ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/8225/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1345/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 листопада 2022 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь, Запорізької області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 грудня 2022 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_8 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України у кримінальному провадженні №0002408 від 6 жовтня 2020 року.

В обґрунтування свого клопотання, прокурор вказував, що 28 жовтня 2020 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області було скеровано обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 186 КК України. Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 10 березня 2022 року №4/0/9-22 змінено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Томаківський районний суд Дніпропетровської області. Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 7 вересня 2022 року продовжено строк запобіжного заходу відносно обвинувачених у вигляді тримання під вартою до 5 листопада 2022 року включно. Наразі термін запобіжного заходу спливає, проте, ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України у даному кримінальному провадженні існують, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти таким ризикам, у зв`язку із чим просив продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 листопада 2022 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 грудня 2022 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції в частині продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мотивував тим, що останній обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років і будучі обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також, перебуваючи на волі, обвинувачений матиме змогу незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні та у зв`язку із тим, що ОСОБА_6 неодноразово судимий, у зв`язку із чим, може вчиняти інше кримінальне правопорушення, що свідчить про ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити йому запобіжний захід на більш м`який.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що з 6 жовтня 2020 року, тобто з моменту його затримання були допитані потерпіла та всі свідки, протягом двох років від них не надходило ніяких скарг та на даний час вони знаходяться на окупованій території, а тому перебуваючи на волі, він ніяк не зможе незаконно на них впливати.

Зауважує, що клопотання про продовження строку тримання під вартою ним було отримано від прокурора ОСОБА_8 , проте його розгляд в Комунарському районному суді м. Запоріжжя відбувався за участю прокурора ОСОБА_10 .

Вказує, що в м. Запоріжжя мешкає його двоюрідний брат, де він може проживати.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав подану ним апеляційну скаргу та вказав, що він має місце проживання, зокрема разом з братом за адресою: АДРЕСА_2 .

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримала подану обвинуваченим апеляційну скаргу та вказала, що в суді першої інстанції вже були призначені по справі судові дебати, проте, із-за тимчасової окупації не встигли їх провести, ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні, всі учасники судового процесу допитані.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення не подавав.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (справа «Боротюк проти України», п. 61).

У п. 62 зазначеного рішення ЄСПЛ вказав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинний зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції не дотримався вище наведених вимог.

Так, суд визнав існування зазначених прокурором ризиків, виходячи із тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, та із того, що останній раніше судимий та може незаконно впливати на свідків та потерпілу.

Положення чинного Кримінального процесуального кодексу України вказують, що важливим елементом при встановленні підстав для продовження строку дії запобіжного заходу є не лише наявність ризиків, які існували при обранні запобіжного заходу, а і ті обставини, що до завершення дії попереднього судового рішення про обрання запобіжного заходу вони не зменшилися або з`явилися нові. Доведення таких обставин покладається на слідчого, прокурора.

Крім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема "Харченко проти України", "Єлоев проти України", "Фельдман проти України") неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу.

Як вбачається зі змісту клопотання, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України 29 жовтня 2020 року було скеровано на розгляд до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

Крім того, як випливає із клопотання, ще на стадії досудового розслідування, зокрема 8 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався, що свідчить про те, що останній вже тривалий час перебуває під вартою.

При цьому, доводів, які б свідчили про те, що на даний час здійснюється судовий розгляд у даному кримінальному провадженні прокурором в своєму клопотанні не зазначено, посилаючись тільки на сплив строків застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 .

Тривале знаходження обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою за таких обставин є невиправданим. Здійснення судового розгляду в цьому кримінальному провадженні не відповідає його завданням, оскільки не є швидким.

Таке забезпечення розгляду та вирішення справи не відповідає загальним засадам кримінального провадження: верховенства права, законності, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, доступ до правосуддя, забезпечення права на захист.

Водночас ч. 4 ст. 28 КПК України визначає, що кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

За таких обставин слід виходити, що з урахуванням тривалого часу, перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів вважає, що ступень ризиків вказаних судом зменшився, що є підставою для розгляду питання про застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а ніж тримання під вартою.

При цьому, покладення на обвинуваченого обов`язків прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває без дозволу суду, утримуватися від спілкування зі свідками у цьому провадженні також істотно зменшують встановлені судом першої інстанції ризики.

Зваживши всі обставини у їх сукупності, тривалий час перебування обвинуваченого під вартою, колегія суддів приходить до висновку, що запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 можливо шляхом застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є достатнім для запобігання встановленим ризикам.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 листопада 2022 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 грудня 2022 року включно, скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_8 відмовити.

Змінити відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання строком до 30 грудня 2022 року включно.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

1) з`являтися на першу вимогу до суду;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

3) не відлучатися з місця перебування без дозволу суду;

4) утримуватися від спілкування зі потерпілою та свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти негайно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_8 .

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14

Дата документу Справа № 937/8225/20