Номер провадження: 11-сс/813/1692/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі матеріали кримінального провадження № 0000381 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2022 року стосовно підозрюваного ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження № 0000381 від 07.06.2022 року відносно ОСОБА_7 та продовжено до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , м. Одеси, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 25.12.2022 року, включно, в межах строку досудового розслідування із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 . Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Встановлені судом обставини

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу слідчий суддя врахував те, що продовжують існування ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та відсутні правові підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якої міри запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного вважає, що вказана ухвала є необґрунтованою та незаконною і підлягає скасуванню. Вказує, що органом досудового розслідування не наведено наявність ризиків та посилання суду на вказані обставини не може свідчити про те що підозрюваний ОСОБА_7 буде переховуватись від слідства та суду. Судом не враховано те що є підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Вказує про необґрунтованість пред`явленої підозри , що судом при розгляді провадження також не було враховано.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання .

Позиції сторін апеляційного провадження

Підозрюваний та захисники підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно з ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п.1-2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 та 6 ст.194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

У своєму рішенні ЄСПЛ у справі «Авраімов проти України» від 25 березня 2021 року констатував порушення п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначив, що існування обґрунтованої підозри, що ув`язнений вчинив злочин, є умовою sine qua non для законності тривалого тримання його чи її під вартою. Але коли національні судові органи вперше «негайно» після затримання розглядають питання про необхідність застосування до затриманого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, цієї підозри вже буде недостатньо, й органи державної влади повинні також навести інші відповідні та достатні підстави для обґрунтування тримання під вартою. Цими іншими підставами можуть бути ризик переховування, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину або спричинення порушення громадського порядку та пов`язана з цим необхідність захисту затриманого. Ці ризики мають бути належним чином обґрунтовані, і міркування органів державної влади з цих питань не можуть бути абстрактними, загальними або стереотипними.

Застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_7 вказаний запобіжний захід слідчий суддя зазначив про те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, яке передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна. Враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий суддя прийшов до переконання, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду. Також зазначив, що в рамках даного кримінального провадження існує наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливого незаконного впливу підозрюваним на свідків у даному кримінальному провадженні, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності з огляду на обставини ймовірного вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Вище наведені, встановлені судом ризики сторонами фактично не заперечуються.

При цьому слідчий суддя прийшов до висновку про недоведеність ризиків, передбачених п. 2, 4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має постійне місце мешкання та місце роботи, за якими характеризується з позитивної сторони, що вказує на наявність міцних соціальних зв`язків, а також обставини наявності незадовільного стану здоров`я підозрюваного, слідчий суддя прийшов до висновку про достатність та доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши мотиви прийнятого судового рішення, суд апеляційної інстанції вважає, що зміст ухвали слідчого судді відповідає встановленим обставинам справи, а висновок про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту - меті застосування запобіжного заходу, покликаного забезпечити належну поведінку підозрюваного.

Так, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 є тяжким корупційним злочином відповідальність за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з конфіскацією майна. Звільнення від кримінальної відповідальності чи звільнення від відбування покарання з випробуванням за вчинення цього злочину КПК України не передбачено. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Враховуючи зазначені вище обставини, суд апеляційної інстанції зауважує про доведеність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Крім того у даному кримінальному провадженні доведено наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Оцінюючи можливість впливу на свідків апеляційний суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом. Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.

В даному кримінальному провадженні, враховуючи наявність зазначених вище ризиків та міцність соціальних зв`язків підозрюваного, стан його здоров`я, доцільним є застосування саме запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, не є запорукою існування вказаних ризиків та не є достатнім стримуючим фактором для особи підозрюваного, вид та характер даного запобіжного заходу не містить достатньо обмежуючих заходів для запобігання вказаних ризиків.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано для особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до п. с, ч. 1 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Право на свободу та особисту недоторканність - кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи здійснюється за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які у даному випадку, відповідно до ч. 2 ст. 177, ст. 181 КПК України, виправдовують застосування саме такого запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника, не відповідають вимогам КПК України.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст. 404, 407, 422 КПК України, суд,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25 листопаду 2022 року, якою продовженно відносно ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 25 грудня 2022 року - залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суд наголошує на дотриманні вимог ст. 28 КПК України.

Судді: ОСОБА_2 О ОСОБА_10 Ю ОСОБА_11