумів, що його призов та подальша служба в НЗФ так званої «ЛНР», створеному на ТОТ, передбачатиме участь в таких бойових діях. Така обізнаність ОСОБА_11 випливає з того, що «визнання» 21 лютого 2022 року РФ самопроголошеної республіки «ЛНР» незалежною державою, здійснення РФ та так званою «ЛНР» спільних бойових дій проти України, оголошення загальної мобілізації на території самопроголошеної республіки, широко висвітлювалась в засобах масової інформації та на відкритих Інтернет-ресурсах.

Усвідомлюючи це, 23.02.2022 ОСОБА_4 , з метою вступу та участі в діяльності НЗФ «ЛНР», створеного на ТОТ, добровільно прибув до «пункту збору» в приміщенні Аграрного університету м. Луганськ (більш точна адреса досудовим розслідуванням не встановлена), де власноручно написав заяву, що бажає бути добровільно мобілізованим та був включений до списків осіб, мобілізованих на військову службу до лав так званої «ЛНР».

Того ж дня, за вказівкою невстановленої досудовим розслідуванням особи у військовій формі РФ, ОСОБА_4 у цьому ж «пункті збору» отримав від невстановлених досудовим розслідуванням осіб, які представились військовослужбовцями «ЛНР», військову форму зразка РФ (літній та зимовий комплекти), натільну та нижню білизну, шкарпетки, зимову шапку, бушлат, берці, речовий мішок, каску, протигаз, флягу, казанок армійський та інше військову приладдя. Після цього, невстановлена досудовим розслідуванням особа - командир 3 роти 2 батальйону 202 полку «НМ ЛНР» майор з позивним «ОСОБА_18» повідомив ОСОБА_4 , що його призначено на посаду стрільця 2 відділення 2 взводу 3 роти 2 батальйону 202 полку «НМ ЛНР».

В цей же день, (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 , реалізовуючи злочинну мету кримінального правопорушення, перебуваючи у складі зазначеного НЗФ за вказаною адресою, отримав зброю - автомат «АК-74» (№ НОМЕР_1 ), боєкомплект - 120 патронів калібру 5х45 , 4 магазини для набоїв та багнет-ніж.

При цьому, з метою забезпечення єдиноначальності, підпорядкованості і дисципліни, невстановленими досудовим розслідуванням особами було призначено керівний склад, які були безпосередніми керівниками ОСОБА_4 , а саме: командир 2 батальйону 202 полку - невстановлена на даний час особа з позивним «ОСОБА_20»; командир 3 роти 2 батальйону 202 полку - невстановлена на даний час особа з позивним «ОСОБА_18»; заступник командира 2 взводу 3 роти 2 батальйону 202 полку - невстановлена на даний час особа на ім`я ОСОБА_16 з позивним «ОСОБА_16»; командир 2 відділення 2 взводу 3 роти 2 батальйону 202 полку ОСОБА_17 з позивним «ОСОБА_17».

24.02.2022 вранці зібравши всіх біля гуртожитку Аграрного університету м. Луганська, невстановлена особа чоловічої статі з позивним « ОСОБА_18 », оголосила наказ президента РФ про початок так званої спеціальної військової операції. Крім цього вказана особа зазначила про необхідність підтримки армії РФ з боку « НМ ЛНР ».

В період часу з 23 лютого по 01 березня 2022, ОСОБА_4 у складі свого підрозділу перебував на території Аграрного університету м. Луганськ, де проживав у гуртожитку.

01.03.2022 ОСОБА_4 на виконання наказу невстановленої особи з позивним «ОСОБА_18», у складі особового складу вказаного вище батальйону, колоною шкільних автобусів прибули на залізничний вокзал м. Свердловськ, Луганської області, де всі завантажились до потягу, який знаходився на платформі вокзалу.

02.03.2022 потяг, на якому рухався ОСОБА_4 з іншими військовослужбовцями «НМ ЛНР», незаконно перетнувши державний кордон України, зупинився в лісосмузі поблизу м. Бєлгород, РФ та на виконання наказу невстановлених на даний час командирів весь особовий склад перевантажився до військових автомобілів «КАМАЗ» з російськими державними номерними знаками та маркуванням літери «Z» на бортах. Після чого колона даних автомобілів прибула до військової частини у м. Валуйки, Бєлгородської області, РФ, де всі перебували до 05.03.2022.

05.03.2022 у вечірній час, за наказом невстановлених на даний час командирів весь особовий склад батальйону завантажився до автобусів де було повідомлено, що особовий склад переміщується до с. Волохів Яр, Чугуївського району, Харківської області, яке на той час перебувало під окупацією ЗС РФ.

06.03.2022 ОСОБА_4 в складі свого підрозділу, незаконно перетнувши державний кордон України прибув до с. Волохів Яр, орієнтовна кількість особового складу складала приблизно 750 осіб.

Цього ж дня, на виконання наказу невстановленої особи з позивним «ОСОБА_18», 3 роту, до складу якої входила близько 80 осіб, зокрема ОСОБА_4 на автобусах було перевезено до с. Іванівка, Чугуївського району, Харківської області, яке на той час перебувало під окупацією ЗС РФ. По прибутті всіх поселили в спортивному залі місцевої школи, де вже було все облаштоване для їхнього перебування (панцерні ліжка, організоване місце для приготування їжі тощо).

07.03.2022 командир роти, невстановлена особа з позивним «ОСОБА_18», наказав побудувати 2 блокпости на в`їздах до даного населеного пункту, командирам наказав організувати несення нарядів на цих блокпостах, а також організувати цілодобове патрулювання вулиць. ОСОБА_4 та іншими військовослужбовцями наказ був виконаний, зокрема з бетонних блоків та мішків із піском їхньою ротою, було побудовано 2 блокпости, визначено графік несення нарядів (чергувань) на них, а також призначено осіб, в обов`язки яких входитиме патрулювання вулиць.

Так, починаючи з 08.03.2022 до середини червня 2022 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 , а також інші військовослужбовці роти, несли чергування на блокпостах та забезпечували патрулювання вулиць у с. Іванівка, а також приймали участь у військових навчаннях. Основним завданням було здійснення перевірки документів осіб, що хотіли в`їхати або виїхати з с. Іванівка та транспортних засобах на предмет наявності зброї чи інших заборонених чи підозрілих предметів. Також у громадян, що переміщувалися через блокпости, перевірялись мобільні телефони з метою виявлення фотографій позицій підрозділів армії РФ чи « НМ ЛНР », переписки у месенджерах з українськими військовими чи іншими особами, відправки координат для нанесення артилерійських ударів по позиціям армії рф та Л/ДНР тощо.

Особисто ОСОБА_4 під час чергування був затриманий місцевий мешканець, в мобільному телефоні якого були виявлені фотографії облаштованих позицій роти ОСОБА_4 та окремих військовослужбовців. Вказаний місцевий мешканець був переданий для з`ясування обставин командиру роти «ОСОБА_18» та подальша доля цієї особи не відома.

В середині червня 2022 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 , а також інші військовослужбовці роти, за наказом невстановленої особи з позивним «ОСОБА_18», перемістилася на позиції підрозділів батальйону у с. Вовчий Яр, куди пересувались на військових автомобілях «КАМАЗ» з маркуванням «Z» на бортах. По прибутті особовий склад роти розселився у покинутих приватних будинках вказаного населеного будинку.

Позиції підрозділів батальйону, в якому ніс службу ОСОБА_4 , були організовані по периметру с. Вовчий Яр, де були побудовані бліндажі для розміщення особового складу, вириті окопи та траншеї, побудовані точки для розміщення крупнокаліберних кулеметів та гранатометів.

Безпосередньо ОСОБА_4 в складі свого відділення, в якому на той час налічувалось 6 військовослужбовців ніс службу на позиції, яка знаходилась на західній окраїні села у лісосмузі. На ній було облаштовано два бліндажі для розміщення особового складу, траншею, викопано окопи для зайняття позицій, обладнано точки для розстановки крупнокаліберного кулемету «УТЕС» та гранатомету «АГС», місце для зберігання боєприпасів. Чергування здійснювалось подобово по 3 військовослужбовці зі стрілецькою зброєю (АК-74), 1 кулеметником та 1 гранатометником за ротаційним принципом. Завдання, яке виконувало відділення ОСОБА_4 полягало у спостеріганні за переміщенням та маневрами підрозділів ЗСУ, фіксування напрямів з який вівся вогонь та здійснювалися обстріли, про що повинно було доповідатись безпосереднім командирам за допомогою наявних засобів зв`язку на позиціях. З цією метою на позиції був військово-польовий телефон Т-57, сленгова назва «тапік». Крім цього ОСОБА_4 та іншим військослужбовцям, що перебували на позиції був наданий наказ у випадку появи підрозділів ЗС України вести вогонь по останнім на ураження. На вказаній позиції в с. Вовчий Яр, ОСОБА_4 перебував до 06.09.2022.

Таким чином, у період з 15 березня по 06 вересня 2022, ОСОБА_4 , перебуваючи в різних населених пунктах Луганської та Харківської областях, приймав участь в НЗФ «НМ ЛНР, вчиняв наступні дії:

- здійснював окупацію та охорону захоплених територій;

- виконував вказівки та накази командирів з числа військовослужбовців ЗС РФ та осіб з числа учасників НЗФ «НМ ЛНР», які були за званням чи посадою вище;

- облаштовував та укріплював блокпости в зазначених населенних пунктах, здійснював інженерно-технічне облаштування позицій;

- здійснював бойові чергування зі зброєю на блок-постах та на інших облаштованих бойових позиціях з метою виявлення фактів переміщення військовослужбовців та техніки Збройних Сил України та здійснення доповідей про це своїм командирам;

- здійснював перевірку документів у цивільних осіб, які рухались через блокпости, перевірку їх особистих речей та огляд транспортних засобів, забезпечував контрольно-пропускні функції та охорону блокпостів;

- приймав активну участь у візуальному спостереженні за повітряним простором з метою виявлення та знешкодження безпілотних літальних апаратів Збройних Сил України з наявної в нього автоматичної зброї;

- інші незаконні дії у складі НЗФ «НМ ЛНР», створеного на ТОТ.

ОСОБА_4 , як учасник НЗФ «НМ ЛНР», який діяв на боці держави-агресора у цьому міжнародному збройному конфлікті, у відповідності до п. п. 1, 2 ч. А, ст. 4 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими 1949 року (ІІІ Женевська конвенція), ст. 43 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів, від 08 червня 1977 року (Протокол І), п. 29 Глави 2 розділу I Інструкції про порядок виконання норм міжнародного гуманітарного права у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 23 березня 2017 року № 164, мав статус комбатанта та був зобов`язаний дотримуватись у своїх діях законів і звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами.

При цьому, ОСОБА_4 відкрито носив при собі вогнепальну зброю, був одягнений у військову форму зразка ЗС РФ із закріпленими відмітними розпізнавальними знаками у вигляді червоної стрічки, що характеризувало носія форми як причетного до складу ЗС РФ та НЗФ «НМ ЛНР».

Тобто, в період з 15 березня по 06 вересня 2022 року громадянин України ОСОБА_4 , діючи умисно, перебуваючи на території Луганської та Харківської областей, приймав добровільну участь в НЗФ, створеному на ТОТ, «НМ ЛНР».

Крім того, під час досудового розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_4 в період з 23 лютого по 14 березня 2022 року, перебуваючи на території Луганської області, приймав участь в діяльності НЗФ, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 260 КК України, при наступних обставинах.

З 20 лютого 2014 року РФ розпочала збройну агресію проти суверенної, незалежної держави Україна, яка продовжується по теперішній час.

З квітня 2014 року на території Луганської області створена та діє до цього часу так звана «ЛНР», тобто стійке об`єднання невизначеної кількості осіб (більше п`яти), члени та структурні частини якого за попередньою змовою зорганізувалися для вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів.

Основною метою створення та діяльності так званої «ЛНР» є зміна меж території і державного кордону України, шляхом відокремлення Луганської області та її подальшого виходу із складу України в порушення порядку, встановленого ст. ст. 2, 73 Конституції України, з можливістю подальшого приєднання до РФ.

Для досягнення вказаної мети, учасники «ЛНР» здійснили захоплення адміністративних будівель, опорних пунктів силових структур, а згодом і інших господарчих та інфраструктурних об`єктів шляхом збройного протистояння правоохоронним органам і Збройним Силам України, фізичного знищення їх особового складу та матеріальних ресурсів, вчинення інших тяжких і особливо тяжких злочинів, що призвело до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі.

Задля насильницької підтримки влади самопроголошеної «ЛНР» були створені НЗФ, які мали організовану структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, за сприяння РФ були озброєні вогнепальною та вибуховою зброєю, а також тяжким військовим озброєнням та військовою технікою.

У подальшому члени так званої «ЛНР», під безпосереднім керівництвом на контролем невстановлених досудовим розслідуванням представників влади та ЗС РФ, із застосуванням артилерійських установок, систем реактивного залпового вогню, зенітно-ракетних комплексів, вогнепальної зброї, шляхом здійснення вибухів, підпалів та обстрілів, які створювали небезпеку для життя та здоров`я людей, з метою зміни меж території та державного кордону України у порушення порядку, встановленого Конституцією України, здійснили збройне незаконне захоплення частини територій Луганської області.

19 лютого 2022 року керівник так званої «ЛНР» ОСОБА_15 з метою збільшення чисельності особового складу НЗФ так званої «ЛНР» та приведення їх в повну бойову готовність, підписав указ № УГ-98/22 «Про оголошення мобілізації та застосування деяких заходів, спрямованих на забезпечення режиму військового стану, введеного на території Луганської народної Республіки», яким зобов`язав здійснити на всій території самопроголошеної республіки призов на військову службу громадян, які перебували в запасі.

Починаючи з середини лютого 2022 року (більш точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені) на тимчасово окупованій території Луганської області (частині території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють загальний контроль), військовими комісаріатами самопроголошеної республіки розпочався набір учасників до НЗФ так званої «ЛНР».

Одним з таких НЗФ, створених на території Луганської області, є так звана народна міліція Луганської народної республіки» (далі - «НМ ЛНР»).

Вказане НЗФ мало організаційну структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, дисципліну, визначений механізм вступу до підрозділу і порядок проходження в ньому служби. Учасники цього НЗФ проходили військову підготовку на тренувальних базах, які знаходились на території Луганської області, підконтрольній так званій «ЛНР», а також на території РФ; у своєму володінні мали та відкрито носили вогнепальну, холодну, вибухову та іншу зброю; постійно носили військову форму зразка ЗС РФ.

22 лютого 2022 року Президент РФ направив до Ради Федерації звернення про використання ЗС РФ за межами РФ, яке було задоволено. Того ж дня, Президент РФ, керівник так званої «ЛНР», а також інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, реалізуючи спільний злочинний умисел, створили умови, організували та здійснили введення ЗС РФ на територію Луганської області України, контрольовану так званою «ЛНР», з метою здійснення подальшої відкритої військової агресії проти України.

Громадянин України ОСОБА_4 достовірно знав, що ЗС РФ, НЗФ так званої «ЛНР», своїми спільними та узгодженими діями здійснюють широкомасштабні бойові дії на всій території України, розумів, що його призов та подальша служба в НЗФ так званої «ЛНР» передбачатиме участь в таких бойових діях. Така обізнаність особи випливає з того, що «визнання» 21 лютого 2022 року РФ самопроголошеної республіки «ЛНР», незалежною державою, здійснення РФ та так званою «ЛНР», спільних бойових дій проти України, оголошення загальної мобілізації на території самопроголошеної республіки, широко висвітлювалась в засобах масової інформації та на відкритих Інтернет-ресурсах.

Усвідомлюючи це, 23.02.2022 ОСОБА_4 , з метою вступу та участі в діяльності НЗФ «ЛНР», добровільно прибув до «пункту збору» в приміщенні Аграрного університету м. Луганськ (більш точна адреса досудовим розслідуванням не встановлена), де власноручно написав заяву, що бажає бути добровільно мобілізованим та був включений до списків осіб, мобілізованих на військову службу до лав так званої «ЛНР».

Того ж дня, за вказівкою невстановленої досудовим розслідуванням особи у військовій формі РФ, ОСОБА_4 у цьому ж «пункті збору» отримав від невстановлених досудовим розслідуванням осіб, які представились військовослужбовцями «ЛНР», військову форму зразка РФ (літній та зимовий комплекти), натільну та нижню білизну, шкарпетки, зимову шапку, бушлат, берці, речовий мішок, каску, протигаз, флягу, казанок армійський та інше військову приладдя. Після цього, невстановлена досудовим розслідуванням особа - командир 3 роти 2 батальйону 202 полку «НМ ЛНР» майор з позивним «ОСОБА_18» повідомив ОСОБА_4 , що його призначено на посаду стрільця 2 відділення 2 взводу 3 роти 2 батальйону 202 полку «НМ ЛНР».

В цей же день, (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 , реалізовуючи злочинну мету кримінального правопорушення, перебуваючи у складі зазначеного НЗФ за вказаною адресою, отримав зброю - автомат «АК-74» (№ НОМЕР_1 ), боєкомплект - 120 патронів калібру 5х45 , 4 магазини для набоїв та багнет-ніж.

При цьому, з метою забезпечення єдиноначальності, підпорядкованості і дисципліни, невстановленими досудовим розслідуванням особами було призначено керівний склад, які були безпосередніми керівниками ОСОБА_4 , а саме: командир 2 батальйону 202 полку - невстановлена на даний час особа з позивним «ОСОБА_20»; командир 3 роти 2 батальйону 202 полку - невстановлена на даний час особа з позивним «ОСОБА_18»; заступник командира 2 взводу 3 роти 2 батальйону 202 полку - невстановлена на даний час особа на ім`я ОСОБА_16 з позивним «ОСОБА_21»; командир 2 відділення 2 взводу 3 роти 2 батальйону 202 полку ОСОБА_17 з позивним «ОСОБА_17».

24.02.2022 вранці зібравши всіх біля гуртожитку Аграрного університету м. Луганська, невстановлена особа чоловічої статі з позивним « ОСОБА_18 », оголосила наказ президента РФ про початок так званої спеціальної військової операції. Крім цього вказана особа зазначила про необхідність підтримки армії РФ з боку « НМ ЛНР ».

В період часу з 23 лютого по 01 березня 2022, ОСОБА_4 у складі свого підрозділу перебував на території Аграрного університету м. Луганськ, де проживав у гуртожитку.

01.03.2022 ОСОБА_4 на виконання наказу невстановленої особи з позивним «ОСОБА_18», у складі особового складу вказаного вище батальйону, колоною шкільних автобусів прибули на залізничний вокзал м. Свердловськ, Луганської області, де всі завантажились до потягу, який знаходився на платформі вокзалу.

02.03.2022 потяг, на якому рухався ОСОБА_4 з іншими військовослужбовцями «НМ ЛНР», незаконно перетнувши державний кордон України, зупинився в лісосмузі поблизу м. Бєлгород, РФ та на виконання наказу невстановлених на даний час командирів весь особовий склад перевантажився до військових автомобілів «КАМАЗ» з російськими державними номерними знаками та маркуванням літери «Z» на бортах. Після чого колона даних автомобілів прибула до військової частини у м. Валуйки, Бєлгородської області, РФ, де всі перебували до 05.03.2022.

05.03.2022 у вечірній час, за наказом невстановлених на даний час командирів весь особовий склад батальйону завантажився до автобусів де було повідомлено, що особовий склад переміщується до с. Волохів Яр, Чугуївського району, Харківської області, яке на той час перебувало під окупацією ЗС РФ.

06.03.2022 ОСОБА_4 в складі свого підрозділу, незаконно перетнувши державний кордон України прибув до с. Волохів Яр, орієнтовна кількість особового складу складала приблизно 750 осіб.

Цього ж дня, на виконання наказу невстановленої особи з позивним «ОСОБА_18», 3 роту, до складу якої входила близько 80 осіб, зокрема ОСОБА_4 на автобусах було перевезено до с. Іванівка, Чугуївського району, Харківської області, яке на той час перебувало під окупацією ЗС РФ. По прибутті всіх поселили в спортивному залі місцевої школи, де вже було все облаштоване для їхнього перебування (панцерні ліжка, організоване місце для приготування їжі тощо).

07.03.2022 командир роти, невстановлена особа з позивним «ОСОБА_18», наказав побудувати 2 блокпости на в`їздах до даного населеного пункту, командирам наказав організувати несення нарядів на цих блокпостах, а також організувати цілодобове патрулювання вулиць. ОСОБА_4 та іншими військовослужбовцями наказ був виконаний, зокрема з бетонних блоків та мішків із піском їхньою ротою, було побудовано 2 блокпости, визначено графік несення нарядів (чергувань) на них, а також призначено осіб, в обов`язки яких входитиме патрулювання вулиць.

Так, починаючи з 08.03.2022 до середини червня 2022 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 , а також інші військовослужбовці роти, несли чергування на блокпостах та забезпечували патрулювання вулиць у с. Іванівка, а також приймали участь у військових навчаннях. Основним завданням було здійснення перевірки документів осіб, що хотіли в`їхати або виїхати з с. Іванівка та транспортних засобах на предмет наявності зброї чи інших заборонених чи підозрілих предметів. Також у громадян, що переміщувалися через блокпости, перевірялись мобільні телефони з метою виявлення фотографій позицій підрозділів армії РФ чи « НМ ЛНР », переписки у месенджерах з українськими військовими чи іншими особами, відправки координат для нанесення артилерійських ударів по позиціям армії рф та Л/ДНР тощо.

Особисто ОСОБА_4 під час чергування був затриманий місцевий мешканець, в мобільному телефоні якого були виявлені фотографії облаштованих позицій роти ОСОБА_4 та окремих військовослужбовців. Вказаний місцевий мешканець був переданий для з`ясування обставин командиру роти «ОСОБА_18» та подальша доля цієї особи не відома.

В середині червня 2022 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 , а також інші військовослужбовці роти, за наказом невстановленої особи з позивним «ОСОБА_18», перемістилася на позиції підрозділів батальйону у с. Вовчий Яр, куди пересувались на військових автомобілях «КАМАЗ» з маркуванням «Z» на бортах. По прибутті особовий склад роти розселився у покинутих приватних будинках вказаного населеного будинку.

Позиції підрозділів батальйону, в якому ніс службу ОСОБА_4 , були організовані по периметру с. Вовчий Яр, де були побудовані бліндажі для розміщення особового складу, вириті окопи та траншеї, побудовані точки для розміщення крупнокаліберних кулеметів та гранатометів.

Безпосередньо ОСОБА_4 в складі свого відділення, в якому на той час налічувалось 6 військовослужбовців ніс службу на позиції, яка знаходилась на західній окраїні села у лісосмузі. На ній було облаштовано два бліндажі для розміщення особового складу, траншею, викопано окопи для зайняття позицій, обладнано точки для розстановки крупнокаліберного кулемету «УТЕС» та гранатомету «АГС», місце для зберігання боєприпасів. Чергування здійснювалось подобово по 3 військовослужбовці зі стрілецькою зброєю (АК-74), 1 кулеметником та 1 гранатометником за ротаційним принципом. Завдання, яке виконувало відділення ОСОБА_4 полягало у спостеріганні за переміщенням та маневрами підрозділів ЗСУ, фіксування напрямів з який вівся вогонь та здійснювалися обстріли, про що повинно було доповідатись безпосереднім командирам за допомогою наявних засобів зв`язку на позиціях. З цією метою на позиції був військово-польовий телефон Т-57, сленгова назва «тапік». Крім цього ОСОБА_4 та іншим військослужбовцям, що перебували на позиції був наданий наказ у випадку появи підрозділів ЗС України вести вогонь по останнім на ураження. На вказаній позиції в с. Вовчий Яр, ОСОБА_4 перебував до 06.09.2022.

Таким чином, у період з 23 лютого по 14 березня 2022, ОСОБА_4 , перебуваючи в різних населених пунктах Луганської та Харківської областях, приймав участь в НЗФ «НМ ЛНР, вчиняв наступні дії:

- здійснював окупацію та охорону захоплених територій;

- виконував вказівки та накази командирів з числа військовослужбовців ЗС РФ та осіб з числа учасників НЗФ «НМ ЛНР», які були за званням чи посадою вище;

- облаштовував та укріплював блокпости в зазначених населенних пунктах, здійснював інженерно-технічне облаштування позицій;

- здійснював бойові чергування зі зброєю на блок-постах та на інших облаштованих бойових позиціях з метою виявлення фактів переміщення військовослужбовців та техніки Збройних Сил України та здійснення доповідей про це своїм командирам;

- здійснював перевірку документів у цивільних осіб, які рухались через блокпости, перевірку їх особистих речей та огляд транспортних засобів, забезпечував контрольно-пропускні функції та охорону блокпостів;

- приймав активну участь у візуальному спостереженні за повітряним простором з метою виявлення та знешкодження безпілотних літальних апаратів Збройних Сил України з наявної в нього автоматичної зброї;

- інші незаконні дії у складі НЗФ «НМ ЛНР».

ОСОБА_4 , як учасник НЗФ «НМ ЛНР», який діяв на боці держави-агресора у цьому міжнародному збройному конфлікті, у відповідності до п. п. 1, 2 ч. А, ст. 4 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими 1949 року (ІІІ Женевська конвенція), ст. 43 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів, від 08 червня 1977 року (Протокол І), п. 29 Глави 2 розділу I Інструкції про порядок виконання норм міжнародного гуманітарного права у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 23 березня 2017 року № 164, мав статус комбатанта та був зобов`язаний дотримуватись у своїх діях законів і звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами.

При цьому, ОСОБА_4 відкрито носив при собі вогнепальну зброю, був одягнений у військову форму зразка ЗС РФ із закріпленими відмітними розпізнавальними знаками у вигляді червоної стрічки, що характеризувало носія форми як причетного до складу ЗС РФ та НЗФ «НМ ЛНР».

Тобто, ОСОБА_4 , діючи умисно, в період з 23 лютого по 14 березня 2022 року на території Луганської та Харківської областях приймав участь у діяльності НЗФ «НМ ЛНР».

31.10.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

01.11.2022 Святошинським районним судом міста Києва підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Термін дії запобіжного заходу, обраного судом, визначено в межах строку досудового розслідування до 30.12.2022 включно.

22.11.2022 складено і вручено ОСОБА_4 повідомлення про нову підозру та про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлено про те, що він підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст.111-1, ч. 2 ст. 260 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 260, ч. 7 ст. 111-1 КК України підтверджується зібраними доказами, а саме:

-показаннями підозрюваного ОСОБА_4 , в яких останній детально надає покази щодо участі у діяльності незаконного збройного формування на території України, в складі так званої «НМ ЛНР»;

-протоколом добровільної видачі та огляду, відповідно до якого підозрюваний ОСОБА_4 добровільно видав для огляду та долучення до матеріалів кримінального провадження військову форму, в яку був одягнений під час взяття його в полон військовослужбовцями ЗС України;

-допитом військовослужбовця ЗС України та його впізнанням ОСОБА_4 , якого він впізнав, як особу яку особисто брав в полон коли ОСОБА_4 був на боці ворога;

-іншими даними та доказами, які у своїй сукупності свідчать про причетність підозрюваного до вчинення інкримінованих йому злочинів.

15.12.2021 підозрюваному ОСОБА_4 та його захиснику повідомлено про завершення досудового розслідування та відкрито матеріали кримінального провадження № 0001380 в порядку ст. 290 КПК України і надано доступ до матеріалів кримінального провадження і речових доказів з можливістю ознайомлення з ними.

Строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закінчується 30.12.2022, проте завершити досудове розслідування у зазначений строк не представляється за можливе, у зв`язку із необхідністю виконати вимоги ст. 290 КПК України та скласти обвинувальний акт і реєстр матеріалів кримінального провадження. Не надання доступу до матеріалів кримінального провадження, письмових та речових доказів, буде підставою для визнання їх недопустимими, що негативно вплине на вирішення справи по суті та винуватість підозрюваних під час судового розгляду.

При цьому, застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється забезпеченням виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України:

п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим передбачає покарання у вигляді позбавлення волі; вказаний ризик обґрунтовується наявністю повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні тяжкого та особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 260, ч. 7 ст. 111-1 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, або довічне позбавлення волі, інші причетні до вчинення злочину особи не встановлені. Розуміючи тяжкість покарання, підозрюваний може використати всі можливі способи та засоби для ухилення від відповідальності, зокрема його виїзд за межі України, або на тимчасово - окуповану територію України;

п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; даний ризик обґрунтовується тим, що у даному кримінальному провадженні не в повному обсязі встановлені та притягнені до кримінальної відповідальності інші співучасники злочину, а тому орган досудового розслідування вважає, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі може перешкоджати досудовому розслідування з метою уникнення ними кримінальної відповідальності;

п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення; цей ризик обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 являється військовослужбовцем незаконного збройного формування та вважає, що протиправні дії які він вчиняє на території України залишаться не поміченими, а тому існують дуже високі ризики продовження чи повторення злочинної діяльності, яка свідчить про високу ступінь небезпечності поведінки підозрюваного, дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності можливість вчинення аналогічних злочинів підозрюваним у майбутньому та підвищує ризики того що підозрюваний може ухилитись від слідства і суду; додатковим ризиком щодо повторення суспільно небезпечної поведінки підозрюваного у тому числі щодо перешкоджання кримінальному провадженню є також можливість доступу останнього до зброї.

Так, з урахуванням зібраних в ході досудового розслідування доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням вимог ст. ст. 183, 193 КПК України, для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, ОСОБА_4 , на переконання сторони обвинувачення, слід продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

З урахуванням того, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 та ч. 2 ст. 260 КК України, є особою, яка добровільно вступила до не передбаченого законом НЗФ, приймала активну участь у цьому формуванні та повномасштабній збройній агресії РФ на території України, з боку збройних сил РФ та так званих самопроголошених «ДНР-ЛНР», тобто вчинила умисний злочину проти основ громадської безпеки України, а тому слідчий у клопотанні просить не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, так як останній сплативши заставу буде переховуватись від слідства та суду з метою уникнення відповідальності.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав з викладених у ньому підстав та просив задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 проти задоволення клопотання слідчого не заперечував.Захисник заперечив проти задоволення клопотання.

Слідчий суддя, вислухавши доводи прокурора, захисника та підозрюваного, дослідивши подані матеріали, дійшов до наступного висновку.

Згідно вимог ст.197, ст.199 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів. Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.219 КПК України строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати: дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Вирішуючи клопотання прокурора, слідчий суддя враховує положення ч.3 ст.197 КПК України, та положення ч.5 ст.219 КПК України, якою передбачено, що строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею. Отже, строк на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження не включається до строку досудового розслідування.

Таким чином, на теперішній час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні є завершеним із наданням доступу сторонам до матеріалів досудового розслідування, а не закінченим.

Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосованого до підозрюваного ОСОБА_4 закінчується 30.12.2022р., однак виконати вимоги розділу 3 Глави 24 КПК України до вищевказаної дати не є можливим, оскільки для звернення до суду з обвинувальним актом необхідно виконати певний обсяг процесуальних дій, зокрема необхідно: ознайомити сторону захисту з матеріалами досудового розслідування, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування та виконати вимоги, передбачені ст. 293 КПК України.

У відповідності до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження; серед інших ними є запобіжні заходи.

За приписами ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вирішуючи питання про продовження підозрюваному ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу, слідчий суддя вважає, що прокурором та доказами, які містяться в матеріалах клопотання, доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 260, ч. 7 ст. 111-1 КК України. При цьому слідчий суддя враховує позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в рішеннях «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990р., «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994р., що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішення у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984р.).

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України слідчий суддя вважає встановленим наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема, шляхом узгодження показань з іншими співучасниками злочинів з метою уникнення ними кримінальної відповідальності; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Отже, ризики, передбачені ч.1ст.177 КПК України, встановлені під час обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовжують існувати та наразі не зменшились.

При вирішенні клопотання прокурора, згідно ст. 178 КПК України, слідчий суддя враховує, що підозрюваний неодружений, утриманців не має, проживає у м. Луганськ, що є тимчасово окупованою територією України, раніше не судимий.

Згідно з ч. 1ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 17 листа № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013р., розумність тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

З огляду на викладене, враховуючи, що прокурором доведено, що ризики, передбачені п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, вони не зменшились, застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання вказаним ризикам, а також, що існують обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії ухвали про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Крім того, слідчий суддя відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 183, 194, 197, 199, 309, 369, 372, 395 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 24 лютого 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текс ухвали оголошено 28.12.2022.

Слідчий суддя ОСОБА_1