Справа № 305/2034/14-к
Номер провадження № 1-кп/305/16/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2023 Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рахів, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 27.06.2014 за №8 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, на утриманні має 3 неповнолітніх дітей, військовозобов`язаного, не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 та ч. 1 ст. 364 КК України,

ВСТАНОВИВ :

До Рахівського районного суду Закарпатської області після скасування вироку на новий розгляд надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено ЄРДР 27.06.2014 за №8 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 та ч. 1 ст. 364 КК України.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які передбачені ч. 1 ст. 190 КК України, як шахрайство, тобто заволодіння чужим майно шляхом зловживання довірою, та ч. 1 ст. 364 КК України, як зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян та державним інтересам, які були вчинені у період з 24.06.2014 року по 15.07.2014 року.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні надав суду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України. У клопотанні зазначив, що оскільки у даному кримінальному провадженні він обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушень у період червня-липня 2014 року й у цей період за ч. 1 ст. 190 КК України передбачалося покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років, й згідно зі ст. 12 КК України цей злочин кваліфікувався як злочин невеликої тяжкості, а за ч. 1 ст. 364 КК України було передбачено покарання у виді арешту на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від двохсот п`ятдесяти до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та зі спеціальною конфіскацією й відповідно до ст. 12 КК України даний злочин належав до злочинів середньої тяжкості. Просив це клопотання задовольнити, оскільки є підстави звільнити його від кримінальної відповідальності, попри те, що він не визнає вину свою у вчиненні цих злочинів, проте не бажає доводити свою невинність у судовому процесі, бажає його завершення, що дасть йому можливість спокійно жити. Наслідки закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків даності йому зрозумілі.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечив.

Суд роз`яснив ОСОБА_4 , про те, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, не є реабілітуючою обставиною.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дійшов до такого висновку.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України, є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження. За правилами ч. 8 цієї статті закриття кримінального провадження на цій підставі не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Кримінальний кодекс України з 2014 року зазнав змін й на даний час відповідальність за вчинення кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_4 дещо посилена.

Згідно зі статтею 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

З огляду на викладене, суд у даному випадку застосовує норми КК України, що діяли на час вчинення кримінальних правопорушень, тобто червень-липень 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі;

3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ст. 12 КК України злочином невеликої тяжкості вважалися злочини, за які передбачалося покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання, за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Злочином середньої тяжкості вважався злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Отже, відповідно до ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України належав до злочинів невеликої тяжкості, а передбачений ч. 1 ст. 364 КК України належав до злочинів середньої тяжкості.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" № 12 від 23.12.2005 року визначено, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, яка вчинила злочин, установлених законодавством обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК у порядку встановленому КПК.

Пунктом 2 вищезазначеної постанови передбачено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися (незалежно від того, надійшла справа з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком), що діяння, яке постановлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його скоєнні, а такою, що наявні умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності, передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити у визначеному КПК порядку відповідне рішення. Ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.

Пунктом 8 вище зазначеної постанови чітко визначено, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухиляється від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

За правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05 квітня 2021 року (справа № 328/1109/19), перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. Факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду, є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК України. У цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: 15 років з часу вчинення злочину, 5 років - з часу вчинення кримінального проступку.

Відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство чи судовий розгляд. При цьому суд має з`ясувати, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення обвинуваченим будь-яких дій, спрямованих на ухилення від суду, процесуальне рішення про зупинення провадження та оголошення розшуку у справі не приймалось.

Отже, ОСОБА_4 ні на досудовому слідстві, ні під час судового розгляду від явки до органів слідства, прокурора та суду не ухилявся та не переховувався, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення не зупинявся та не переривався.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий.

Вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, суд враховує відомості про особу обвинуваченого, а також те, що він обвинувачується: у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 190 та ч. 1 ст. 364 в період з 24.06.2014 по 15.07.2014, тобто з моменту його скоєння минуло понад вісім років, строк притягнення до відповідальності відповідно до ст. 49 КК України минув, обставини, передбачені ч.ч. 2 та 3 ст. 49 КК України не встановлені, згоду ОСОБА_4 на закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності зі звільненням його від кримінальної відповідальності, а тому вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 та ч. 1 ст. 364 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності, а провадження у справі закрити.

Що стосується невизнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_4 , то суд виходить із такого.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже, невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст. 49 КК) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності в передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Таку правову позицію виклав Верховний Суд у постанові від 30.11.2022 у справі № 734/3220/17, провадження № 51-3020км22.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Аналізуючи вказану вище норму КПК України слід прийти до висновку, що вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить нормам закону.

Крім того, прокурор надав заяву потерпілого ОСОБА_5 від 20.04.2022, в якій останній зазначив, що він претензій до обвинуваченого ні матеріальних, ні моральних не має, цивільний позов просить залишити без розгляду.

Отже, враховуючи, що суд закриває провадження у даній справі, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, а також враховуючи, що потерпілий подав заяву про залишення без розгляду його цивільний позов до ОСОБА_4 , тому цивільний позов, заявлений ОСОБА_5 про стягнення 2500 гривень матеріальної шкоди та 20000 гривень моральної шкоди, слід залишити без розгляду.

Що стосується витрат на залучення експерта в сумі 1722 грн за проведення судово-хімічної експертизи, то такі слід віднести на рахунок держави, з огляду на таке.

Верховний Суд 12 вересня 2022 року розглянувши справу № 203/241/17 провадження № 51-4251кмо21 зробив висновок про те, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

У даному кримінальному провадженні призначення експертиз здійснювалося на підставі процесуального рішення прокурора у даному кримінальному провадженні, отже витрати на залучення експерта для проведення судово-хімічних експертиз у такому випадку покладається на рахунок держави.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Арешт майна, що був накладений в межах цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області 17.07.2014 (справа № 305/1484/14-к номер провадження 1-кс/305/113/14), слід скасувати, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України.

У відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід - особисте зобов`язання, строк дії якого закінчився 04.11.2014, а також відсторонення від посади, строк дії якого закінчився 06.11.2014. Отже, на даний час щодо ОСОБА_4 не застосовано жодних запобіжних заходів.

На підставі ст. 49 КК України, керуючись ст.ст. 284, 314, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 364 КК України та закриття провадження у справі на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 364 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.06.2014 за №8 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 та ч. 1 ст. 364 КК України, закрити.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення 2500 гривень матеріальної шкоди та 20000 гривень моральної шкоди - залишити без розгляду

Витрати на залучення експерта для проведення судово-хімічної експертизи в сумі 1722 гривні віднести на рахунок держави.

Скасувати арешт на майно, що був накладений в межах цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області 17.07.2014 (справа № 305/1484/14-к номер провадження 1-кс/305/113/14).

Речові докази по справі:

- грошові кошти в сумі 2500 гривень з ознаками люмінесціювання речовиною люмінефору, які упаковано в спеціальний пакет НДЕКЦ №1212939, які передані на зберігання до Рахівського відділення АТ "Ощадбанк", після вступу цієї ухвали в законну силу слід конфіскувати в дохід держави, а особисті грошові кошти ОСОБА_4 в сумі 1800 гривень, які були упаковані в спеціальний поліетиленовий пакет НДЕКЦ №1212940, і особисті грошові кошти ОСОБА_4 в сумі 203 гривні, які упаковані в спеціальний поліетиленовий пакет НДЕКЦ 1310762, які передані на зберігання до Рахівського відділення АТ "Ощадбанк", після вступу цієї ухвали в законну силу слід повернути ОСОБА_4 як власнику;

- змиви з долонь і контрольний аркуш, внутрішню частину кишені штанів ОСОБА_4 , які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області, після вступу цієї ухвали в законну силу слід знищити;

- мобільний телефон "Нокіа" з двома СІМ-картами, який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області, після вступу цієї ухвали в законну силу повернути ОСОБА_4 як власнику;

- журнал особистого прийому, журнал реєстрації заяв і звернень, журнал реєстрації наказів, трудову книжку, які залишилися на зберіганні ОСОБА_4 , після вступу цієї ухвали в законну силу слід повернути Великобичківській селищній раді, яка є правонаступником Лужанської сільської ради;

- лазерний компакт-диск CD марки "Verbatium" 126RG22D8205184C2 та носії цифрової інформації картки mikro SD HC, об`ємом 8 Гб, №98т та об`ємом 4 Гб №100т, залишити при матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1