Справа № 521/997/23
Номер провадження:1-кс/521/400/23
У Х В А Л А

18 січня 2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 за участю:

секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні клопотання слідчого відділення поліції № 3 ОРУП № 1 ГКНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР 04.01.2023 року за № 0000001 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 249 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Суть клопотання.

13.01.2023 року слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 12.01.2023 року під час обшуку за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 110, складське приміщення № 1, 2, 3, 4, а саме: самоклеюча етикетка «печень трески» 1 арк.;самоклеюча етикетка Crab Meat АО «Хайрюзовский РХК» 1 арк.; самоклеюча етикетка «Икра лососева зернистая» 1 арк.; упаковка з наклейками «Гидрострой» «ЗАО Курильский рыбак»; вакумуюче обладнання Automatic Vacum Packer model DZ-500/2с s/n20210606 LT-01-0999; обладнання пакувальне tecnovac Olimpia 3 s/n 0074114/01Н; гідро обладнання Karcher s/n 160440 з кабелем живлення та пістолетом; компресор Дніпро-М модель АС-48 без елементу виводу повітря; 2 металевих відра з отворами та банками, а також ситом; стіл фасовочний з пластиковою поверхнею; 2 пусті металеві бочки з кришками; 4 великих прямокутних сита з дерева, 2 малих сита з дерева; велике сито дерев`яне розмірами 1х1х2м; хімічний реактив атропін 1 кг.; пакет з речовиною «стопсалін»; банка з залишками речовини з маркуванням концентрат спеціальний; банка з маркуванням «Лионка» та речовиною білого кольору; банка з сумішшю білого кольору з назвою Созреватель 5г-106; банка з маркуванням Промивка ФЗ-4-100; банка з назвою маринад Берлаух з речовиною коричневого кольору; полімерний пакет назвою маринад з речовиною жовтого кольору; банка з назвою «заправка ракообразных»; пакет з маркуванням «фарбник лосось» з речовиною коричневого кольору; пакет з назвою «концентрат спеціальний»; пакет з маркуванням «САЛ ИНТНСОР V»; пакет з маркуванням «под. заказ Марина»; пакет з речовиною коричневого кольору з маркуванням «Мексика Марина Х под заказ»; пакет з речовиною білого кольору з маркуванням «аромат «Краб»; 4 коробки з пустими банками (48 банок в одній коробці); 2 коробки з пустими банками загальною кількістю 95 банок; бірки наліпки «печень терски» 63 шт., Crab Meat АО «Хайрюзовский РХК» 94 шт., «Икра лососева зернистая» 51 шт., «краб Камчатский» - 504 шт.; 3 упаковки 1 кг «Нетто Стопсалін»; зажим пластиковий; ключ закаточний; кришки для консервних банок з датою 27.04.2021 в кількості 92 шт.; ящик з пластиковою тарою; 2 коробки з силіконовими відтисками символів.

Доводи сторони обвинувачення.

В обґрунтування клопотання зазначено наступне.

Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні встановлено, що за результатами внутрішнього аудиту Чорноморського басейнового управління Державного агентства меліорації та рибного господарства України за період з 2019 по вересень 2021 року встановлено, що рядом суб`єктів господарювання до довідок рибальських суден, дозволених знарядь лову та рибоприймальних пунктів на визначеному рибогосподарському водному об`єкті внесені недостовірні відомості.

Розслідуванням встановлено, що реалізація водних біоресурсів, добутих у незаконний спосіб такими суб`єктами господарювання, перевозяться, зберігаються та реалізуються по підробленим документам ТОВ «Крістал-Південь», ТОВ «Бестіс Сістем» та іншими суб`єктами господарювання.

Також встановлено, що на продовольчих ринках м. Одеси, Одеської області та в окремих приміщеннях здійснюється зберігання та реалізація водних біоресурсів, здобутих у незаконний спосіб, зокрема, шляхом внесення до офіційних документів недостовірних даних, які надаються до контролюючих органів, а останні в свою чергу не здійснюють належну перевірку даних документів, що призводить до заподіяння шкоди державним інтересам.

Під час обшуку, проведеного 12.01.2023 року на підставі ухвали слідчого судді за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 110, складське приміщення № 1, 2, 3, 4, було вилучене майно, яке належить ОСОБА_6 .

На думку сторони обвинувачення вилучене майно несе в собі доказову інформацію та може свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 249 КК України. Тому постановою слідчого від 12.01.2023 року вилучені предмети і речі визнані речовими доказами.

Сторона обвинувачення вважає, що вказане майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, може бути знищено, пошкоджено або втрачено, а тому підлягає арешту на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України з метою збереження речових доказів.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, обґрунтовуючи наведеними у ньому обставинами і документами, що містяться у кримінальному провадженні.

Доводи представника власника майна.

Представник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, обґрунтовуючи свою позицію тим, що:

1) слідчим суддею був наданий дозвіл на проведення обшуку у складських приміщеннях № 1, 2, 3, 4 за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, фактично після проведення обшуку у зазначених приміщеннях, слідчий без дозволу провів обшук у іншому приміщенні, що перебуває в субаренді у ОСОБА_6 , звідки і було вилучене майно, про яке йдеться у клопотанні. Тобто, обшук проведено незаконно, без дозволу слідчого судді;

2) власник майна ОСОБА_6 являється фізичною особою-підприємцем і отримав дозвіл на види діяльності, пов`язані з переробленням та консервуванням риби і морепродуктів, а також пакування;

3) вилучене в ході обшуку обладнання та інші речі придбані ОСОБА_6 у зв`язку зі здійсненням ним підприємницької діяльності, на законних підставах, що підтверджується документально;

4) вилучене у суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_6 майно не має відношення до кримінального провадження, у рамках якого проводився обшук;

5) накладення арешту на вилучене майно потягне наслідки у вигляді неможливості здійснення підприємницької діяльності власником майна, який не являється підозрюваним, обвинуваченим, цивільним відповідачем у цьому кримінальному провадженні.

Положення законодавства України.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканість права власності, забезпечення права на захист.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і при вирішенні питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна зокрема допускається з метою збереження речових доказів.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, щодо який є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

На підставі ч. 1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Встановлені судом обставини та мотиви суду.

05.01.2023 року слідчим суддею Малиновського районного суду м. Одеси постановлено ухвалу у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР 04.01.2023 року за № 0000001, про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: м. Одеса,вул. Пантелеймонівська, 110, складські приміщення № 1, 2, 3, 4, розташованих у паркінгу будівлі, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, відшукання товарно-транспортної документації, договорів між ТОВ «Бестіс Систем» та контрагентами (додаткових угод до них), договорів між ТОВ «Крістал-Південь» та контрагентами (додаткових угод до них) та іншої документації, що стосується постачання і продажу водних біологічних ресурсів.

12.01.2023 року слідчим було проведено обшук та вилучене майно, про арешт якого подано клопотання.

Як вбачається з наданих представником власника майна документів (договір суборенди від 01.05.2021, фотознімок вхідних дверей до приміщення) обшук проводився у нежитловому приміщенні загальною площею 52 кв.м. (згідно внутрішньої дислокації торгівельне місце склад №МП), розташованому в Торгівельному ринку за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник власника майна стверджує, що ухвалою слідчого судді надавався дозвіл на проведення обшуку не в зазначеному приміщенні, а в іншому, визначеному як складські приміщення № 1, 2, 3, 4. В судовому засіданні прокурором така заява спростована не була. З документів, які надані слідчому судді сторонами, ні підтвердити, ні спростувати таку версію неможливо.

Крім того, вилучене під час обшуку майно не відноситься до категорії майна, для відшукання якого надавався дозвіл на обшук ухвалою слідчого судді від 05.01.2023 року воно не являється документом (товарно-транспортною документацією або договорами). Тобто, майно, про арешт якого просить слідчий, фактично являється тимчасово вилученим майном і повинно відповідати критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України.

Того ж дня, 12.01.2023 року слідчий визнав вилучене в ході обшуку майно речовими доказами, про що виніс відповідну постанову, а 13.01.2023 року звернувся до суду з клопотанням про накладення на нього арешту.

Разом з тим, у постанові слідчого про визнання майна речовими доказами та у клопотанні про арешт майна не зазначено, якими доказами підтверджуються доводи сторони обвинувачення про те, що самоклеючі етикетки, 2 металевих відра, стіл фасовочний, зажим пластиковий, ключ закаточний, кришки для консервних банок та все інше вилучене майно, відповідають критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України, а саме: які саме з них були об`єктом кримінально протиправних дій, а які з них набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та інше.

Як вбачається з долучених до клопотання слідчого матеріалів, вони містять дані про внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 249 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 від 04.01.2023 року. Однак, у клопотанні слідчого не зазначені і прокурором в судовому засіданні на доведені підстави вважати, що вилучене майно може мати доказове значення у кримінальному провадженні саме щодо вказаних кримінальних правопорушень.

Таким чином, не дивлячись на те, що вилучені речі були визнані слідчим речовими доказами, на думку слідчого судді, стороною обвинувачення не було доведено необхідність їх арешту, а також наявність ризиків передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, що тягне за собою відмову у задоволенні клопотання. При цьому враховується також те, що за період з моменту вилучення майна 12.01.2023 року сторона обвинувачення не була обмежена у проведені будь яких необхідних і можливих слідчих дій (проведення огляду, призначення експертизи та інше) з предметами, визнаними речовими доказами.

Слідчий суддя вважає, що надані стороною обвинувачення не відповідають вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, оскільки не підтверджують підстави, мету та не містять відповідного обґрунтування необхідності арешту майна.

У своєму клопотанні слідчий, всупереч вимогам ч. 4 ст. 170 КПК України, не вказав жодної підстави яка обґрунтовано свідчила б про те, що зазначене майно може бути втрачено, пошкоджено чи використано таким чином, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Крім того слідчий суддя вважає, що накладення арешту на вилучене у ОСОБА_6 майно може призвести до унеможливлення ведення ним підприємницької діяльності, порушення прав як фізичної особи підприємця з дозволеними видками діяльності: 47.23 Роздрібна торгівля рибою, ракоподібними та молюсками в спеціалізованих магазинах; 10.20 Перероблення та консервування риби, ракоподібних і молюсків; 82.92 Пакування (відповідно до інформації, наданої представником ОСОБА_6 ).

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого задоволенню не підлягає

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И Л А :

Клопотання слідчого ВП № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР 04.01.2023 року за № 0000001 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 249 КК України, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не викликалась в судове засідання з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1