Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4243/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 183 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 14 жовтня 2022 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 12 грудня 2022 року,

встановила:

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 14 жовтня 2022 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 12 грудня 2022 року.

Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу, оскільки ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які були підставами для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення не зникли, не зменшилися та існують на даний час. Обставини на які посилається сторона захисту, як на підставу зміни запобіжного заходу на більш м`який існували і на час обрання запобіжного заходу і були враховані при його обранні.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді - цілодобового домашнього арешту за місцем постійного проживання - АДРЕСА_1 , з покладенням на нього виконання обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України.

Вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення по справі, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню.

Вказує, що сторона обвинувачення у клопотанні про продовження строку тримання під вартою вказує на існування ризиків (які не підтверджуються належними та допустимими доказами), а прокурор посилається на докази, які ще слугували підставою для затримання підозрюваного, в порядку ст. 208 КПК України.

Окрім того зазначає, що підозра оголошена ОСОБА_6 не обґрунтована.

Тяжкість злочину не є вагомою підставою для тримання особи під вартою.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника, обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_9 за ч.3 ст. 289, ч.4 ст. 187 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Згідно вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 23.03.2022 року до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави, який в подальшому продовжено ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 5.08.2022 року на строк 60 днів до 23.10.2022 включно.

14 жовтня 2022 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ..

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень та наразі вважається таким, що немає судимості в силу ст.89 КК України, до затримання проживав без реєстрації, не одружений, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, офіційно не працює та немає постійних джерел доходу, що свідчить про нестійкість та не сформованість його соціальних зв`язків. Його вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків на даний час не змінились, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в частині даних про особу обвинуваченого.

Злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 є насильницькими, пов`язаними із заподіянням потерпілому легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я з метою заволодіння майном останнього та відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі: за ч.4 ст.187 КК України на строк від 8 до 15 років та за ч.3 ст.289 КК України на строк від 8 до 12 років, внаслідок чого він може в подальшому, в разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, створити умови для настання ризиків, визначених ст.177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянта щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_6 .

Також, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочинів у яких він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту є ускладненим.

Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останньому та неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування або зміни ухвали суду колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 14 жовтня 2022 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 12 грудня 2022 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: