Справа № 686/7826/23
Провадження № 1-кс/686/2653/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2023 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю представника скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду із скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

В обґрунтування скарги вказує, що 07.03.2023 року вона звернулась до Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 , обставини вчинення якого убачала у тому, що 03.09.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на одноквартирний житловий будинок під АДРЕСА_1 , орієнтованою площею до 125 кв.м., розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:1062. Продаж майнових прав на житловий будинок було здійснено за 659 658,00 грн. (еквівалентно 30 000 доларів США).

У подальшому, ОСОБА_5 повторно, 20.02.2020 року вдруге продав одноквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 звернулась до Хмельницького міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння та ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 13.01.2023 року було відкрито провадження у цивільній справі № 686/358/23.

Уважає, що ОСОБА_5 умисно, протиправно, з корисливих мотивів вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 190 ч. 4 КК України, а саме шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах та внаслідок цих дій виник спір про майно між двома ошуканими особами, кожна з яких вважає себе власником вищевказаного нерухомого майна.

Листом начальника ВП № 2 ОСОБА_7 від 27.03.2023 № 1322/121/118/01-2023 ОСОБА_4 було повідомлено, що підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та проведення досудового розслідування за зверненням немає, тобто відомості до ЄРДР внесено не було.

Просить зобов`язати уповноважених осіб Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області внеси до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_5 згідно заяви ОСОБА_4 від 07.03.2023.

Представник скаржниці в судовому засіданні вимоги скарги підтримав з підстав, викладених у скарзі та просив їх задовольнити. Указав, що 02.09.2015 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено договір позики на суму 30 000 дол. США, за змістом якого ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_5 30 000 дол. США, а 03.09.2015 тими ж сторонами укладено договір купівлі-продажу майнових прав на одноквартирний житловий будинок під АДРЕСА_1 , оплата за яким, згідно наявних на договорі позики розписок, відбулася шляхом зарахування зустрічних зобов`язань (копію договору позики пред`явив у судовому засіданні).

Слідчий, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду скарги, у судове засідання не з`явився, відповідно до ст.306 ч.3 КПК України це не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши думку представника скаржниці, дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями частини 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписом ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення. Не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2019 у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».

Отже ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Із наданих матеріалів перевірки за зверненням ОСОБА_4 слідує, що 07.03.2023 остання звернулася до Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

У заяві вказала, що ОСОБА_6 звернулася до ОСОБА_4 із позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Свої вимоги ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що 03.09.2015 року між нею ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу майнових прав на одноквартирний житловий будинок під АДРЕСА_2 , орієнтованою площею до 125 кв.м., розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:1062. Згідно умов договору, продаж майнових прав (ціна) на одноквартирний житловий будинок було здійснено за 659 658,00 грн. що на той час було еквівалентно 30 000 доларів США.

У подальшому, за свідченням ОСОБА_6 ОСОБА_5 зареєстрував нерухоме майно на власне ім`я, чим порушив умови договору, отримані грошові кошти не повернув, почав ухилятися від зустрічі, заволодівши чужим майном та придбавши право на нього шляхом обману та зловживання довірою.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, протиправно, з корисливих мотивів, 20.02.2020 року вдруге продав вищевказане нерухоме майно ОСОБА_4 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу будинку від 20.02.2020 року, здійснивши продаж згідно домовленості за ціною 100 000,00 гривень.

Убачає у діях ОСОБА_5 склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України.

Листом за підписом начальника ВП № 2 ГУНП у Хмельницькій області від 27.03.2023 № 1322/121/118/01-2023 ОСОБА_4 було повідомлено, що підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та проведення досудового розслідування за зверненням немає, тобто відомості до ЄРДР внесено не було.

З об`єктивної сторони шахрайство, відповідальність за яке передбачена ст. 190 КК України, полягає в протиправному заволодінні чужим майном, в набутті права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживання його довірою.

Як випливає зі змісту зазначеної норми кримінального закону та правозастосовної практики, отримання майна за умови виконання якого-небудь зобов`язання належить кваліфікувати як шахрайство в тому разі, коли винна особа в момент заволодіння цим майном мала на меті його присвоїти, а зобов`язання не виконувати. Як шахрайство, вчинене шляхом зловживання довірою, слід розглядати укладення договорів кредиту, позики, попередньої оплати за виконання певної роботи тощо без наміру повернути отримані кошти чи інші матеріальні цінності, виконати належно обумовлену роботу чи повернути борг. Із суб`єктивної сторони шахрайство характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Відсутність хоча б одного зі складових елементів шахрайства, у тому числі об`єктивної чи суб`єктивної сторони, означає, що дії осіб, поведінка яких оцінюється, можуть бути в іншій юридичній площині, ніж кримінальна, а саме свідчити про наявність цивільного або господарського спору.

Способами вчинення шахрайства є: 1) обман; 2) зловживання довірою.

Обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого.

При цьому слід звернути увагу на те, що обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість про вигідність або обов`язковість передачі йому майна чи права на нього (постанова ВС у справі № 658/1658/16-к від 05 квітня 2018).

Із матеріалів перевірки за зверненням ОСОБА_4 слідує, що 20.02.2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку загальною площею 124,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:1062.

Вказаний договір купівлі-продажу житлового будинку посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 20.02.2020 та зареєстрований в Реєстрі за № 345.

Отже, на сьогодні ОСОБА_4 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 і доказів того, що кошти, які ОСОБА_4 сплатила за договором купівлі-продажу, ОСОБА_5 здобув протиправно у спосіб обману або зловживання довірою ОСОБА_4 , заява про вчинення кримінального правопорушення не містить, оскільки у наслідок сплати коштів за договором купівлі-продажу відбувся перехід права власності на нерухоме майно.

Саме по собі пред`явлення ОСОБА_6 позову до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння не свідчить про те, що ОСОБА_5 шахрайським шляхом заволодів майном ОСОБА_4 .

До заяви про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 долучила копію договору купівлі-продажу майнових прав на одноквартирний житловий будинок під АДРЕСА_1 , орієнтованою площею до 125 кв.м., розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:1062.03.09.2015 року, укладений між ОСОБА_6 (матір`ю чоловіка ОСОБА_4 ) та ОСОБА_5 , п. 1. якого передбачено, що продаж майнових прав на житловий будинок здійснено за 659 658,00 грн. що еквівалентно 30 000 доларів США.

ОСОБА_6 не заявляє про вчинене відносно неї шахрайство з боку ОСОБА_5 .

Разом з тим, звертаючись із заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 (дружина сина ОСОБА_6 ) указує, що за свідченням ОСОБА_6 . ОСОБА_5 після укладення договору купівлі-продажу майнових прав будинок зареєстрував на себе, грошові кошти не повернув, ігнорує ОСОБА_6 , заволодівши чужим майном шляхом обману або зловживання довірою.

Тобто тим самим, заявниця ОСОБА_4 фактично указує на шахрайське заволодіння ОСОБА_5 майном ОСОБА_6 (матері її чоловіка).

Однак, слід врахувати, що докази того, що договір купівлі-продажу майнових прав, сторонами якого виступали ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , посвідчувався в нотаріальному порядку, відсутні. Із долученої до заяви про вчинення кримінального правопорушення копії означеного договору слідує, що він укладений у простій письмовій формі.

Ч. 2 ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

За змістом ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ст. 220 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

ВС у постанові № 359/12165/14-ц від 08.02.2023 зазначив, що нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх ( erga omnes ). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає.

Аналіз правовідносин, що виникли між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у зв`язку із укладеними між ними договорами та вирішення наявного спору між вказаними особами має відбуватися у цивільно-правовому порядку.

У матеріалах перевірки міститься договір позики, укладений 02.09.2015 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , за змістом якого ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_5 30 000 дол. США, зустрічні зобов`язання за яким було зараховано (відмітки про зарахування зустрічних зобов`язань містяться на 2 аркуші примірнику договору позики від 02.09.2015, пред`явленого представником скаржниці та оглянутого у судовому засіданні).

Із аналізу наведених вище норм нормативно-правових актів наведеного слідує, що договір купівлі-продажу майнових прав від 03.09.2015 на одноквартирний житловий будинок під АДРЕСА_1 , орієнтованою площею до 125 кв.м. має ознаки нікчемності, обставини встановлення якого лежать у площині вирішення цивільно-правового спору, а тому відсутні ознаки об`єктивної сторони шахрайського заволодіння майном ОСОБА_6 з боку ОСОБА_5 , оскільки нікчемний правочин не створює юридичних наслідків (у даному випадку передачі майнових прав на будинок), та у зв`язку із зарахуванням зобов`язань за договором позики, може мати наслідком лише виникнення зобов`язання з повернення суми коштів ОСОБА_5 для ОСОБА_6 за договором позики (оскільки надані матеріали свідчать, що передачі коштів за договором купівлі-продажу майнових прав на житловий будинок, а отже і заволодіння майном, не було, а відбулося зарахування зустрічних вимог).

Враховуючи викладене, у зв`язку із відсутністю складового елементу об`єктивної сторони шахрайства факту заволодіння ОСОБА_5 чужим майном шляхом обману або зловживання довірою, відсутні підстави вважати, що у заяві ОСОБА_4 містилося повідомлення про вчинення злочину.

Зібрані матеріали вказують на наявність цивільно-правового спору, який має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

А тому представник органу досудового розслідування обґрунтовано відмовив скаржниці у внесенні відповідних відомостей до ЄРДР.

Керуючись ст.ст.214,303,306,307 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя