Справа № 165/3269/22 Провадження №11-сс/802/29/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконферензв`язку),

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконферензв`язку),

захисника підозрюваного ОСОБА_8 (в режимі відеоконферензв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 12 січня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП №1 (м.Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 звернулася до суду із клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_7 в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під №0000490 від 06.10.22, шляхом заборони відчуження та розпорядження, а саме - 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 78,4 м.кв. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 305703).

Слідчий вказує, що підозрюваний ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна. Щодо ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави, і на даний час він утримується в ДУ «Луцький слідчий ізолятор». Слідчий вважає, що в подальшому стороною захисту може бути внесено заставу та після цього квартиру, яка перебуває у власності ОСОБА_7 , ним може бути відчужено з метою штучного перешкоджання її подальшій конфіскації як виконання додаткового обов`язкового покарання у виді конфіскації майна. А тому, накладення арешту на вищевказане майно необхідне з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 12.01.23 клопотання слідчого задоволено.

Накладено арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 78,4 м.кв. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 305703), яка, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належить на праві спільної часткової власності підозрюваному ОСОБА_7 (номер запису про право власності/довірчої власності 2122, рішення про державну реєстрацію права від 13.03.2003), шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаною частиною цієї квартири, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Таке судове рішення мотивоване тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав передбачених КПК України, а саме - для забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, захисник підозрюваного подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати. Зазначає про те, що на момент розгляду клопотання про арешт майна у підозрюваного ОСОБА_7 об`єктивно відсутні реальні можливості для відчуження належного йому на праві приватної власності майна, а тому клопотання слідчого є необґрунтованим та передчасним. Однак, на її думку слідчий суддя не врахував положень ст.170 КПК України, та відповідно постановив судове рішення про накладення арешту, яке є незаконним.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляцію у повному обсязі, прокурора, який її заперечив, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна - є заходом забезпечення кримінального провадження.

Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п.3 ч.2, ч.5 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно із ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст.170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч.6 ст.170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п.3, 4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З аналізу положень вищевказаних норм закону випливає, що арешт накладається на майно підозрюваного, а слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, може бути використане, окрім іншого з метою конфіскації як виду покарання. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо можливості його приховування, знищення, пошкодження, псування чи відчуження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, за наслідками розгляду клопотання, слідчий суддя місцевого суду дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність передбачених законодавством підстав для його задоволення та накладення арешту на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 78,4 м.кв. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 305703), що належить ОСОБА_7 .

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що СУ ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР під №0000490 від 06.10.22, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України. Нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва в цьому кримінальному провадженні здійснюється Нововолинським відділом Володимирської окружної прокуратури.

У вчиненні вказаних кримінальних правопорушень обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , якому 08.12.22 вручено повідомлення про підозру, а також ухвалою слідчого судді Нововолиснького міського суду Волинської області від 08.12.22 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

Відповідно до поданого клопотання слідчий просить накласти арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 78,4 м.кв. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 305703), яка належить ОСОБА_7 .

Доводячи підставність цього клопотання, слідчий вказує про те, що є достатні підстави вважати, що для забезпечення збереження, перешкоджанню приховування, пошкодження, знищення, втрати, перетворення, передачі вищевказаного майна, з метою можливої подальшої конфіскації майна як виду покарання, воно підлягає арешту.

Судом першої інстанції вірно встановлено, і це відповідає матеріалам кримінального провадження, що підозрюваному ОСОБА_7 на праві приватної власності належить 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Конфіскація майна згідно із ст.59 КК України, полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Перелік майна, що не підлягає конфіскації, визначається законом України.

Отже, колегія суддів вважає, що слідчий суддя врахувавши положення КПК України, які регулюють питання арешту майна, прийшов до вірного висновку про накладення арешту на вказану частину нерухомого майна шляхом заборони розпорядження та відчуження з метою його можливої подальшої конфіскації майна як виду покарання, оскільки дійсно існує ризик щодо можливості його відчуження.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судове рішення слідчого судді є цілком обґрунтованим і законним.

При цьому, усі доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного судового рішення та наведені в ході апеляційного розгляду не заслуговують на увагу суду, оскільки на думку колегії суддів фактично зводяться до довільної і суперечливої інтерпретації дійсних обставин провадження та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Той факт, що підозрюваний в даний час перебуває під вартою, тому й не може існувати ризику відчуження його майна, як про це вказує його захисник, судом до уваги не приймається як безпідставний.

Апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, апеляційну скаргу захисника підозрюваного слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді, - без змін.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 407, 376, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 12 січня 2023 року в даному провадженні, - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді