Справа № 204/6368/22
Провадження №1-кп/204/333/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судового засідання Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000374 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 червня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявила клопотання про продовження застосування до обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. В обґрунтування клопотання вказала, що існують ризики того, що обвинувачена може вчинити дії передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає виключне покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до восьми років. У обвинувачення є достатні підстави вважати, що, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обвинувачена, усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинене нею кримінальне правопорушення, з метою уникнення відповідальності, може переховуватись від суду. Обвинувачена постійного офіційного місця роботи не має, раніше одноразово судима і відносно останньої обвинувальні акти перебувають на судовому розгляді, що дає підстави вважати, що остання вчинить дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Обвинувачена ОСОБА_3 , знає де працюють свідки кримінального правопорушення, а тому є всі підстави вважати, що існує обґрунтований ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинений тяжкий злочин шляхом їх залякування, умовляння, пропонування неправомірної вгоди тощо. Окрім цього, слід окремо зазначити, що Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська до обвинуваченої було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, однак обвинувачена залишила місце перебування під домашнім арештом та порушила умови запобіжного заходу, а тому є всі підстави вважати, що в разі зміни запобіжного заходу, остання може також порушити покладені на неї обов`язки іншим запобіжним заходом. Таким чином, наявний ризик п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України. Обвинувачена раніше неодноразово судима за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, а також відносно останньої обвинувальні акти перебувають на розгляді суду; крім того, обвинувачена не має офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність законного джерела доходу, який здатний забезпечити достатній рівень життя обвинуваченої, і таким чином, є всі підстави вважати, що ОСОБА_3 , у разі застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, може вчинити інші, в тому числі корисливі, кримінальні правопорушення. Таким чином, з метою запобігання вище перелічених ризиків виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Суду пояснила, що прокурор, як на підстави продовження застосування до неї запобіжного заходу посилається лише на свою власну думку, однак вона не ухилялася від суду. Дане кримінальне провадження повністю сфабриковане. На відеозаписі, який було досліджено в судовому засіданні, зображена не вона. Просила змінити запобіжний захід на домашній арешт.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Суду пояснив, що його підзахисна до моменту обрання у відношенні неї запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні була раніше засуджена та мала інші кримінальні провадження, однак вона не ухилялася від суду, а тому ризик переховування відсутній. Щодо наявності ризику впливу на свідків, то вже були допитані: потерпіла, свідок та навіть слідчі, однак залишився ще один свідок, який виїхав за кордон та прокурор не може забезпечити його явку в судове засіданні, а тому ризик впливу на свідків відсутній. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, дійсно вказаний ризик існує, однак наявність лише одного ризику не може обґрунтовувати необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 , суд вважає можливим задовольнити клопотання прокурора, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторонни кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 131 КПК України).

Зі змісту частин 3, 4 та 5 ст. 199 КПК України випливає, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року обвинуваченій ОСОБА_3 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 16 лютого 2023 року з визначенням розміру застави у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

На переконання суду, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачена може здійснювати дії, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає, що існує певна ймовірність того, що обвинувачена з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику слід віднести ті обставини, що обвинувачена ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до семи років, не заміжньої, не працевлаштованої та не маючої доведеного джерела доходу. Раніше неодноразово судимої за вчинення кримінальних правопорушень проти власності.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан що дає підстави вважати, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією Російської Федерації проти України, у ОСОБА_3 г. збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином виконувати органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинуваченої.

При цьому, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні, як обставину, яка суттєво збільшує ризик переховування обвинувачених від суду, оскільки на частині території України ведуться бойові дії та частина території України тимчасово окупована.

Що стосується наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід зазначити, що обвинувачена ОСОБА_3 , будучи обізнаною про наявність щодо неї вироків суду, відповідно до яких останній призначено покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, продовжила вчиняти кримінальні правопорушення, а тому зважаючи на те, що обвинувачена офіційно не працевлаштована, офіційного джерела доходу не має, може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення задля забезпечення своєї життєдіяльності.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд у першу чергу враховує те, що за вчинення кримінального правопорушення обвинуваченій ОСОБА_3 загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до семи років, а тому з великою ймовірністю обвинувачена може вчиняти дії щодо уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення, враховує, що така оцінка стосується перспективних фактів, тому суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інший більш м`який запобіжний захід, в тому числі домашній арешт не зможе запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, буде недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації нею встановлених ризиків переховування від суду та/або вчинення іншого кримінального правопорушення. Ця позиція суду обґрунтовується сукупністю усіх без винятку обставин, наведених раніше у цій ухвалі, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченої.

Слід окремо зазначити, що ОСОБА_3 , будучи обізнаною про застосування Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська щодо неї в рамках кримінального провадження № 0000122 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, покинула місце застосування запобіжного заходу, чим допустила порушення умов та покладених на неї обов`язків вказаного запобіжного заходу, що в свою чергу свідчить проте, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не є дієвим та не може забезпечити виконання обвинуваченою обов`язків, покладених судом.

Судом також враховується, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань, до яких, зокрема відноситься швидкий судовий розгляд кримінального провадження, чого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження.

Що стосується наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України суд зазначає наступне. В судовому засіданні допитані майже всі свідки, потерпіла, а також і працівники правоохоронних органів, які надали свої показання будучи під присягою. Дійсно, не допитаним залишився лише один свідок, однак як було встановлено в судовому засіданні, остання перебуває за межами України, та прокурором здійснюються всі заходи задля забезпечення явки вказаного свідка в судове засіданні, а тому посилання сторони обвинувачення на можливість впливу обвинуваченої ОСОБА_3 на вказаного свідка судом не беруться до уваги. Таким чином, вказаний ризик не може бути взятим до уваги, як такий, що існує на даному етапі розгляду кримінального провадження.

Тому ризики передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченої, не змінилися та мають місце й в теперішній час, що вказує на недостатність застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту і продовження існування ризиків, а саме, що обвинувачена намагаючись уникнути покарання, може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Окрім того, судом вирішено питання про альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 100000 гривень, що достатньою мірою гарантує виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків та не є непомірним для обвинуваченої, а також на думку суду, застава є більш м`яким запобіжним заходом для обвинуваченої ніж домашній арешт, про який просить захисник та обвинувачена.

Таким чином, суд вважає, що ризики, визначені прокурором, як підстава для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час продовжують існувати і саме такий запобіжний захід може їм запобігти.

Тому, на даний час продовження обвинуваченій ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

При цьому, суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 належить продовжити, згідно ст. 197 КПК України, строком на 60 днів з визначеним розміром застави, а саме у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 183, 194, 197, 331, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 08 квітня 2023 року включно.

Визначити відносно обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень, яка може бути внесена як самою обвинуваченою, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Покласти на обвинувачену ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади у разі наявності свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченої з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачена зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачена ОСОБА_3 вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1