Провадження № 1-кс/761/7365/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого відділу Територіального управління Державного управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 24 лютого 2023 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 як потерпілого у кримінальному провадженні №0000703 від 16.12.2022 року,

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого відділу Територіального управління Державного управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 24 лютого 2023 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 як потерпілого у кримінальному провадженні №0000703 від 16.12.2022 року, в якій заявник просить скасувати вказану постанову та зобов`язати уповноваженого слідчого у кримінальному провадженні №0000703 від 16.12.2022 року визнати ОСОБА_3 потерпілим.

Свою скаргу заявник мотивує тим, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, що розташоване у місті Києві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000703 від 16.12.2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

11.10.2022 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва було зобов`язано уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Києві внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

20.02.2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_3 було направлено на адресу ТУ ДБР у м. Києві заяву про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000703 від 16.12.2022 року, яка була отримана уповноваженою особою ТУ ДБР у м. Києві 21.02.2023 року.

11.03.2023 року ОСОБА_3 отримав постанову слідчого Другого відділу Територіального управління Державного управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 24 лютого 2023 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 як потерпілого у кримінальному провадженні №0000703 від 16.12.2022 року.

Разом з тим, заявник вважає таку постанову слідчого необґрунтованою та безпідставною, оскільки слідчим під час складання постанови істотно порушено кримінально-процесуальний закон, при цьому при проведенні досудового розслідування, усупереч ч.2 ст.9 КПК України не вчинено всіх необхідних дій, спрямованих на визначення шкоди, та не досліджено факт спричинення такої шкоди.

У зв`язку з наведеним, заявник вважає постанову слідчого Другого відділу Територіального управління Державного управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 24 лютого 2023 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 як потерпілого у кримінальному провадженні №0000703 від 16.12.2022 року, такою, що підлягає скасуванню.

Заявник ОСОБА_3 у судове засідання не прибув, разом з тим, на електронну пошту суду направив заяву в якій просив проводити розгляд його скарги за його відсутності, скаргу просив задовольнити.

Слідчий ТУ ДБР в м. Києві ОСОБА_4 , рішення якого оскаржується, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, на виклик у судове засідання не з`явився, будь-яких заяв або клопотань не направляв, матеріали кримінального провадження не надав.

Разом з цим, відсутність у судовому засіданні особи, рішення якої оскаржується, відповідно до положень ч.3 ст.306 КПК України, не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Так, слідчим суддею встановлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, що розташоване у місті Києві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000703 від 16.12.2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

24 лютого 2023 року слідчий Другого відділу Територіального управління Державного управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 виніс постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000703 від 16.12.2022 року.

Так, слідчий у своїй постанові послався на те, що «на даний період досудового розслідування, немає об`єктивних підстав та не отримано достатніх даних, які б свідчили про спричинення ОСОБА_3 якої-небудь шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням,що передбачено ч.1 ст.55 КПК України».

Проте, такий висновок слідчого є передчасним і таким, що не підтверджений сукупністю належних та допустимих доказів, здобутих в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000703 від 16.12.2022 року.

При цьому, всупереч положенням ст.110 КПК України, вказана постанова слідчого не містить достатніх відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, у ній не наведено належних мотивів на спростування доводів ОСОБА_3 зазначених у заяві, не наведено обґрунтування необхідності прийняття рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, як вбачається з відомостей наведених скаржником у скарзі, кримінальне провадження №0000703 від 16.12.2022 року було розпочато за заявою ОСОБА_3 , при чому сам ОСОБА_3 у заяві про вчинення кримінального правопорушення вказує, що він вважає себе потерпілим від кримінального правопорушення.

В свою чергу, положеннями ч. 2 ст. 55 КПК України передбачено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Слід зазначити, що ч.5 ст.55 КПК України надає слідчому, прокурору право винести постанову про відмову у визнанні потерпілим в тому разі, якщо заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.

В той же час, слідчим в постанові зроблено загальний висновок про відсутність даних про заподіяння шкоди, без посилання на матеріали досудового розслідування, слідчі дії, які були проведені та дають підстави вважати, що ОСОБА_3 не було завдано шкоди.

Цитування у постанові положень кримінального процесуального закону не можна ототожнити з відомостями про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотивами прийняття постанови, їх обґрунтуванням.

Разом з тим, слідчого Другого відділу Територіального управління Державного управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 24 лютого 2023 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 як потерпілого у кримінальному провадженні №0000703 від 16.12.2022 року, є необґрунтованою, а рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні - передчасним.

Враховуючи наведене, постанова слідчого Другого відділу Територіального управління Державного управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 24 лютого 2023 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 як потерпілого у кримінальному провадженні №0000703 від 16.12.2022 року, підлягає скасуванню.

Що ж стосується вимог скаржника зобов`язати уповноваженого слідчого видати йому пам`ятку про права та обов`язки потерпілого у розпочатому кримінальному провадження і залучити його до слідчих дій і заходів по кримінальному провадженні, то слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні, оскільки в силу вимог ч. 2 ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарги на постанову про відмову у визнанні потерпілим, слідчий суддя може прийняти одне з двох рішень: скасувати постанову або відмовити у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 26, 55, 110, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого Другого відділу Територіального управління Державного управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 24 лютого 2023 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 як потерпілого у кримінальному провадженні №0000703 від 16.12.2022 року.

У задоволенні інших вимог скарги - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає, однак проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1