Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

20 січня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №10007909 за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_5 та захисника-адвоката ОСОБА_8 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 13 жовтня 2022 року стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Рівне, громадянина України, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України (далі - КК) на дванадцять років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 31 грудня 2019 року.

Судом частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 та стягнуто з ОСОБА_7 на її користь 3169,50 матеріальної шкоди, 800 000 грн. моральної шкоди, 12 000 грн. витрат на правову допомогу.

Вироком вирішено питання стосовно речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він близько 18 годин 00 хвилин 29 грудня 2019 року, знаходячись у коридорі загального користування поряд з квартирою АДРЕСА_2 , під час чергової суперечки, яка виникла на ґрунті довготривалих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 , кухонним ножем, умисно завдав останньому, не менше восьми ударів в область шиї.

Цими діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 чотири проникаючі колото різані поранення шиї з ушкодженням лівої сонної артерії, що призвело до вираженої зовнішньої кровотечі та масивної крововтрати, яка і стала безпосередньою причиною смерті останнього, через короткий проміжок часу на місці події.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_5 просить призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк п?ятнадцять років. В обґрунтовання цих вимоги зазначено, що обвинувачений після вбивства її чоловіка покинув місце події та переховувався від органів досудового розслідування, вину у вчиненому не визнав та намагався ввести суд в оману, що перебував у стані неосудності, однак судом вказаних обставин у повній мірі не врахував. Вважає, що з поведінки обвинуваченого не вбачається, що він щиро розкаявся у вчиненому.

Захисник-адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вказаний вирок в частині призначеного покарання змінити, призначивши ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Також захисник просить вирішити цивільний позов потерпілої в частині стягнення моральної шкоди з врахуванням принципу розумності та справедливості.

На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначила, що місцевий суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, не мотивував, чому мінімальний строк покарання буде недієвим та не забезпечить виправлення обвинуваченого. Вказала, що оскільки стороною обвинувачення не було доведено наявності умислу та мотиву у ОСОБА_7 на вбивство потерпілого, а обвинувачений визнав свою вину, тому потрібно призначити йому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.115 КК України.

Захисник також зазначила, що за результатами призначеної місцевим судом комплексної амбулаторної психологічно-психітаричної експертизи не було встановлено дійсного стану обвинуваченого на момент вчинення злочину.

Також вважає, що визначений судом розмір компенсації моральної шкоди у 800 000 грн. не відповідає засадам розумності та справедливості.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи потерпілої ОСОБА_5 та її представника-адвоката ОСОБА_6 на підтримання своєї апеляційної скарги та про відмову у задоволенні апеляційних вимог сторони захисту, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити свою апеляційну скаргу та відмовити у повному обсязі у задоволенні апеляційних вимог потерпілої, міркування прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить таких висновків.

Згідно вимог ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, у разі ухвалення обвинувального вироку.

Стосовно обраного виду та міри покарання обвинуваченому, то колегія суддів вважає, що воно ґрунтується на вимогах закону про кримінальну відповідальність.

Так санкцією ч.1 ст.115 КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Згідно вимог ст.ст.50, 65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Ухвалюючи цей вирок, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає як особі винного, так і встановленим обставинам кримінального провадження.

Зокрема, судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та обставини його вчинення, характер й обсяг протиправних дій обвинуваченого, а також дані, які характеризують особи винного те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває і має інвалідність третьої групи, негативно характеризується за місцем проживання. Також враховано відсутність як обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, так й - обставин, що обтяжують покарання.

Враховано місцевим судом також і думку потерпілої, яка просила призначити ОСОБА_7 максимальне покарання, передбачене санкцією інкримінованого йому злочину, та не відшкодування потерпілій шкоди, завданої цим злочином.

Сукупність вказаних обставин стала підставою для висновку місцевого суду про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, наближеного до верхньої межі санкції ч.1 ст.115 КК, адже саме таке покарання буде достатнім та необхідним для його перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, колегія суддів зауважує, що за результатами судового розгляду місцевим судом було встановлено, що ОСОБА_7 вчинив вбивство ОСОБА_10 умисно, не перебуваючи при цьому в стані фізіологічного афекту, що підтверджується дослідженими місцевим судом доказами.

Зокрема, згідно з висновками комплексних судових психолого-психіатричних експертиз №17/20 від 18.03.2020, №168 від 30.06.2022, ОСОБА_7 на момент вчинення інкримінованого йому діяння будь-якими психічними захворюваннями не страждав, не перебував у тимчасовому чи іншому хворобливому стані психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, у стані фізіологічного афекту не перебував. Підстав для визнання зазначених висновків експертів неналежними чи недопустимими доказами колегією суддів не встановлено.

Також частиною 1 ст.128 КПК передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно припису п.2 ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За роз`ясненнями Верховного Суду України, які містить п.3 Постанови Пленуму N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції правильно встановлено, що винними діями обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_5 була заподіяна моральна шкода, яка полягає в моральних переживаннях і стражданнях, що їх зазнала потерпіла у зв`язку з непоправною втратою - вбивством її чоловіка, з яким перебувала у шлюбі тривалий час.

Також, визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, місцевий суд належним чином оцінив характер та обсяг моральних страждань, що їх зазнала потерпіла в результаті протиправних дій обвинуваченого, які спричинили порушення її звичайного способу та ритму життя, втрати відчуття безпеки, та дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_5 800 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. На переконання колегії суддів, такий розмір відшкодування в повній мірі відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить висновку, що вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, ухвалений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а також закону про кримінальну відповідальність, а тому підстав для його зміни та пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 13 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_5 та захисника-адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - у той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3