Номер провадження № 1-кп/756/872/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 15 Оболонського районного суду міста Києва судове провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, офіційно не працюючого, неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. 05.10.2022, близько 18:18 год., ОСОБА_4 перебував неподалік будинку №17-в по вул. Прирічній в м. Києві.

Знаходячись за вказаною адресою, ОСОБА_4 побачив раніше йому незнайомого малолітнього ОСОБА_6 , який розмовляв по мобільному телефону. У цей час у ОСОБА_4 раптово виник умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого в умовах воєнного стану.

Реалізуючи вказаний умисел, у той же час, того ж дня, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_4 підбіг до малолітнього ОСОБА_6 та вирвав з рук останнього мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 9А», ІМЕI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , у корпусі темно-сірого кольору, вартістю 3 400 гривень, у якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Водафон» із номером телефону НОМЕР_3 , яка матеріальної цінності не становить.

У подальшому, ОСОБА_4 викраденим майном покинув місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Унаслідок вчиненого злочину ОСОБА_4 спричинив малолітньому ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 3 400 гривень.

1.2. Отже ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), учинене в умовах воєнного стану.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

2.1.1. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 05.10.2022, увечері, перебуваючи біля будинку № 17-в по вул. Прирічна в м. Києві, у хлопця з рук вирвав мобільний телефон та побіг з місця події. Телефон сховав у себе вдома, та віддав працівникам поліції добровільно, коли вони прийшли до нього. У вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку. Просить надати можливість виправитися, зокрема призначити покарання із застосуванням положень статей 69, 75, 76 КК України.

2.1.2. Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечуючи щодо обставин, за яких обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою винуватість, але просив суд призначити обвинуваченому покарання на підстав 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років, і на підставі 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком, поклав обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Зокрема просив урахувати як обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

2.1.3. Законний представник потерпілого та потерпілий в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду судового провадження були повідомлені належним чином, однак законний представник надав заяву в якій вказує, що цивільний позов подавати не бажає так як мобільний телефон повернули, просить розглянути обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 без його участі. Сторони судового провадження щодо розгляду провадження за відсутності представника потерпілого не заперечували.

2.1.4. Прокурор у судовому засіданні зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років. Між цим, прокурор вважав, що обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 - є щире каяття, але обставиною, що обтяжує покарання - учинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор, захисник не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювались.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочині, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. Крім того, протягом усього строку досудового розслідування, починаючи з моменту затримання, також визнавав свою винуватість. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором та захисником у судовому засіданні.

3.2. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття.

3.3. При цьому судом було встановлено обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, бо потерпілим є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже станом на момент учинення злочину ОСОБА_4 , потерпілий був малолітнім (такий, що не досяг 14 років).

3.4. Суд не погоджується із позицією захисника про наявність обставин, що пом`якшують покарання як то - добровільне відшкодування завданої шкоди, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Бо як встановлено в судовому засіданні, обвинувачений хоча і добровільне віддав працівникам поліції викрадений ним мобільний телефон, однак, на думку суду, це не можна розцінювати як добровільне відшкодування шкоди. При цьому, на думку суду, будь-яких дій які би свідчили про активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення під час судового розгляду не було встановлено.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, яке виконує виправну функцію, а індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з метою визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

4.2. Суд уважає, що підстави застосування положень статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання - відсутні.

4.3. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій тяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільна небезпечність. Крім того, суд ураховує майно, яке стало предметом злочинного посягання та його вартість. Наслідки вчинення злочину, зокрема, що мобільний телефон було повернуто потерпілому, який було видано добровільно обвинуваченим. Тим більше, законний представник потерпілого не заявляє претензії матеріального характеру з підстав повернення згаданого мобільного телефону. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який винуватість у вчиненні злочину визнав, раніше не був засудженим.

З урахуванням викладених обставин по справі, наведених відомостей щодо особистості обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, покарання, яке передбачено за вчинене кримінальне правопорушення, обставини, що пом`якшує покарання та обтяжує, суд уважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, шляхом призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

У зв`язку з чим підстави для застосування ст. 75 КК України, тобто для призначення покарання з іспитовим строком, відсутні.

4.4. Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду».

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а й здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення волі хоча і є винятковим, але застосовується щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

5.1. Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, суд наголошує, 05.10.2022 останнього було затримано в порядку ст. 208 КПК України для подальшого розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу та 07.10.2022 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Окрім цього, 07.02.2023 ОСОБА_4 було затримано на підставі ухвали суду, як і в цей день обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, в якості відбутого покарання ОСОБА_4 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 05.10.2022 до 07.10.2022, з 07.02.2023 до набуття вироком законної сили з розрахунку, що відповідно до ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

5.2. Оскільки підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів судом не встановлено, ураховуючи вимоги ст. 377 КПК України, до набуття вироком законної сили запобіжний захід в вигляді триманні під вартою, слід залишити без змін до набуття вироком законної сили,

5.3. Цивільний позов не заявлений. Процесуальні витрати у провадженні відсутні. Питання речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України, зокрема передане на відповідальне зберігання ОСОБА_6 майно (мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 9А», ІМЕI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , у корпусі темно-сірого кольору) необхідно залишити у володінні останнього.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 починаючи з 05.10.2022 до 07.10.2022, а також з 07.02.2023 до набуття вироком законної сили, виходячи з того, що відповідно до ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_4 - тримання під вартою, залишити без змін до набуття вироком законної сили.

Речові докази: мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 9А», ІМЕI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , у корпусі темно-сірого кольору, який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , залишити у володінні останнього.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1