Справа № 944/6614/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1022/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2022 року,
в с т а н о в и л а :
вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено

обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Яворів Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
строк тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 днів, а саме з 25.10.2022 по 23.12.2022.
На ухвалу суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду щодо нього скасувати та ухвалити нову, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із покладенням обов`язків, передбачених КПК України.
В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений зазначає, що розгляд клопотання прокурора проведено без безпосереднього дослідження доказів, зокрема тих, які на думку прокурора, свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Не погоджується з твердженням прокурора про те, що запровадження воєнного стану у зв`язку із збройною агресією в Україні може підвищити ступінь наявних ризиків.
Щодо ризику можливого впливу на свідків, зазначає, що усі допитані у суді свідки повідомляли про його коректну поведінку під час єдиного з ним спілкування.
Стверджує, що покликання суду на ризик переховування не обґрунтовується жодними доказами.
Звертає увагу на висновки суду щодо його процесуальної поведінки в іншому провадженні №0000496. Зазначає, що вищевказане провадження теж не розглядається у розумні строки, визначені КПК України.
Вказує, що на час розгляду клопотання прокурора усі слідчі та розшукові дії завершено, усі докази зібрано, а обвинувальний акт скеровано до суду, тобто він як обвинувачений позбавлений можливості вплинути на хід кримінального провадження.
Зазначає, що розгляд справи у суді триває майже рік, а він утримується під вартою довгий час без встановлення вини.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурорапро законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Як вбачається з матеріалів контрольного провадження № 944/6614/21 в провадженні Яворівського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України.
Ухвалою суду першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави до 23 грудня 2022 року.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З огляду на тяжкість пред`явленого обвинувачення небезпідставним є висновок щодо можливого ризику переховування обвинуваченого від суду.
При вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України, яке є особливо тяжким злочином, та за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 12 років з конфіскацією майна.
Зважаючи на стадію кримінального провадження, а саме те, що ОСОБА_7 висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування.

При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції правильно встановив та належним чином обґрунтував наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перебуваючи на волі може продовжити свою злочинну діяльність та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Також судом першої інстанції враховано стан здоров`я обвинуваченого, відсутність у нього тяжких захворювань, які б перешкоджали його утриманню в слідчому ізоляторі.
Враховуючи наведене, правових підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт (як про це просить апелянт) колегія суддів не вбачає і вважає, що продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою здійснене з дотриманням вимог закону та з врахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого.
При розгляді клопотання суд з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу, й виклав їх у своєму рішенні.

Колегія суддів вважає, що враховуючи вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою, судом першої інстанції обґрунтовано не визначено розмір застави, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги й підстав для скасування ухвали суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
УхвалуЯворівського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою без визначення розміру застави залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4