справа № 462/3483/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року Залізничний районний суд міста Львова

в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судженого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

17 грудня 2021 року, близько 13 год. 00 хв., ОСОБА_4 , знаходячись в коридорі загального користування першого поверху приміщення офісного призначення, що за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті неприязних стосунків та раніше виниклого конфлікту із ОСОБА_6 , умисно наніс один удар правою ногою в поперек, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження, а саме: синець на спині, в ділянці поперекового відділу хребта, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винність у вчиненні злочину визнав повністю та пояснив, що обставини викладені в обвинувальному акті повністю відповідають дійсності, щиро розкаявся та просив вибачення в потерпілого. Визнання ним вини є добровільним, без застосування тиску та примусу. Однак, проти задоволення позовних вимог заперечив, оскільки такі на його переконання є надмірними, не підтверджені належними та допустимими доказами а також не узгоджуються зі вчиненим кримінальним правопорушенням.
На підставі повного визнання своєї винності обвинуваченим та доказів вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, які ніким не оспорюються, суд вважає повністю доведеними факт скоєння злочину та винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочинних дій.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки він заподіяв умисне легке тілесне ушкодження.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який раніше не суджений, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також те, що обвинувачений щиро розкаявся у скоєному, неодноразово приносив свої вибачення потерпілому під час розгляду справи в судовому засіданні та висловлював жаль з приводу вчиненого, активно сприяв розкриттю злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Обставини, які обтяжують покарання відсутні.
На основі наведеного суд вважає, що покарання обвинуваченому слід обрати в межах мінімальної межі санкції статті за якою кваліфіковано злочин у виді штрафу, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових злочинів, та на переконання суду, саме таке покарання відповідатиме гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Щодо цивільного позову про відшкодування моральної та майнової шкоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).
Так, під час розгляду справи, потерпілим було заявлено цивільний позов, про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 100 000 грн. В обґрунтування позовних вимог про відшкодування моральної шкоди покликається на те, що він зазнав сильного фізичного болю від несподіваного удару, душевних стражданнь у зв`язку з протиправною поведінкою відносно нього, перебуванням у стані психологічної напруги у зв`язку з непередбачуваною агресивною поведінкою обвинуваченого, а також приниження не лише гідності, а й честі, оскільки нанесення тілесних ушкоджень відбулось у присутності сторонньої особи. Душевні страждання спричинені також неможливістю повноцінного виконання трудової функції. Вказав, що внаслідок тілесних ушкоджень відбулись зміни у способі життя позивача - він не міг активно проводити час зі своєю донькою. Також, через вчинені обвинуваченим відносно нього дії, потерпілий був змушений відвідувати органи поліції та суду, приймати участь в слідчих діях, витрачати час на підготовку документів. Відтак, ситуація, що склалася є особливо психотравмуючою для позивача, а заявлений для відшкодування позов, на його переконання, є справедливим, співмірним із завданою моральною шкодою, відповідає критерію розумності та добросовісності.
Дослідивши надані позивачем докази, на підтвердження позовних вимог, судом встановлено, що ОСОБА_6 було направлено на консультацію психотерапевта на період з 21 грудня 2021 року по 21 грудня 2022 року (а.с.23).
Крім того, суду надано копію договору про надання консультаційних послуг №28/12 від 28 грудня 2021 року, що укладений між фізичною особою ОСОБА_6 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 , про надання замовнику консультаційних послуг з психології (а.с.32). Також суду надано рахунок за консультаційні послуги психолога на суму 7 500 грн. та акт приймання-передачі наданих послуг (а.с.34-35).
Згідно висновку психолога, наданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ), внаслідок подій, які відбулись з ОСОБА_6 , 17 грудня 2021 року, він отримав важку психологічну травму, наслідками якої були: тривожність, порушення сну, паніка, втрата сталих соціальних контактів, розконцентрація уваги, неможливість надання уваги своїй дитині та сім`ї (а.с.28).
Дослідивши подані потерпілим докази, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Суд в контексті спірних правовідносин звертає увагу на те, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості.
Відтак, при визначенні розміру моральної шкоди, суд оцінює ступінь моральних страждань позивача, враховує короткочасність конфліктної ситуації, наявність психологічного стресу у позивача після подій, а тому, приходить до переконання про необхідність задоволення позовної заяви частково, в розмірі 2 000 грн., оскільки такі на переконання суду є справедливими, співмірними із завданою моральною шкодою, відповідають критерію розумності та добросовісності.
Крім того, внаслідок завдання йому моральної шкоди, потерпілий був змушений витрачати кошти на відвідування психолога, а саме - фізичну особу-підприємця ОСОБА_8 , на що ним було витрачено 7 500 грн., які він й просить відшкодувати. На підтвердження права ФОП ОСОБА_8 , надавати психологічні консультації представником потерпілого було надано суду витяг з реєстру платників єдиного податку, з якого вбачається наявність КВЕДів про надання: 86.90 іншої діяльності у сфері охорони здоров`я; 74.90 інша професійна, наукова та технічна діяльність; 63.99 надання інших інформаційних послуг; 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 72.20- дослідження й експерементальні розробки у сфері суспільних і гуманітарних наук; 82.30 організування конгресів і торговельних виставок (а.с.49).
Відтак, цивільним позивачем не надано жодних документів, які б підтверджували те, що ОСОБА_8 є психологом фахівцем, лікарем-психологом чи іншою особою, яка може застосовувати методи психологічного і психотерапевтичного впливу як професійну діяльність.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», медична практика може здійснюватися за наявності відповідної ліцензії, яку видає Міністерство охорони здоров`я України на підставі звернення та за умови відповідності здобувача встановленим вимогам.
В той же час, судом встановлено, що ОСОБА_8 , згідно даних ліцензійного реєстру Міністерства охорони здоров`я України, не отримувала ліцензію на ведення медичної практики, та позивачем не було надано суду підтверджуючих документів, що вказують на зворотнє.
Відтак, суд приходить до переконання, що висновок ФОП ОСОБА_8 від 18 грудня 2022 року, відносно психологічного стану потерпілого, не є допустимим доказом в розумінні вимог статті 78 ЦПК України, оскільки з його тексту вбачається, що дане дослідження проведено фізичною особою-підприємцем, а не атестованим судовим експертом в цій галузі. При цьому, спеціалістом при дослідженні питання щодо розміру спричиненої позивачу моральної шкоди прийнято до уваги лише пояснення, які подані позивачем, та не проаналізовано всі докази, які містяться в матеріалах справи. Саме звернення до атестованого судового експерта психолога є належною та допустимою дією щодо встановлення як факту спричинених моральних страждань, так і обгрунтування розміру відшкодування моральної шкоди, залучення ж фізичної особи-підприємця тягне наслідки не врахування результатів експертного дослідження у суді.
Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками, викладеними Верховним Судом в постанові від 17 вересня 2020 року по справі №607/13541/17.
Більше того, згідно п. 4.3 договору про надання консультаційних послуг (а.с.32), вбачається, що замовник зобов`язаний оплатити визначену в акті про надані послуги вартість у строк 3-х робочих днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг. Як вбачається з матеріалів справи, вказаний акт було підписано 18 лютого 2022 року. В той же час, квитанція про оплату послуг психолога надана за 31 грудня 2021 року, тобто через три дні після укладення договору, а не проходження курсу лікування або трьох робочих днів після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт. При цьому, з наданої квитанції не вбачається хто саме здійснював оплату послуг психолога в розмірі 7500 гривень.
Щодо показань допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , суд зазначає наступне. Показання такого свідка не можуть бути прийняті судом, оскільки він чітко зазначив, що не може вказати в чому саме полягає завдана моральна шкода потерпілому, та не бачив на ОСОБА_6 будь-яких фізичних проявів такої моральної шкоди.
Враховуючи обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди в розмірі 7 500 грн., слід відмовити за безпідставністю.
Щодо клопотання представника потерпілого про стягнення з ОСОБА_4 , витрат на правову допомогу, в розмірі 8300 грн., суд зазначає наступне. На підтвердження дійсності вказаних витрат, суду було подано перелік наданої правничої допомоги, з якої вбачається, що ОСОБА_6 було підготовлено проект позовної заяви вартістю 4800 грн., здійснено представництво в судових засіданнях, що призначені на 11 серпня 2022 року (875 грн.) , 09 вересня 2022 року (дві години вартістю 1750 грн.) та 21 жовтня 2022 року (875 грн.) (а.с.95).
Крім того, подано договір про надання правової допомоги №22/12/2021-1 від 22 грудня 2021 року, додатковий договір № 1, та звіт до договору з яких вбачається що такі укладено між адвокатським об`єднанням «Авеста» та ОСОБА_6 про надання правничої допомоги (а.с.96, 97, 99).
Згідно наданих до суду рахунків №1, 3, 4, від 22 грудня 2021 року, 16 серпня 2022 року, 12 жовтня 2022 року, вбачається, що адвокатом було здійснено вивчення документів та інформації, наданої замовником з метою визначення перспективи вирішення спору на суму 2 000 грн., підготовку проекту позовної заяви на суму 4800 грн., аналіз документів на суму 875 грн., представництво в судовому засіданні 11 серпня 2022 року на суму 1750 грн.,09 вересня 2022 року на суму 2625 грн., 21 жовтня 2022 року на суму 1750 грн. (а.с.97, 97).
Крім того, подано платіжні доручення №83498980 від 23 грудня 2021 року, меморіальний ордер №М0827SD2NV від 27 серпня 2022 року, М10135ST6М6 від 13 жовтня 2022 року та витяг з вартості послуг адвокатського об`єднання «Авеста» (а.с.99, 100, 101).
Дослідивши вищевказані документи, суд вважає, що в задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити в повному обсязі з огляду на наступне. Так, адвокат просить стягнути з обвинуваченого на його користь витрати за складання позовної заяви в розмірі 4800 грн., однак, дослідивши таку заяву, судом було встановлено, що позов складається всього з п`яти сторінок, при цьому більшість з яких заповнені лише цитуванням положень Цивільного кодексу, Цивільного процесуального кодексу та Кримінального процесуального кодексу (а.с.13).
Встановлено, що на підтвердження своєї позиції представником потерпілого до суду було надано договір про надання правової допомоги, однак такий не містить підтвердження того, що адвокатом ОСОБА_7 надавались послуги з правової допомоги саме по судовій справі 462/3483/22, або в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 .
Крім того, згідно квитанцій, що були надані суду про оплату послуг адвоката (а.с.100), в більшості з них не вбачається хто є платником, хто отримувачем, та за які саме послуги було здійснено перерахування грошових коштів. В графі призначення платежу вказано лише номер картки фізичної особи або номер договору по представництво ОСОБА_6 по невідомій суду справі.
Щодо прохання потерпілого стягнути витрати на правову допомогу щодо аналізу та вивчення документів та інформації, наданої замовником з метою визначення перспективи вирішення спору, суд вважає вказати наступне. В окремій думці Великої Палати у справі № 910/12876/19 від 07 липня 2021 року, судді зауважили, зокрема, що виокремлення адвокатом «аналізу матеріалів судової справи» як самостійного виду адвокатської послуги є необґрунтованим та охоплюється діями адвоката з «підготовки до судового засідання» у касаційному суді, а тому визначення оплати за вказану послугу є неспівмірним із фактично наданим обсягом юридичної допомоги та має бути виключено із загальної вартості наданих відповідачу послуг правничої допомоги.
В той же час, представником потерпілого не було надано суду акту виконаних робіт по справі №462/3483/22, що не узгоджується з позицією Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо), є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити потерпілому та його представнику наступне. Верховний Суд у своєму рішенні по справі № 873/212/21 зазначив, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України», заява № 19336/04).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Враховуючи вищевикладене, той факт, що суду не надано жодного належного та допустимого доказу того, що між потерпілим ОСОБА_6 та адвокатським об`єднанням «Авеста» було укладено договір про надання правової допомоги саме в кримінальній справі №462/3483/22, той факт, що надані суду квитанції не підтверджують в повній мірі сплату ОСОБА_6 витрат на правову допомогу адвокату за надання послуг з представництва його інтересів саме по справі що розглядається, надмірність та завищеність сум по сплаті правової допомоги, суд приходить до переконання про необхідність відмови в задоволенні клопотання представника потерпілого по сплаті витрат на правову допомогу в повному обсязі у зв`язку з безпідставністю.

Речові докази: мобільний телефон марки «Honor 10» IMEI1: НОМЕР_2 , IMEEI: НОМЕР_3 ,- слід повернути обвинуваченому.

Керуючись ст.ст. 323 324 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України та обрати йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 /п`ятдесяти/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 /вісімсот п`ятдесят/ гривень.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди,- відмовити за безпідставністю.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди,- задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 2 000 /дві тисячі/ гривень моральної шкоди.

В задоволенні вимоги представника потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 витрат на правову допомогу,- відмовити за безпідставністю.

Речові докази: мобільний телефон марки «Honor 10» IMEI1: НОМЕР_2 , IMEEI: НОМЕР_3 ,- повернути ОСОБА_4 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту проголошення.

Суддя: ОСОБА_1