Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/68/2023 Справа № 641/415/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю прокурора - ОСОБА_2 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до ЄРДР за № 0001100 від 28.11.2022 р., за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньо- спеціальною освітою, розлученого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на посаді командира 3 відділення 1 зенітного артилерійського взводу 1 зенітної артилерійської батареї зенітного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, у військовому званні «молодший сержант» зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України

від 17.07.2022 № 53 о/c ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду - командира 3 відділення 1 зенітного артилерійського взводу 1 зенітної артилерійської батареї зенітного артилерійського дивізіону.

Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», на момент вчинення злочину, молодший сержант ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення: воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв?язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який було продовжено до теперішнього часу.

Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», зобов?язують молодшого сержанта ОСОБА_4 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, молодший сержант ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов' язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов?язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов?язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності тa територіальної цілісності України.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов?язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов?язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов?язків, що зобов?язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Однак, молодший сержант ОСОБА_4 , під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 14.11.2022 року вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово незаконно ухилитись від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, молодший сержант ОСОБА_4 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов?язків, та за відсутності законних підстав, 14.11.2022 року в умовах воєнного стану без поважних причин самовільно залишив місце несення військової служби, а саме - розташування 1 зенітної артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, що на той час тимчасово дислокувався на території Комінтернівського району міста Харкова (відомості про точне місце розташування не підлягає розголошенню відповідно до вимог режиму секретності) та без відповідних дозволів командирів і начальників, без документального оформлення відпустки чи відрядження, вирушив за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводячи свій злочинний умисел до кінця молодший сержант ОСОБА_4 , в період з 14.11.2022 по 28.11.2022 року в умовах воєнного стану, незаконно постійно перебував поза межами місця несення військової служби, а саме - розташування 1 зенітної артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов?язків військової служби та без поважних причин.

За час відсутності на території 1 зенітної артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України молодший сержант ОСОБА_4 обов?язки з військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами території місця служби в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд, до 28.11.2022р. - моменту з`явлення до розташування військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Своїми умисними діями, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а саме - самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем( крім строкової служби).

24 січня 2023 року між прокурором Харківської спеціалізовної прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_2 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0001100, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 28.11.2022 року та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_3 , укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.5 ст.407 КК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_4 під час досудового розслідування беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні у повному обсязі висунутого обвинувачення і зобов`язується: беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, щиро каятися та активно сприяти розкриттю злочину та розгляду кримінального провадження судом.

З урахуванням обставин кримінального провадження, повного визнання винуватості, сприяння у розкритті кримінального правопорушення, щирого каяття, що виразилося у наданні правдивих свідчень стосовно себе, та з урахуванням особистих даних обвинуваченого, який раніше не судимий, на диспансерному (профілактичному) обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання та місцем проходження військової служби характеризується позитивно, а також наявності обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 покарання за ч.5 ст.407 КК України із застосуванням ст.69 КК України. Крім того, сторони вважають за можливе на підставі ст. 58 КК України замінити основне покарання ОСОБА_4 у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на службове обмеження строком на 2 (два) роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 в доход держави в розмірі двадцяти відсотків.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, зазначені у ст.470 КПК України, а саме ступінь сприяння ОСОБА_4 у проведенні кримінального провадження, характер і тяжкість обвинувачення.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. У скоєному щиро покаявся.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні також просив затвердити укладену угоду.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Суд, шляхом допиту сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст.476 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України.

За таких обставин, суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а саме - самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем( крім строкової служби).

Дослідженими в судовому засіданні даними про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, проходить військову службу за мобілізацією на посаді командира 3 відділення 1 зенітного артилерійського взводу 1 зенітної артилерійської батареї зенітного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, у військовому званні «молодший сержант», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у лікарів психіатра або нарколога не перебуває; за місцем проживання та за місцем служби характеризується позитивно.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що скоєний ним злочин у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

При цьому, щире каяття ОСОБА_4 , сприяння досудовому розслідуванню, позитивна характеристика за місцем служби, визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено,

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Суд при вирішенні питання про можливість призначення узгодженого сторонами основного покарання із застосуванням ст. 69 КК України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність фактів попереднього притягнення до кримінальної відповідальності, обставини, які пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позитивна характеристика за місцем служби, відсутність тяжких наслідків та відсутність обставин, які обтяжують покарання, а тому за наявності вищевказаних обставин вважає за можливе застосувати ст. 69 КК України, та призначити покарання нижче від найнижчої межі, зазначеної в санкції ч.5 ст. 407 КК України, а також із врахуванням даних про особу обвинуваченого на підставі ч.1 ст. 58 КК України замінити покарання на службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 в доход держави в розмірі двадцяти відсотків.

З огляду на викладене, суд, вважає можливим призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання за ч.5 ст.407 КК України.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди, за якою належить призначити ОСОБА_4 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадження відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314, 369, 370, 371, 373, 374, 469, 472-475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 24 січня 2023 року, укладену між Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами кримінального провадження покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 58 КК України, замінити призначене ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 в доход держави в розмірі двадцяти відсотків.

Запобіжний захід ОСОБА_4 - не застосовувався.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У разі невиконання угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку, негайно, після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя - ОСОБА_1