Справа № 344/6871/22
Провадження № 11-кп/4808/31/23
Категорія ч. 3 ст. 186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000127 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2022 року, згідно з яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківськ, громадянина України, українця, проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше неодноразово судимого, останні раз вироком Івано-Франківського міського суду від 12 травня 2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, РНОКПП: НОМЕР_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2022 року, більш суворим покаранням за цим вироком, - позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, за наступних обставин.

Так, весною 2021 року ОСОБА_7 з корисливих спонукань, переслідуючи мету незаконного збагачення шляхом відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством та проникненням у житло, вступив у злочинну змову з особами, матеріали відносно яких виділенні в окреме провадження, які також прагнули збагатитися шляхом отримання частини доходів від даної злочинної діяльності.

22 травня 2021 року близько 08год. 00хв. ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб з особами, матеріали відносно яких виділенні в окреме провадження, будучи об`єднаними спільним злочинним умислом щодо відкритого викрадення чужого майна, проникли у квартиру АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_10 . Перебуваючи в приміщенні вказаної квартири ОСОБА_7 з особами, матеріали відносно яких виділенні в окреме провадження, застосували до ОСОБА_10 насильство, яке не є небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого, наносячи йому удари руками та ногами у різні ділянки тіла спричиняючи фізичну біль, після чого відкрито викрали його майно, а саме мобільний телефон марки «Iphone 5s» вартістю 1451 гривень, робот-пилосос марки «Ilife V5 Pro» вартістю 2096 гривень, металевий сейф марки «Expert S-15» вартістю 717 гривень із грошима в сумі 15000 гривень та 2000 Євро, які згідно курсу НБУ становлять 67034,80 гривень, всього на загальну суму 86298,80 гривень. Після вчинення грабежу ОСОБА_7 з особами, матеріали відносно яких виділенні в окреме провадження, місце вчинення злочину покинули та викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції скасувати. Вважає, що немає жодних доказів, які б вказували його вину. Стверджує, що стверджує потерпілий надавав неправдиві покази, однак суд ніяк не відреагував на вказане.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив її залишити без задоволення, вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку суду апеляційної інстанції, при ухваленні вироку суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції належним чином дослідив та правильно дав оцінку протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 26 листопада 2021 року з довідкою до протоколу до впізнання (а.п. 97-98, 99 том 1), протоколу проведення слідчого експерименту від 23 грудня 2021 року (а.п. 101-102 том 1), протоколу обшуку від 22 грудня 2021 року з додатком (а.п. 107-112, 113 том 1), протоколу огляду речей від 04 лютого 2022 року (а.п.116-119, том 1), висновку експерта № СЕ-19/109-22/3151-ТВ від 19 квітня 2022 року (а.п. 121-126,127-128 том 1), висновку експерта № СЕ-19/109-22/3243-ТР від 06 травня 2022 року (а.п. 130-142 том 1) та іншим.

З наданих суду пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що він свою вину у вчиненому не визнав, та пояснив, що з потерпілим ОСОБА_10 він знайомий через колишню дружину останнього. З ОСОБА_11 перебував в товариських стосунках, а ОСОБА_12 знав, як водія таксі. Про викрадення майна в потерпілого йому нічого не відомо, даний злочин він не вчиняв, тому просив його виправдати, а в задоволенні цивільного позову відмовити.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він проживає в житлі за адресою: АДРЕСА_2 , живе сам. 22 травня 2022 року близько 08 год. ранку він прокинувся і почув, що двері в квартиру відчинилися. Зайшло троє осіб, ОСОБА_7 , який був другом сім`ї, ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , з якими він також був раніше знайомий. Його скрутили, побили, пограбували і пішли. Зокрема було викрадено сейф, 2000 Євро, 15000 гривень, мобільний телефон, робот пилосос, тощо. Так, ОСОБА_7 одразу, як зайшов, забрав мобільний телефон з тумбочки, ОСОБА_12 , який був в медичній чорній масці, почав бити по цілому тілу, а ОСОБА_11 скрутив його і утримував. ОСОБА_7 особисто ударів йому не наносив. Коли він був скручений з ОСОБА_11 в кімнаті, обвинувачений з ОСОБА_12 нишпорили по квартирі, все перевертали, повикидали речі з шафи. ОСОБА_7 повернувся і питав його, де ключ від сейфу, однак він не сказав, тоді ОСОБА_11 ще декілька раз вдарив його і обвинувачений з ОСОБА_12 пішли на кухню, виривали сейф, який був прикручений в шафі шурупами. Через 10 хв. вони повернулися, ОСОБА_11 його відпустив і вони пішли з викраденим майном. На даний час шкода не відшкодована. Хто саме які речі забирав, він сказати не може, оскільки ОСОБА_11 весь цей час його тримав. Все відбувалося близько 30 хв. Одразу в поліцію він не звертався, так як ОСОБА_12 йому погрожував. В поліцію повідомив вже після другого пограбування 18 листопада 2021 року, однак даний епізод був вчинений вже без участі ОСОБА_7 . Просив цивільний позов задовольнити в повному обсязі, а ОСОБА_7 покарати суворо.

У колегії суддів відсутні підстави сумніватись у достовірності даних пояснень потерпілого, оскільки вони є послідовними, та відповідають іншим зібраним по справі доказам.

Вчиняючи протиправні дії відносно потерпілого, обвинувачений розумів, що посягає на власність останнього, викрадає майно, на яке він не має право, та передбачав заподіяння матеріальної шкоди потерпілої та бажав цього.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в частині того, що суд, у порушення вимог закону, ретельно не дослідив обставини вчинено правопорушення, прийняв рішення за відсутності в матеріалах провадження жодних доказів, які б підтверджували його причетність до даного кримінального правопорушення, є неспроможними, оскільки суд приймає рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Крім того, в матеріалах провадження наявний як відеозапис слідчого експерименту (а.п. 103 том 1), так й відеозапис проведення обшуку (а.п. 113 том 1), які були досліджені судом.

Вказаним доказам, дослідженим судом з іншими доказами по справі, суд дав належну оцінку і обґрунтовано дійшов висновку про винність ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, тобто злочин, передбачений ч. 3 ст. 186 КК України, судом першої інстанції повно всебічно з`ясовані питання про умисел обвинуваченого, виходячи в сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема й способу вчинення злочину.

Жодний доказ для суду не має наперед встановленої сили та висновки суду ґрунтуються на сукупності всіх зібраних по справі доказів, та оцінюються з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, доводи обвинуваченого спростовуються наведеними у вироку доказами, зокрема: показаннями потерпілого , протоколом пред`явлення фотознімків для впізнання від 26 листопада 2021 року з довідкою до протоколу до впізнання (а.п. 97-98, 99 том 1), протоколом проведення слідчого експерименту від 23 грудня 2021 року (а.п. 101-102 том 1), протоколом обшуку від 22 грудня 2021 року з додатком (а.п. 107-112, 113 том 1), протоколом огляду речей від 04 лютого 2022 року (а.п.116-119, том 1), висновком експерта № СЕ-19/109-22/3151-ТВ від 19 квітня 2022 року (а.п. 121-126,127-128 том 1), висновком експерта № СЕ-19/109-22/3243-ТР від 06 травня 2022 року (а.п. 130-142 том 1), відеозаписами слідчого експерименту (а.п. 103 том 1) та обшуку (а.п. 113 том 1) тощо.

Відповідно до протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 26 листопада 2021 року з довідкою до протоколу до впізнання (а.п. 97-98, 99 том 1), згідно з якими потерпілий ОСОБА_10 за зовнішнім оглядом обличчя впізнав особу, зображену на фото № 2 та вказав, що йому відомо, що це ОСОБА_14 , який у групі з іншими особами незаконно проник до його помешкання по АДРЕСА_2 , здійснював на нього напад в результаті якого відбулось незаконне заволодіння його майном та отримано тілесні ушкодження.

Твердження апелянта про відсутність підпису потерпілого ОСОБА_10 у протоколі пред`явлення фотознімків для впізнання від 26 листопада 2021 року (а.п. 97-98 том 1) як підстава для скасування судового рішення, не є слушним, оскільки перевіркою матеріалів провадження встановлено, що в протоколі пред`явлення фотознімків для впізнання від 26 листопада 2021 року міститься підпис особи, яка впізнавала обвинуваченого.

Жодних сумнівів у змісті вказаного документу колегія суддів не вбачає.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 23 грудня 2021 року (а.п. 101-102 том 1), за участю потерпілого, у присутності понятих проведено слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення відомостей наданих потерпілим ОСОБА_10 з приводу відкритого викрадення його майна, поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого групою осіб, поєднаного із проникненням в житло, незаконного позбавлення волі та у нападі з метою заволодіння майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я, вчиненого групою осіб, поєднаним із проникненням в житло. Слідчим експериментом встановлено: на пропозицію слідчого ОСОБА_10 розповісти про події, що мали місце 22 травня 2021 року з приводу відкритого викрадення його майна, поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого групою осіб, поєднаного із проникненням в житло та 18 листопада 2021 року, з приводу незаконного позбавлення його волі та у нападі з метою заволодіння майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я, вчиненого групою осіб, поєднаним із проникненням в житло, які зафіксовані на відеокамеру на цифровий носій.

Посилання апелянта на те, що слідчий експеримент від 23 грудня 2021 року (а.п. 101-102 том 1) проведено за відсутності обвинуваченого та його захисника не є підставою, яка вказаний протокол робить недопустимим доказом, оскільки вказаний слідчий експеримент проводився за участі потерпілого ОСОБА_10 за його показаннями та двох понятих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Вказаний слідчий експеримент було проведено без участі підозрюваного, обвинуваченого та/або його захисника, участь яких у розумінні ст. 240 КПК України не передбачено та не є обов`язковою.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий експеримент від 23 грудня 2021 року проведено з дотриманням вимог статей 104, 223, 240 КПК України. Вказаний протокол підписано слідчим, потерпілим та понятими, які ознайомившись з протоколом, розписалися в ньому не висловлюючи жодних зауважень, а тому протокол проведення слідчого експерименту від 23 грудня 2021 року (а.п. 101-102 том 1) є належним та допустимим.

Твердження сторони захисту про те, що під час розгляду в суді першої інстанції не досліджувались речові докази, а тому це є підставою для скасування судового рішення також не є слушним, оскільки сторони під час розгляду в суді першої інстанції користувались своїми процесуальними правами, клопотань про дослідження доказів сторони не заявляли, а тому вказаний факт не впливає на законність судового рішення, та не спростовує факт вчинення злочину.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що під час обшуку були знайдені ключі, які йому не належать також не є слушним, колегія суддів вважає, що вилучені за місцем проживання саме ОСОБА_7 належать йому. Будь яких даних на підтвердження такого факту стороною захисту не надано.

Сукупність доказів по справі поза розумним сумнівом доводить винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані питання про умисел обвинуваченого ОСОБА_7 , виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема способу, мотиву, поведінки винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Наведеним вище доказам, дослідженим судом з іншими доказами по справі, суд дав належну оцінку і обґрунтовано дійшов висновку про винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Що ж стосується виду та міри покарання, як і доводів апелянта про його явну несправедливість внаслідок надмірної суворість, то при вирішенні цього питання суд першої інстанції, врахував як обставини, що обтяжують покарання, так і обставини, що його пом`якшують.

Згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Вказані вимоги закону дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначене в межах, встановлених у санкції зазначеної статті Особливої частини Кримінального кодексу України з урахуванням Загальної частини цього кодексу з урахуванням ступеню тяжкості скоєного ним злочину, а саме те, що він вчинив тяжкий злочин проти власності, дані про особу винного, його вік, стан здоров`я та його майновий стан, те, що він неодружений, не працює, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває; раніше неодноразово судимий, востаннє вироком Івано-Франківського міського суду від 12 травня 2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки (покарання не відбуте).

Обставин, які пом`якшують та/або обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а призначене покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5