УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/3231/23

Провадження №: 1-кс/755/606/23

"14" березня 2023 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі слідчої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 про арешт майна у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 червня 2021 року за № 0000064 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу (далі КК) України, встановив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

До слідчого судді даного місцевого суду надійшло зазначене клопотання прокурора про накладення арешту на майно, у зв`язку зі здійсненням у цьому кримінальному провадженні розслідування та необхідністю встановлення обставин визначених ст. 2, 91 Кримінальним процесуальним кодексом (далі КПК) України при наявності на те передумов визначених ст. 132, 170 того ж Кодексу.

Встановлені органом досудового розслідування обставини та наведені у клопотанні відомості на підтвердження доцільності застосування заходу забезпечення кримінального провадження

СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві розслідується наведене кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , відповідно до ордеру № 127159, виданого Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів 13.02.1970 надана ОСОБА_5 та її чоловіку ОСОБА_6 .

За інформацією Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації № 101-4991/01 від 15.07.2021 квартира АДРЕСА_2 приватизована згідно розпорядження комітету по оренді та приватизації комунального майна Дарницького району міста Києва від 19.07.1993 № 2956-Ж «Про приватизацію квартири АДРЕСА_2 » на ОСОБА_5 (свідоцтво про право власності від 19.07.1993).

Подальшим досудовим розслідуванням встановлено, що 31.05.2017 відділом з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, на підставі заяви ОСОБА_5 про оформлення дубліката свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , видано наказ № 43/2956-Д від 12.06.2017 «Про оформлення дубліката свідоцтва про право власності на житло за адресою: АДРЕСА_3 » та видано дублікат свідоцтва про право власності.

Відомості про видачу дубліката свідоцтва про право власності на житло відображено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідно до сформованої фахівцем Управління житлово-комунального господарства Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації довідки № 89399281 від 13.06.2017.

У подальшому, на підставі інформації Київського МВДР смерті ЦМУ Міністерства юстиції № 423/21/2-09 від 15.02.2021, ОСОБА_5 та її син ОСОБА_7 зняті з реєстрації місця проживання 25.02.2021 у зв`язку з їх смертю.

За інформацією Київського відділу Державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 177/21.2-09 від 13.06.2021 ОСОБА_5 та ОСОБА_7 20.03.2020 загинули, внаслідок контакту з димом.

У подальшому встановлено, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 54583925 від 15.10.2020 відповідно до якого власником квартири АДРЕСА_2 стала ОСОБА_9 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 ).

Реєстрація права власності на вказану квартиру відбулася на підставі договору дарування квартири, серії та номер 206 від 20.01.2010 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , текст якого виконано на бланку ВММ № 650605.

Відповідно до п. 3 цього договору, квартира, що відчужується належить ОСОБА_5 на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого комітетом по оренді та приватизації комунального майна Дарницького району міста Києва від 19.07.1993 на підставі наказу № 2643, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 29.07.1993 за реєстровим № 845 в реєстровій книзі № д25-139.

У подальшому, між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , 22.10.2020 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , відповідно до якого ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_11 придбав спірну квартиру.

Вказаний договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано у реєстрі за № 903.

Перехід права власності зареєстровано від ОСОБА_9 до ОСОБА_11 відображено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У подальшому, 29.01.2021 між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 та зареєстровано в реєстрі за № 72.

Разом з тим, 20.01.2010 дарування квартири не могло відбутися, оскільки 31.05.2017 ОСОБА_5 зверталася із заявою про оформлення дубліката свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , тобто станом на час ніби-то укладення договору дарування була її дійсним власником, що також підтверджується інформацією Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації».

Так, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно здійснюється в порядку визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон). Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності із фактом його державної реєстрації.

Верховний Суд у постановах від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, від 07.10.2020 у справі № 920/728/18 вказав, що при дослідженні судом обставин існування в особи права власності, першочерговим є встановлення підстави, на якій особа набула це право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Таким чином, як вказує прокурор, сама по собі державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна не може підтверджувати набуття права власності на них.

Крім того, ч. 2 ст. 10 Закону, визначені повноваження державного реєстратора, до яких зокрема належать прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та про відмову в державній реєстрації. За ч. 4 ст. 18 Закону, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 10 Закону, державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Згідно абз. 1 п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, на відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах.

Під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, державний реєстратор обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів, тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носії інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником (абз. 1 п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону).

Згідно ч. 1 ст. 22 Закону, документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Так, станом на час нібито укладення договору дарування від 20.01.2010 укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , зареєстрованого в реєстрі за № 206, відомості по якому внесені до Державного реєстру речових прав приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб здійснювалася в порядку, визначеному Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 № 121.

Пунктом 1.5. зазначеної Інструкції, визначено, що державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Аналогічні норми містились у Тимчасовому положенні про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, яким визначено, що державна реєстрація прав, в тому числі станом на 20.01.2010, проводилася реєстраторами бюро технічної інвентаризації.

В порушення вищезгаданих норм Закону, Інструкції та Положення державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , під час прийняття рішення індексний номер 54583925 від 15.10.2020 про відкриття розділу в Державному реєстрі речових прав на квартиру АДРЕСА_2 , на думку заявника, не вчинено дій щодо отримання інформації від органів, установ, організацій, які до 01.01.2013 проводили оформлення та/або реєстрацію прав (органи бюро технічної інвентаризації).

При цьому, відповідно до інформації Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 062/14-9083 (И-2021) від 20.07.2021 первинна реєстрація права власності на кв. АДРЕСА_2 проведена та зареєстрована за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 19.07.1993.

Інших дій щодо переходу чи реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 , Київське міське бюро технічної інвентаризації не здійснювало.

Так, за нормами ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Враховуючи, що Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» державна реєстрація права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 в установленому законом порядку не проводилась, отже право власності у жодної фізичної чи юридичної особи, відповідно до положень ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України не виникло, а тому ніхто не мав права розпоряджатись нею у подальшому.

З викладеного вбачається, що державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , в порушення установленого законом порядку та всупереч передбаченій процедурі державної реєстрації речових прав прийнято протиправне рішення про відкриття розділу в Державному реєстрі речових прав на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження у державній реєстрації прав та їх обтяжень має бути відмовлено. Пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 24 Закону, встановлено, що державний реєстратор відмовляє у державній реєстрації прав, якщо заяву про державну реєстрацію прав подано неналежною особою та подані документи не відповідають вимогам встановленим цим Законом.

Враховуючи викладене, слідство вважає, що державний реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , на підставі п. 2 та 3 ч. 1 ст. 24 Закону зобов`язана була прийняти рішення про відмову в державній реєстрації прав, що унеможливило б у подальшому здійснити подальшу реалізацію спірної квартири, шляхом укладення договорів купівлі-продажу, яка за відсутності спадкоємців мала бути визнана відумерлою спадщиною на відійти у власність Київської міської ради.

Постановою прокурора квартира АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 000) загальною площею 43,6 кв.м., визнана речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Враховуючи викладене, з метою збереження речового доказу виникла необхідність у накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 000) право власності на яку на даний час зареєстровано за ОСОБА_12 .

Позиція сторін

Прокурор групи прокурорів прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 у судовому засіданні заявлене клопотання підтримала, просила задовольнити з підстав викладених у його мотивувальній частині. Додатково прокурор зауважила, що ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в дійності належить ОСОБА_14 , а не ОСОБА_9 .

В свою чергу, враховуючи норми ст. 172 КПК України, розгляд клопотання здійснюєься без виклику осіб, у володінні та користуванні яких знаходиться вказане майно.

Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі встановлених обставин із даного питання

Слідчий суддя, перевіривши клопотання на дотримання вимог КПК, приходить до наступного.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України ст. 1 КПК України).

Відповідно ж до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, в судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано, у відповідності до ст. 170 КПК України, оскільки останнє містить в собі критерії визначені ч. 2 цієї статті Кодексу, а саме є речовим доказом, згідно постанови від 09 січня 2023 року.

При цьому, слідчим суддею шляхом дослідженні матеріалів провадження у порядку ст. 94 КПК встановлено, що таке майно дійсно відповідає критеріям ст. 98 вказаного Кодексу, оскільки щонайменше, не вдаючись на цій стадії провадження до оцінки дій нотаріуса, дійсним та встановленим є факт того, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 54583925 від 15.10.2020 відповідно до якого власником квартири АДРЕСА_2 стала ОСОБА_9 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 ), однак згідно довідки ДПС цей код належить ОСОБА_14 , що уже саме по собі вказує на наявність в описаних діяннях попередніх ознак кримінального правопорушення за ст. 190 КК, достатніх для цієї стадії розслідування та засвідчує собою обставини визнаечні п.п. 2-3 ч. 3 ст. 132 КПК.

Саме клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Зазначене у клопотанні майно відноситься до видів передбачених Главою 17 Розділу ІІ КПК України, на які може бути накладено арешт.

У судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.

З огляду на зазначене, слідчий суддя погоджується з висловленою у судовому засіданні думку заявника про те, що необхідно накласти арешт на майно на підставі ст. 170 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у пункті першому частині другій статті 170 цього Кодексу.

Отже, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, Суд постановив:

клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 000), право власності на яку в цей час зареєстровано за ОСОБА_12 , шляхом заборони розпорядження.

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України.

В силу ст. 175 КПК України негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_15 , ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити учасникам процесу, третім особам, власнику майна, які присутні під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надіслати їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідча суддя Оксана БІРСА