КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/2413/2023 Єдиний унікальний номер 760/978/20 Категорія: ст. 422-1 КПК України Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 3 лютого 2023 року

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

в режимі відеоконференцзв`язку з

ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 3 лютого 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 3 квітня 2023 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт на час комендантської години у м. Києві з 23:00 до 05:00 години, із можливістю проходу до укриття або бомбосховища на час повітряної тривоги, тобто, в певний період доби. У разі залишення ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, визначити розмір застави у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України. У разі внесення визначеного розміру застави встановити для обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до Солом`янського районного суду м. Києва;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти прокурора та/або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- не відвідувати місця вказані судом.

З посиланням на положення КПК України, практику Європейського суду з прав людини, захисник зазначає про те, що з оскаржуваною ухвалою неможливо погодитись, оскільки існує реальна загроза життю та здоров`ю ОСОБА_7 , а запобіжний захід у виді тримання під вартою є занадто суворим. Обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, полегшить страждання ОСОБА_7 , дасть можливість пройти медичне обстеження та отримати кваліфіковану медичну допомогу, що стане наслідком врятованого життя та здоров`я ОСОБА_7 .

Також захисник вказує про те, що ризик впливу на свідків є необґрунтованим, так як зі свідком ОСОБА_9 . ОСОБА_7 не підтримує відносини з 2017 року. Впливати на решту свідків ОСОБА_10 не зможе фізично, оскільки йому це не потрібно, свідки у справі не володіють жодною конкретною інформацією щодо кримінальних правопорушень, що інкримінуються ОСОБА_7 . Окрім того, на думку захисника, на даний момент через війну адреси свідків невідомі, навіть, прокурору.

Щодо ризику втечі, який був зазначений судом, захисник вважає, що зазначений ризик рівнозначно, як і ризик впливу на свідків, є неспроможними, оскільки в Україні введений воєнний стан, який продовжений до даного часу, більше 11 мільйонів громадян України були змушені полишити місця свого проживання з метою убезпечити себе та своїх рідних. Під час дії воєнного стану запроваджується режим комендантської години, що передбачає обмеження вільного пересування територією населених пунктів в Україні без документів та спец перепустки. У ОСОБА_7 відсутні документи, що посвідчують особу та надають право перетину державного кордону України, оскільки закордонний паспорт громадянина України в нього залишився у рф, а паспорт громадянина України у нього було вилучено працівниками національної поліції, які доставляли його до Солом`янського УП ГУ НП, а відтак дані ризики повністю відсутні.

На переконання апелянта, у зв`язку з тим, що на території України в період з 24 лютого 2022 року і дотепер діє режим воєнного стану та оголошена загальна мобілізація, ОСОБА_7 не має можливості виїзду за межі України з метою переховування від суду, так як він призовного віку, а державний кордон України надійно охороняється.

Також захисник зазначає про те, що ОСОБА_7 характеризується позитивно, має сталі соціальні зв`язки, має місце проживання у м. Києві, раніше не судимий, не переховувався від органів досудового розслідування та суду, за межі України виїхав за запрошенням для продовження спортивної кар`єри та роботи, яке отримав набагато раніше, ще до внесення відомостей про себе у міжнародний розшук.

Апелянт наголошує на тому, що сторона захисту звертала увагу суду на погіршенні стану здоров`я ОСОБА_7 , через що останній 7, 27 вересня, 27 жовтня 2022 за станом здоров`я не зміг з`явитися у судові засідання у Солом`янський районний суд м. Києва. Погіршення стану здоров`я сталося внаслідок поєднання одразу декількох факторів, а саме: тригером слугували травми, отриманні ним у ДТП, до якої він потрапив до своєї екстрадиції; неналежними умовами тримання та відсутністю дієвого, належного медичного забезпечення в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор», а через те, що ОСОБА_7 був затриманий правоохоронними органами, країни агресора (російської федерації), після чого був екстрадований в Україну, де був взятий під варту, він не пройшов курс реабілітації, внаслідок чого стан здоров`я останнього різко погіршився.

Крім того, як акцентував захисник, під час судового засідання 3 лютого 2023 року судом було викликано карету швидкої допомоги, медичним працівником якої була надана невідкладна медична допомога ОСОБА_7 . Окрім цього, ОСОБА_7 повідомив про його переведення у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» до спецблоку, умови тримання в якому жахливі (підлога залита крижаною водою, яка тече з сантехнічних мереж, температура повітря в камері 10°С тощо), і, зважаючи на вказане та на існування реальної загрози життю та здоров`ю ОСОБА_7 , захисник вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 є занадто суворим, що до ОСОБА_7 слід було б застосувати запобіжний захід, передбачений ст. 181 КПК України, у виді домашнього арешту на час комендантської години у м. Києві із 23:00 до 05:00 години, із можливістю проходу до укриття або бомбосховища на час повітряної тривоги, тобто, в певний період доби.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи, що стороною обвинувачення доведені наявні ризики, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 404, ч. 3 ст. 26 КПК України суд апеляційної інстанції вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, та переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0011732 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 289, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

За змістом оскаржуваної ухвали прокурор подала суду письмове клопотання, в якому просила продовжити строк перебування під вартою обвинуваченого, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки він відразу після вчинення злочину вчинив дії, направленні на приховування факту вчинення вказаного кримінального правопорушення, зник з місця вчинення кримінального правопорушення, попросив свого товариша сховати викрадений автомобіль, оскільки його може розшукувати поліція, та пояснив, що йому на певний час треба зникнути, до місця свого проживання не повернувся. Окрім того, прокурор зазначає, що ОСОБА_7 не має місця реєстрації у межах міста Києва, не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, до моменту затримання існував за рахунок випадкових підробітків та коштів, які йому перераховувала його мати. Крім цього, за місцем реєстрації ОСОБА_7 не проживає, що може ускладнити його виклик для участі у судових засіданнях, або ж взагалі сприяти його ухиленню від явки у суд, а у подальшому й ухиленню від кримінальної відповідальності. На той факт, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інший злочин, вказує те, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину і, усвідомлюючи це, обвинувачений ОСОБА_7 може намагатися знищити, сховати або спотворити речові докази, які мають значення у кримінальному провадженні.

Обвинувачений та захисник проти продовження строку дії запобіжного заходу заперечували.

Захисник зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 поїхав з України з метою продовження спортивної кар`єри, а, отже, це не було втечею. Більш того, із свідком ОСОБА_11 він не підтримує зв`язків з 2017 р. На даний час має поганий стан самопочуття, що є наслідком дорожньо-транспортної пригоди, в яку він потрапив, перебуваючи в рф. Після проходження медичного обстеження у нього виявилося захворювання хребта, а тому йому необхідна тривала реабілітація. Також захисник зазначив, що ОСОБА_12 має місце проживання в м. Києві - орендує квартиру, про що надав суду договір оренди.

Обвинувачений думку захисника підтримав повністю, додатково вказавши, що дійсно мав травму, яка на разі ускладнилася, а тому вважає, що йому необхідна медична допомога.

За результатами розгляду клопотання прокурора 3 лютого 2023 року місцевий суд постановив ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнив, продовживши обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто, до 3 квітня 2023 року включно.

Як зазначив суд в оскаржуваній ухвалі, на даний час ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу, зменшилися лише частково, проте з минулого судового засідання не зменшилися. Наразі ОСОБА_7 може переховуватись від суду, може впливати на свідків, зникнути та перебувати тривалий час у розшуку.

Суд вказав, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого законодавством передбачена максимальна міра покарання, а тому судом враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , вид та міру покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим, суд вважає наявним ризик того, що він може переховуватися від суду задля уникнення даного покарання.

Окрім того, суд вказав про те, що в судовому засіданні не допитані всі свідки, тому суд вважає, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може впливати на них та такими діями вплинути на хід судового розгляду та встановлення об`єктивної істини у даному кримінальному провадженні.

Розглядаючи можливість застосування до ОСОБА_7 альтернативних запобіжних заходів, суд врахував особу обвинуваченого, а також тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , можливість його переховування від суду. Враховуючи те, що судовий розгляд триває достатньо довго з об`єктивних причин, ризики з минулих судових засідань залишаються ті самі, оскільки процесуальна стадія не змінюється.

Також судом зазначено про те, що будь-яких документів, які б свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою за станом здоров`я, стороною захисту не надано.

Суд дійшов висновку, що на даний час не надано достатніх доказів того, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, суттєво зменшилися чи зникли.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК Українитримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, і доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Таким чином, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

За змістом оскаржуваної ухвали та під час апеляційного розгляду встановлено, що питання продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження.

При цьому колегія суддів враховує, що прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК Українидо суду, що свідчить про те, що ОСОБА_7 набув статусу обвинуваченого, тобто, у даному кримінальному провадженні, на переконання сторони обвинувачення, наявні обставини, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ці особи, можливо, вчинили певний злочин.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доведеності або недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, правильності кваліфікації, допустимості та належності наявних у справі доказів, які не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції під час перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження обвинуваченим строків тримання під вартою. Не вправі давати таку оцінку доказам на даній стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки оцінка доказам може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказав про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави суду вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судового

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З наявних матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 раніше не судимий. На даний час обвинувачується у вчиненні нетяжкого та особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що серйозність покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» (п.80), в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування або повторного вчинення злочинів. Суд визнає, що, з огляду на серйозність обвинувачень, висунутих проти заявника, органи влади мали підстави вважати, що існування такого ризику було встановлене із самого початку.

З огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, ОСОБА_7 має можливість переховуватися від суду, що є ризиком у контексті кримінального провадження, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Окремо колегія суддів враховує те, що згідно з даними, наведеними в апеляційній скарзі захисника, ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні перебував у міжнародному розшуку, що також свідчить про реальність ризику переховування обвинувачених від суду.

Окрім того, колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілого, свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. При цьому колегія суддів наголошує, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

З урахуванням стадії судового розгляду та висунутого обвинувачення, на переконання колегії суддів, на даному етапі суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ризик впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні не зменшився.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування на даному етапі судового розгляду до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту, з урахуванням стадії судового розгляду, на даному етапі судового провадження не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у тому числі за станом здоров`я, сторонами суду першої інстанції не надано, про що і зазначено в оскаржуваній ухвалі. Таких даних не надано захисником і під час апеляційного розгляду.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на те, що ОСОБА_7 обвинувачуються в особливо тяжкому злочині, вчиненому із застосуванням насильства, що призвело до загибелі людини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незастосування у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави.

Доводи захисника про те, що поза увагою суду залишились ті обставини, що ОСОБА_7 характеризується позитивно, має сталі соціальні зв`язки, має місце проживання у м. Києві, раніше не судимий, не переховувався від органів досудового розслідування та суду, за межі України виїхав за запрошенням для продовження спортивної кар`єри та роботи, яке отримав набагато раніше, ще до внесення відомостей про себе у міжнародний розшук, є непереконливими і не спростовують наявність встановлених на даний час у кримінальному провадженні ризиків.

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, які на даний час продовжують існувати, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуєтьсяОСОБА_7 , колегія суддів доходить висновку, що встановлені обставини виключають об`єктивну можливість на даний час застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а відтак доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування не встановлені, а тому апеляційна скарга з доповненнями захисника та апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 117, 405 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 3 лютого 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 3 квітня 2023 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4