КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №369/7950/22Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/396/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000141, по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мала Ольшанка, Ольшанського району, Кіровоградської області, громадянина російської федерації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 21.11.2019 року вироком Деснянського районного суду міста Києва за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, звільненого з-під варти 27.11.2019 по відбуттю покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбаченні ст.76 цього Кодексу.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 05.07.2022 по 22.09.2022 включно.

У кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 28.04.2022 близько 15 год. 18 хв. шляхом вільного доступу через відчинені двері зайшов до приміщення салону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , звідки, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, здійснив крадіжку грошових коштів в сумі 4 500 грн. Злочинними діями ОСОБА_8 потерпілому ФОП « ОСОБА_9 » заподіяна майнова шкода на загальну суму 4 500 грн.

Крім цього, 04.07.2022 близько 20 год. 30 хв., ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, через вікно проник до господарського приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , звідки здійснив крадіжку грошових коштів в сумі 13 100 грн. Злочинними діями ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 заподіяна майнова шкода на загальну суму 13 100 грн.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати через неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд належним чином не врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, та дані про особу винного, а саме те, що він раніше судимий, у тому числі за вчинення особливо тяжкого злочину проти власності, вчинив нові кримінальні правопорушення через нетривалий час після відбуття реального покарання за попереднім вироком, сталого законного джерела заробітку та грошових коштів до свого забезпечення не має.

Як вважає прокурор, визнання ОСОБА_8 своєї вини у вчиненому злочині не є беззаперечним підтвердженням його щирого каяття у вчиненому, оскільки спосіб життя обвинуваченого, який протягом останніх років через незначний проміжок часу після звільнення з установ виконання покарань продовжує вчиняти крадіжки чужого майна, переконливо свідчать про відсутність у останнього критичної оцінки своїх дій та небажання ставати на шлях виправлення і дотримуватись установлених у суспільстві правил поведінки.

За наведених обставинвважає, що звільнення ОСОБА_8 від відбування реального покарання на підставі ст.75 КК України, призвело до визначення судом покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості.

За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Виключити з вироку суду посилання на наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття. В решті вирок суду просить залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які заперечували проти поданої апеляційної скарги та вважали вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції, діючи у відповідності до положень ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу винного.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого злочину та правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в мінімальних межах санкції ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав його щире каяття; обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з призначеним ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на визначений законом строк, яке відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Суд першої інстанції також дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції неправильно застосував до обвинуваченого ОСОБА_8 положення ст.75 КК України та звільнив його від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Статтею 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, за відсутності передбачених законом підстав ухвалив рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Зокрема, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, судом не надано належної оцінки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який належить до категорії тяжких злочинів, даним про особу винного, а саме те, що ОСОБА_8 вчинив злочин у умовах воєнного стану, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення особливо тяжкого злочину проти власності, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив нові злочини проти власності.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_8 неможливе без реального відбування покарання, а тому рішення суду про застосування положень ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є неправильним і відповідно незаконним.

Доводи прокурора про відсутність щирого каяття з боку обвинуваченого спростовуються матеріалами кримінального провадження, оскільки дана обставина була встановлена за результатами проведеного досудового розслідування і знайшла своє підтвердження в суді першої та апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст.409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст.75 КК України) є підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням згідно п.4 ч.1 ст.420 КПК України є підставою для скасування вироку суду в цій частині та ухвалення нового вироку.

З цих підстав апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 420, ч.15 ст.615 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 в частині звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, протягом трьох місяців з дня отримання копії вироку.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4