Єдиний унікальний № 513/1068/19
Провадження № 1-кп/946/142/23
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України

24 лютого 2023 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянув в місті Ізмаїл Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000226, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Первоуральськ Свердловської області Російської Федерації, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 (далі смт. Сарата), проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК),

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_6 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_5 , захисниця ОСОБА_7 ,

інші учасники судового провадження: потерпіла ОСОБА_8 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

1.15.06.2019 в період часу з 20:00 до 21:00 години, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в одній з житлових кімнат будинку АДРЕСА_3 , в ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_9 , реалізуючи умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті останньому, усвідомлюючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у результаті своїх дій, умисно наніс ОСОБА_9 численні удари (більше 10) кулаками та ногами по різним частинам тіла, у тому числі в положенні лежачі останнього на підлозі, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді переломів 3 7 лівих ребер з крововиливами в міжреберні м`язи та пораненням пристінкової плеври. Далі, продовжуючи свій кримінально протиправний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті, ОСОБА_5 , знаходячись позаду лежачого на підлозі ОСОБА_9 , який у цей час намагався піднятися, зігнутою в ліктьовому суглобі правою рукою охопив шию ОСОБА_9 та почав здавлювати її до того часу, коли останній припинив подавати ознаки життя. Смерть ОСОБА_9 настала від механічної асфіксії в результаті удушення. Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник.

2.Своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК, а саме вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Частина статті КК, що передбачає відповідальність за злочин, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

3.Кримінальний кодекс України

«Стаття 115. Умисне вбивство

1. Вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині,

карається позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.»

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

4.Обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення встановлені судом шляхом дослідження сукупності доказів, обсяг яких був визначений з урахуванням думок учасників судового провадження в порядку, передбаченому ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), у відповідності до засад кримінального провадження, передбачених ст.ст. 22, 26 КПК, таких як диспозитивність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

5.Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 вину у висунутому обвинуваченні не визнав та пояснив, що вбивство ОСОБА_9 , що доводиться йому сином, не вчиняв. 21.06.2019, у п`ятницю, його зустріла дружина ОСОБА_8 , з якою він тривалий час спільно не проживає, та запитала де знаходиться їх спільний син ОСОБА_10 , зазначивши, що він не з`являвся з суботи. На що він припустив, що ОСОБА_10 зайняв у когось гроші та переховується. Перед загибеллю сина ОСОБА_10 , останній приходив до нього та повідомив, що має намір одружитися, більше вони після їх розмови не бачилися. 15.06.2019 приблизно о 08:20 год. він повернувся з роботи додому, і допоміг господарці будинку АДРЕСА_4 , в якому він проживав, витрусити килими. Далі у той день він знаходився вдома, нікуди з двору не виходив. Про те, що його син ОСОБА_10 зник, він дізнався у п`ятницю, 21.06.2019, від своєї дружини. А перед цим, у вівторок, 17.06.2019, ввечері о 20:00 годині він прийшов до ОСОБА_11 , а той був весь побитий, в його будинку були сліди крові, у будинку також він бачив чийсь труп, біля голови якого була кров, над трупом ще мухи літали, але він не розгледів кому належить труп. Він спитав у ОСОБА_11 , чий це труп, а ОСОБА_12 пішов подивився та сказав, що не знає, а він ( ОСОБА_5 ) не хотів зв`язуватися та пішов додому. Тоді він жив на вул. Новоселів у ОСОБА_13 . На той час він не міг уявити, що тіло належить його синові ОСОБА_10 . Труп ОСОБА_9 близько трьох днів пролежав у ОСОБА_11 в будинку, про це він нікому не розповів, до поліції не звертався. ОСОБА_11 йому також казав, що до нього приходили якісь хлопці та накоїли усе це, але він не пояснив, чому не викликав поліцію. У п`ятницю 21.06.2019 його дружина пропонувала викликати поліцію, у зв`язку зі зникненням сина, але він відмовився, оскільки на той час не знав, що тіло, яке він бачив у ОСОБА_11 , належить його синові. Після цього він задумався що це за труп, але він у неділю був на роботі на зміні, і думав про те, чому він не повідомив поліцію про труп, а в понеділок, коли він прийшов зі зміни, його вже забрали в поліцію. Виявилося, що ОСОБА_11 показав про те, що він вбив свого сина. Але сина ОСОБА_9 він не вбивав, у той день до ОСОБА_11 не приходив, на місці події його кров знайдена не була.

З приводу стосунків із сином обвинувачений ОСОБА_14 пояснив, що як і у всіх родинах між ними могла виникнути сварка, але до бійки жодного разу не доходило. З ОСОБА_11 у нього були стосунки як у братів, бо він йому доводиться двоюрідним братом. Після того як він був взятий під варту у нього з ОСОБА_11 почалися погані стосунки, ОСОБА_11 його ненавидів. Наскільки він зрозумів, ОСОБА_11 обманув слідство, його син, хоча і був міцним, але перебував у стані сп`яніння, а ОСОБА_11 , хоча і старенький, але колишній борець та знає задушливі прийоми. ОСОБА_11 якось приїхав до нього на роботу та почав скаржитися, що ОСОБА_9 хоче жити з ним ( ОСОБА_11 ), але його син ненавидів ОСОБА_11 .

Дані слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_5 під час судового розгляду не підтримав, зазначив, що він проводився без захисника, слідчий сказав йому, що це формальності, на місці з фотоапаратом усе казав, що робити. Фізична сила до нього не застосовувалась, але йому погрожували, казали, що у будь-якому разі його позбавлять волі, він хотів, щоб швидше усе це закінчилось. Він звертався до ДБР з приводу незаконних методів слідства, але це нічого не дало, дії чи бездіяльність слідчого ДБР він не оскаржував.

6.Однак, незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 у вчинені вбивства ОСОБА_9 , його вина у вчиненні цього злочину повністю підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду доказами, оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку.

7.Так, потерпіла ОСОБА_8 під час судового розгляду пояснила, що обвинувачений ОСОБА_5 є її колишнім чоловіком, а загиблий ОСОБА_9 її син. Так, вона розповіла, що 15.06.2019 її син ОСОБА_10 знаходився вдома, але сказав, що піде до свого дядька ОСОБА_11 , вона пішла на роботу, та, повернувшись додому, більше сина не бачила. Наступного дня син знову не прийшов додому та не подзвонив. У понеділок вона намагалася йому додзвонитися, однак це було марно, слухавку ніхто не підіймав, тоді вона вирішила піти до його друга ОСОБА_15 та дізнатися, що йому відомо з приводу місцезнаходження її сина. Тоді ОСОБА_15 повідомив їй, що коли він бачив ОСОБА_10 останній раз, той йому казав про намір поговорити з батьком, після того його ніхто не бачив. Почувши це, вона розпочала його пошуки, ходила до будинку ОСОБА_11 , однак їй так ніхто й не відчинив двері, та раптом вона його побачила на вулиці, запитала про сина, однак ОСОБА_11 повідомив, що не бачив його, тоді вона його попередила, що йде до поліції писати заяву про зникнення сина, на що ОСОБА_11 відреагував мовчки. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 повідомив їй, що дав синові 500 грн та ОСОБА_10 поїхав до ОСОБА_16 . Коли в черговий раз вона повернулася з ОСОБА_17 до ОСОБА_11 , останній перебував у стані алкогольного сп`яніння та спав. Вони побачила на дворі люк, відкрили його та виявили труп ОСОБА_9 , одразу після цього викликали поліцію. Також вона зазначила, що на місце події ОСОБА_5 не приїхав, при цьому був присутній експерт, який все засвідчив. Після того, вони направилися до відділку поліції, де вийшов начальник поліції та повідомив, що ОСОБА_5 начебто з`явився та зізнався у вбивстві свого сина. Під час слідчого експерименту, який проводили у будинку ОСОБА_11 , вона була присутня та бачила бардак у хаті, а також сліди боротьби, сліди крові були всюди: на стінах, у ванній, хоча підлога була помита, проте було помітно, що намагалися приховати сліди злочину.

Вона розповіла, що тривалий час не проживає з обвинуваченим ОСОБА_5 , їй відомо, що останній проживав з якоюсь жінкою, крім того, їй невідомо як часто син бачився зі своїм батьком та чи були між ними конфлікти, але їй відомо, що ОСОБА_10 намагався налагодити стосунки з батьком. Стосовно того, чи був привід у ОСОБА_5 вбивати сина, вона зазначила, що начебто колись ОСОБА_18 погрожував ОСОБА_10 , що вб`є його як ОСОБА_19 вбив свого сина ОСОБА_20 .

8.Свідок ОСОБА_11 під час судового розгляду розповів, що в смт. Сарата проживає його двоюрідний брат ОСОБА_5 , там же проживає колишня дружина брата ОСОБА_21 та син ОСОБА_10 . Він зазначив, що між обвинуваченим ОСОБА_5 та загиблим ОСОБА_9 склалися конфліктні стосунки. Останнім часом він став часто вживати спиртні напої, інколи до нього в гості приходив обвинувачений ОСОБА_5 , з яким він також випивав. Також у нього досить часто гостював ОСОБА_10 , зазвичай це відбувалося тоді, коли останній перебував у стані алкогольного сп`яніння, з ним у нього були нормальні дружні стосунки, останній навіть деякий час жив у нього, він відносився до нього як до сина. З обвинуваченим ОСОБА_5 у нього також хороші стосунки, у нього конфліктів не було ані зі старшим, ані з молодшим Луб`яновими. Однак в ОСОБА_10 були дуже напружені стосунки з батьком ОСОБА_5 : розмова між ними завжди була на одну тему ОСОБА_10 вимагав, щоб батько продав квартиру та віддав йому картку із заробітною платою, причому завжди це виказувалося у наглій формі. ОСОБА_10 замахувався на батька, бив його по ногам. 15.06.2019 він з обвинуваченим ОСОБА_5 були у нього вдома, коли до нього додому прийшов загиблий ОСОБА_9 , який ледь стояв на ногах, та почався скандал з приводу квартири та грошей, ОСОБА_10 почав битися, а він попросив їх вийти з кімнати. Вячеслав виштовхав ОСОБА_10 в коридор, він чув якісь легкі рухи, і після цього вони затихли: він подумав, що вони пішли. Після цього, приблизно о 22:30 годині до нього прийшов ОСОБА_18 та сказав, що ОСОБА_10 начебто втратив свідомість, та йому здається, що він його вбив, і попросив його викликати поліцію. Він подзвонив до поліції зі свого телефону, але не додзвонився, а обвинувачений ОСОБА_5 пішов. Наступного ранку він пішов у дальню кімнату та побачив там ОСОБА_10 , перевірив ознаки його життя, і він виявився мертвим, також була кров. Він спробував подзвонити обвинуваченому ОСОБА_5 , але виклик не йшов. Він подумав, що обвинувачений ОСОБА_5 прийде, щоб розібратися до кінця. Потім через пару днів він прокинувся вночі, подумав про те, що сталося, і витягнув тіло на веранду та вирішив, що вранці буде когось кликати та щось робити. Сліди крові він намагався трохи прибрати, вимокавши ганчіркою, яку викинув у ванну. Але вранці тіла вже не було, він не міг припустити куди воно ділось. Можливо, тіло забрав той, хто вбив ОСОБА_10 . Через деякий час тіло знайшли у нього на городі у бочці, але як воно там опинилося, йому не відомо.

9.Свідок ОСОБА_22 під час судового розгляду пояснив, що перед загибеллю ОСОБА_9 , вони бачилися, тоді начебто була ОСОБА_23 , останній прийшов до нього додому із самого ранку, вони разом з ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 випивали, коли саме ОСОБА_10 від нього пішов він не пам`ятає, оскільки сам був п`яний. ОСОБА_10 забув у нього вдома деякі свої речі, а саме окуляри, панамку та мобільний телефон. Наступного дня, коли він їхав на роботу, попросив свою дружину, щоб вона віддала речі ОСОБА_9 , якщо той за ними прийде, проте останній не прийшов та більше вони із ним не бачилися. Про те, що ОСОБА_10 вбили йому стало відомо з новин по телебаченню. Того дня він не бачив обвинуваченого ОСОБА_5 разом із загиблим ОСОБА_9 , та після зникнення ОСОБА_10 він також не бачив в смт. Сарата обвинуваченого ОСОБА_5 . ОСОБА_27 від нього проживає дядько загиблого ОСОБА_9 ОСОБА_11 , якого ОСОБА_10 відвідував. У яких стосунках перебував загиблий ОСОБА_9 з дядьком та батьком йому не відомо.

10.Свідок ОСОБА_28 під час судового розгляду пояснив, що влітку 2019 року він прийшов у гості до ОСОБА_22 , де вже знаходився ОСОБА_9 . Він приєднався до них та тривалий час вони сиділи випивали. Десь о 16:00 годині ОСОБА_10 підвівся зі столу, залишивши свої окуляри з панамою, та вийшов з двору. Він почув як у ОСОБА_11 , який проживає неподалік ОСОБА_22 , бахнула хвіртка, тому подумав, що ОСОБА_10 направився саме туди. Після того жодних звуків він не чув. Десь на третю добу після того як зник ОСОБА_10 , він прийшов до ОСОБА_22 , де побачив обвинуваченого ОСОБА_5 . Він взяв його велосипед та поїхав у магазин по цигарки, а коли повернувся ОСОБА_18 почав на нього кричати та погрожувати тим, що він повісить на їхню компанію вбивство. Коли труп ОСОБА_9 знайшли у дворі ОСОБА_11 , він був присутнім, оскільки тоді він був неподалік та прибіг на крики матері ОСОБА_10 ОСОБА_8 . Він також чув, що у будинку ОСОБА_11 знайшли забруднені кров`ю речі, які належали ОСОБА_10 . Він зазначив, що йому не було відомо у яких стосунках ОСОБА_10 перебував зі своїм двоюрідним дядьком ОСОБА_11 , він знає, що ОСОБА_10 інколи жив у нього, стосунки з батьком у ОСОБА_10 були нормальними, але вони деколи сварилися.

11.Підставою для внесення відомостей 24.06.2019 до ЄРДР за №0000226 (т.1 а. п. 147) та початку досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні стало повідомлення, згідно протоколу, та письмова заява ОСОБА_8 від 24.06.2019 про те, що з 15.06.2019 її син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виходить на зв`язок та його місцезнаходження їй не відоме (т. 1 а.п. 149, 150).

12.Подія злочину підтверджується даними протоколу огляду місця події від 25.06.2019, згідно якому під час огляду у будинку АДРЕСА_3 на порозі до вхідних дверей будинку, у коридорі та одній із житлових кімнат було виявлено численні плями бурого кольору, які змивалися водою. Наявні сліди, характерні для волочіння, які розпочинаються від входу будинку уздовж всього коридору та закінчуються в одній із житлових кімнат, в якій, окрім цього, також виявлено пляму бурого кольору діаметром 15 см. Уздовж всіх слідів волочіння виявлено рештки коротко стриженого волосся з лоскотами шкіри. Крім того, на території присадибної ділянки зазначеного будинку в майже порожній вигрібній ямі було виявлено труп ОСОБА_9 з гнилісними змінами, значно з`їденого черв`яками, який був одягнений в шорти, футболку та чоловічі труси (т. 1 а.п. 155 187).

13.Те, що знайдений за місцем проживання ОСОБА_11 труп належить ОСОБА_9 свідчать дані протоколу пред`явлення трупу для впізнання від 25.06.2019, згідно якому мати загиблого потерпіла ОСОБА_8 впізнала його (т. 1 а.п. 197 200).

14.Причина смерті ОСОБА_9 , а також характер, кількість та локалізація тілесних ушкоджень описаних у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, у п. 1 вироку були встановлені шляхом проведення судово-медичної експертизи відповідно до даних висновку № 106 від 30.07.2019. Зокрема, дані висновку експертизи вказують на те, що смерть ОСОБА_9 настала від механічної асфіксії в результаті удушення, на що вказує наявність видових ознак: наявність крововиливів в навколишні м`які тканини гортані, крововиливів під плеврою легень (плям Тардьє), а також ознак гострої смерті рідкого стану крові у серцево-судинній системі, різкого повнокров`я внутрішніх органів. Також, за даними цього висновку, виявлені на трупі ОСОБА_9 тілесні ушкодження заподіяні дією тупих предметів прижиттєво, незадовго до моменту настання смерті (до 1 години). Ушкодження у виді переломів лівих ребер, не були небезпечними для життя та відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, ушкодження у виді крововиливів у м`які тканини гортані, як складового елементу у механізмі виникнення механічної асфіксії, яка привела до смерті, по критерію небезпеки для життя, носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Характеристика трупних явищ дозволяє судити про те, що з моменту настання смерті до початку судово-медичного дослідження трупа пройшло більше одного тижня. У ОСОБА_5 виявлений етиловий спирт у концентрації 1,55‰, що могло відповідати легкому ступеню алкогольного сп`яніння живої особи, але ці дані мають відносне значення, оскільки об`єкт дослідження був доставлений в гнильному стані (т. 1 а.п. 211 214).

15.Зазначена судово-медична експертиза була проведена на основі даних, отриманих при проведенні відповідних досліджень відповідно до акту № 4660 від 24.09.2018 р. (т. 2 а.п. 26), акту судово-медичного дослідження № 1077/121 від 21.09.2018 р. (т. 2 а.п. 27), акту судово-медичного гістологічного дослідження № 2544/121 від 23.10.2018 р. (т. 2 а.п. 28 29), а також акту судово-медичного дослідження № 60/121 від 25.02.2018 р. (т. 2 а.п. 30).

16.Показання свідка ОСОБА_11 про те, що 15.06.2019 він намагався викликати поліцію після того, як обвинувачений ОСОБА_5 повідомив йому, що вбив свого сина, підтверджуються даними його мобільного телефону марки BRAVIS, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , що був виданий свідком 26.06.2019 відповідно до його заяви (т. 2 а.п. 30), який був оглянутий під час судового розгляду, та згідно протоколу огляду якого від 26.06.2019 в журналі вихідних дзвінків містяться записи про те, що 15.06.2019 о 20:32 год. був здійснений виклик за номером «102 102», а о 20:41 год. був здійснений виклик на лінію «103», а в журналі вхідних дзвінків за вказане число викликів не було (т. 2 а.п. 31 32).

17.Крім того, показання свідка ОСОБА_11 , надані ним під час судового розгляду, також повністю співпадають з даними слідчого експерименту, проведеного за його участі, згідно відповідного протоколу від 02.07.2019. Так, під час цього слідчого експерименту свідок ОСОБА_11 на місці події докладно описав та показав, де саме вони з обвинуваченим ОСОБА_5 сиділи у кімнаті, коли вони вживали алкогольні напої та коли до них прийшов постраждалий ОСОБА_9 і розпочав конфлікт зі своїм батьком ОСОБА_5 , як він завдав удари батькові долонею по щоці та ногою по ногам, після чого як саме обвинувачений ОСОБА_5 штовхнув сина, від чого останній впав на тумбочку з лампою та розбив її, рештки якої у той же день під час слідчої дії були виявлені на тому ж місці, що також вбачається і з протоколу огляду місця події від 02.07.2019 (т. 2 а.п. 24 29). Також свідок на місці продемонстрував, як саме обвинувачений ОСОБА_5 виштовхав сина з кімнати у коридор, а також де саме та в якому положенні він виявив труп ОСОБА_9 у іншій кімнаті будинку, і яким саме чином він витягнув тіло з даної кімнати через коридор на веранду, де і залишив його (т. 2 а.п. 1 18).

18.Суд приймає до уваги дані зазначеного протоколу слідчого експерименту лише в частині відтворення дій, обстановки та обставин події кримінального правопорушення, в чому і полягає сутність проведення слідчого експерименту відповідно до припису ч. 1 ст.240 КПК.

Водночас, судом при ухваленні вироку не можуть бути прийняті до уваги показання, що містяться в зазначеному протоколі слідчого експерименту, наданих свідком, як це зазначено в самому протоколі, у присутності понятих слідчому, оскільки в силу вимог ч. 4 ст. 95 КПК, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, і суд не вправі обґрунтувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Зазначені ж показання, що містяться у зазначеному протоколі були надані слідчому і безпосередньо судом не сприймалися.

19.Таким чином, зазначені досліджені судом докази повністю співвідносяться між собою та відповідають один одному, і повністю спростовують як висунуту обвинуваченим ОСОБА_5 версію подій, так і його показання про те, що він не вчиняв вбивства свого сина ОСОБА_9 . Так, судом не встановлено підстав для обмовляння обвинуваченого ОСОБА_5 свідком ОСОБА_11 , які до події були у хороших стосунках між собою, про що зазначив, як свідок ОСОБА_11 , так і сам обвинувачений ОСОБА_5 , який пояснив, що стосунки між ними погіршилися лише тільки після того, як він був узятий під варту після показань ОСОБА_11 проти нього. Посилання обвинуваченого ОСОБА_5 на те, що у ОСОБА_11 були видимі тілесні ушкодження в день, коли він бачив труп в його будинку, абсолютно нічим іншим не підтверджені. До того ж, розвиток подій за версією обвинуваченого ОСОБА_5 є абсолютно нелогічними та суперечать здоровому глузду помірної людини, адже він не міг пояснити, чому саме він не впізнав труп, який він побачив у будинку ОСОБА_11 , з огляду на те, що він належав саме його синові. Посилання обвинуваченого на те, що він не розгледів труп оскільки було темно, у зв`язку з вечірнім часом о 20:00 годині, коли він прийшов до ОСОБА_11 , суперечать об`єктивним обставинам того, що захід сонця, а отже й початок зникнення яскравого сонячного світла, у понеділок, 17.06.2019, та вівторок, 18.06.2019, розпочався у смт. Сарата лише о 20:55 годині, що є загальновідомим фактом та що свідчить про те, що о 20:00 годині у вказані дні освітлення було ще сонячним та яскравим. Крім того, викликає сумнів і подальша поведінка обвинуваченого щодо неповідомлення правоохоронних органів про цей випадок. І більше того, абсолютно нелогічними є подальші дії обвинуваченого у п`ятницю, 21.06.2019, того ж тижня, коли його дружина ОСОБА_8 при зустрічі з ним повідомила йому про зникнення сина близько тижня тому. Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 був обізнаний про те, що його син ОСОБА_9 часто відвідує свого дядька ОСОБА_11 , того, що він бачив у ОСОБА_11 труп, обвинувачений ОСОБА_5 не тільки не повідомив про цей факт дружину та/або правоохоронні органи, а й застосував спроби ще відтягнути час, зазначивши, що син, мабуть, позичив гроші та переховується. Усі вказані обставини як раз свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_5 достеменно був обізнаним про те, що труп, що знаходився у ОСОБА_11 , належить саме його синові, і всіма способами приховував це. А, враховуючи, що загиблий доводиться сином обвинуваченому, то останній приховував це тільки тому, що саме він і вбив його, з метою уникнути або відтягнути свою відповідальність за вчинений злочин.

20.Разом з цим показання ОСОБА_11 щодо розвитку подій викликають у суду довіру, адже вони є послідовними та логічними і співвідносяться з обставинами справи, зокрема, з тим, що він намагався повідомити поліцію, застосувавши спроби подзвонити, а також з тим, що вбивство вчинив його двоюрідний брат, з яким він був у хороших стосунках, у зв`язку з чим сподівався, що саме він самостійно застосує спроби вирішити це проблемне питання. До того ж судом не встановлено наявність мотиву у ОСОБА_11 для вбивства племінника з огляду на хороші між ними стосунки і на відсутність будь-яких конфліктів між ними. Висловлена обвинуваченим ОСОБА_5 версія про начебто погані стосунки між ОСОБА_11 та його сином ОСОБА_9 суперечить об`єктивним обставинам справи. Тоді як досліджені докази, зокрема, показання свідка ОСОБА_11 про конфліктні стосунки між обвинуваченим та загиблим з приводу фінансових питань, які співвідносяться з показаннями про це потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_28 про наявність сварок між ними, свідчать про наявність у обвинуваченого ОСОБА_5 мотиву на вбивство, а саме розправитися із сином, у зв`язку з його поведінкою по відношенню до нього. Також заслуговують увагу і свідчать про те, що саме обвинувачений ОСОБА_5 вчинив вбивство свого сина і показання свідка ОСОБА_28 про те, що після вбивства та до виявлення трупа обвинувачений ОСОБА_5 погрожував повісити вбивство на компанію сина.

21.Крім того, окрім зазначених доказів, які самі по собі свідчать про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вбивстві сина ОСОБА_9 , його вина також підтверджується даними, отриманими під час проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого.

22.Так, виявлені під час огляду місця події сліди злочину, зокрема сліди крові у будинку, у тому числі на кухні та в кімнаті, та сліди розташування трупу у кімнаті, а також дані про отримані загиблим тілесні ушкодження та причини його смерті повністю співвідносяться з обставинами вчинення злочину, встановленими під час проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_5 згідно з даними протоколу від 26.06.2019. Так, ОСОБА_5 на місці події точно продемонстрував, де саме вони з ОСОБА_11 та сином ОСОБА_9 знаходилися і вживали алкогольні напої, коли між ним та його сином ОСОБА_9 почалася бійка, яким чином він виштовхав сина з кімнати у коридор, де він наніс йому удари кулаками в обличчя, після чого вони опинилися у приміщенні кухні, як він наносив йому удари кулаком в ліву частину тулубу, коли ОСОБА_9 впав на підлогу кухні, а також яким саме чином він обхопив шию ОСОБА_9 правою рукою та стискав її до тих пір, поки він не перестав подавати ознаки життя, як перевірив пульс та як він затягнув його до сусідньої кімнати (т. 1 а.п. 238 248).

23.Обставини завдання обвинуваченим ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, а також як саме він своєю рукою душив ОСОБА_9 , продемонстровані обвинуваченим під час слідчого експерименту, співвідносяться з даними висновку судово-медичного експерта №87-а від 16.10.2019, згідно якому спричинення наявних тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_9 можливо при механізмі, вказаному ОСОБА_5 в ході проведення слідчого експерименту (т. 2 а.п. 121 123).

24.А обставини початку конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_5 та постраждалим ОСОБА_9 , їх місцезнаходження в цей момент, його розвиток повністю співпадають з обставинами, зазначеними свідком ОСОБА_11 як під час судового розгляду, так і під час слідчого експерименту за його участю (т. 2 а.п. 1 18).

25.Достовірність даних, отриманих під час проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого також підтверджується показаннями понятої ОСОБА_29 , яка підтвердила добровільність демонстрації обвинуваченим ОСОБА_5 обставин вчинення ним злочину, а також те, що він добре орієнтувався на місці події злочину. Так, свідок ОСОБА_29 під час судового розгляду пояснила, що вона була присутньою під час слідчого експерименту, коли обвинувачений ОСОБА_5 відтворював події того дня. Коли вони зайшли у будинок АДРЕСА_3 , вона побачила сліди крові на стінах, а також безлад у хаті. ОСОБА_5 розповідав як саме він вдарив сина, куди та чим, при цьому був спокійним, розгубленим він не виглядав та поводив себе надто впевнено, що дуже її здивувало, відповідав на запитання слідчого практично відразу, послідовно описував всі свої дії без жодного тиску на нього. З об`єктивних причин, а саме у зв`язку з призовом на військову службу за мобілізацією та у зв`язку з невідомим місцезнаходженням другого понятого ОСОБА_30 не виявилося можливим його допитати під час судового розгляду.

26.Про те, що відносно обвинуваченого ОСОБА_5 начебто було застосовано психологічне насильство під час проведення досудового розслідування, останній повідомив лише під час його допиту у суді, тільки 21.02.2020, тобто через вісім місяців, і тільки 25.02.2020 звернувся з відповідною заявою до компетентного органу, а саме до територіального управлення Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві (далі ТУ ДБР у м. Миколаєві). Але, відповідно до листа в.о. начальника другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Миколаєві від 16.03.2020 (т. 3 а.п. 172 173), у зв`язку з тим, що заява обвинуваченого ОСОБА_5 не містила об`єктивних обставин, які можуть свідчити про вчинення працівниками поліції кримінального правопорушення, ґрунтується лише на припущеннях про протиправність дій, не визнана такою, що підлягає внесенню до ЄРДР. При цьому обвинуваченому ОСОБА_5 було роз`яснено право оскаржити вказане рішення до слідчого судді.

27.Але ОСОБА_5 бездіяльність (рішення) слідчого не оскаржив та повторно звернувся з такою ж заявою 11.06.2021. Згідно ж листа начальника другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Миколаєві від 02.07.2021 (т. 3 а.п. 174 175), в змісті заяви ОСОБА_5 не встановлено відомостей, які би вказували на вчинення кримінального правопорушення службовими особами поліції, а тому компетентний орган не знайшов підстав для внесення відомостей до ЄРДР. Обвинуваченому ОСОБА_5 знов було роз`яснено його право оскаржити таку бездіяльність слідчого. Але обвинувачений знов не звертався зі скаргами до слідчого судді з приводу цього.

28.Більше того, обвинувачений ОСОБА_5 не повідомляв про те, що безпосередньо перед слідчим експериментом відносно нього застосовувалось будь-яке насильство. Так, під час судового розгляду він зазначив, що фізична сила до нього не застосовувалась, але йому погрожували, а саме казали, що у будь-якому разі його позбавлять волі, та він хотів, щоб швидше усе це закінчилось. Але вказані висловлювання поліцейських не можна розцінити як погрози застосування поводження в розумінні ч. 2 ст. 11 КПК.

29.Так, вказаною нормою встановлена заборона під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

30.Крім того, згідно зі ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. У ст. 3 Європейської конвенції з прав людини (далі Конвенція), положення якої згідно ч. 2 ст. 1 КПК також складають кримінальне процесуальне законодавство України, встановлено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

31.Відповідно до ст.62 Конституції особа вважається невинуватою у вчиненні злочину й не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку й встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

32.У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК підлягає обов`язковому застосуванню, зазначає, що ст. 3 Конвенції захищає одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства, згідно з цією статтею забороняється будь-яке катування або нелюдське чи таке, що принижує гідність, поводження, незалежно від обставин справи чи поведінки потерпілого (рішення у справі «Лабіта проти Італії»).

33.ЄСПЛ також установив, що розрізнення між поняттями «катування» та «нелюдське чи таке, що принижує гідність, поводження» було введено для того, щоб «позначити особливий рівень жорстокості умисного нелюдського поводження, що призводить до тяжких і жорстоких страждань» (рішення у справі «Ірландія проти Великої Британії»).

34.Відповідно до ст. 3 Конвенції поводження визнається нелюдським при досягненні мінімального рівня жорстокості. Оцінка останнього є відносною: вона залежить від усіх обставин справи, таких як тривалість такого поводження, його фізичні та психічні наслідки, а також у деяких випадках стать, вік та стан здоров`я потерпілої особи (рішення у справі «Валашінас проти Литви»).

35.ЄСПЛ вважає поводження за «нелюдське», оскільки, inter alia, воно було умисним, застосовувалося впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. Поводження, на думку ЄСПЛ, було «таким, що принижує гідність», якщо воно мало на меті викликати в потерпілих почуття страху, муки і меншовартості, а відтак принизити та зневажити (рішення у справі «Кудла проти Польщі»).

36.Слід враховувати, що при оцінці доказів ЄСПЛ керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Одна із основних правових позицій ЄСПЛ полягає в тому, що коли особу взято під варту в поліції здоровою, а на час звільнення з-під варти ця особа має ушкодження, у держави виникає обов`язок забезпечити достовірне пояснення причин таких ушкоджень, а в разі неспроможності зробити це виникає питання про порушення за ст.3 Конвенції (рішення у справі «Томазі проти Франції»).

37.На думку суду, висловлювання поліцейських, що у будь-якому разі ОСОБА_5 позбавлять волі не досягає мінімального рівня жорстокості, адже не призводило до справжніх душевних страждань ОСОБА_5 . Суд не виключає певну пригніченість обвинуваченого, але вона була пов`язана виключно з усвідомленням останнього наслідків свого діяння, а не з діями поліцейських. Більше того, вказане висловлення поліцейськими слід розцінити лише як роз`яснення ОСОБА_5 санкції за вчинене діяння, а не як залякування останнього. Що мало би спонукати ОСОБА_5 усвідомити серйозність висунутого йому обвинувачення та обрати тактику захисту з урахуванням цього. Інших обставин, які би свідчили про жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність поводження чи погроза такого поводження безпосередньо перед слідчим експериментом та під час його проведення обвинуваченим ОСОБА_5 не наведено.

38.У зв`язку з викладеним суд не вбачає істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, перед та під час проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_5 та для визнання його даних недопустимим доказом.

39.Про недопустимість вказаного доказу також не можуть свідчити і показання обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що слідчий експеримент проводився без участі захисника, адже вони повністю спростовуються даними протоколу слідчого експерименту, в якому зазначено, що слідчий експеримент проводився за участю захисника ОСОБА_31 , і який підписаний у тому числі цією захисницею (т. 1 а.п. 238 248).

40.При оцінці даних слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 суд також враховує і висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.09.2020 у справі № 740/3597/17, згідно якому приписи ч. 4 ст. 95 КПК про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст.95 КПК. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів протоколом слідчого експерименту. Заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту. Легітимна мета слідчого експерименту за участю підозрюваного, обвинуваченого досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому. Проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК.

41.З дослідженого протоколу слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_5 вбачається, що він складається з двох частин, одна з яких надрукована машинописним текстом і містить показання обвинуваченого ОСОБА_5 , що надані ним у службовому кабінеті у присутності учасників слідчого експерименту, а друга написана рукописним текстом та містить ознаки відтворення дій, обстановки та обставин події безпосередньо на його місці.

42.Виходячи з вказаного висновку Верховного Суду, при ухваленні вироку судом не можуть бути прийняті до уваги та частина протоколу слідчого експерименту, яка містить показання обвинуваченого, що надані слідчому, оскільки в силу вимог ч. 4 ст. 95 КПК, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, і суд не вправі обґрунтувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Зазначені ж показання, що містяться у зазначеному протоколі, були надані слідчому і безпосередньо судом не сприймалися.

43.Але разом з цим, суд не вбачає перешкод для прийняття до уваги при ухваленні вироку другої частини протоколу слідчого експерименту, яка містить ознаки відтворення дій, обстановки та обставин події безпосередньо на його місці, зміст якої був наведений вище у вироку суду (п. 22 вироку).

44.Як було вище наведено, з дослідженого протоколу випливає, що слідчий експеримент в цій частині за участю ОСОБА_5 проводився саме з метою та у формі відтворення дій, обстановки та обставин події, та відповідний протокол в другій частині не посвідчує виключно проголошення обвинуваченим зізнання у вчиненні злочину з метою його процесуального закріплення. При цьому слідчий експеримент був проведений з дотриманням встановленого порядку, із забезпеченням реалізації прав обвинуваченого як процесуальних гарантій. Так, з протоколу слідчого експерименту та додатку до нього у виді фототаблиці вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 добровільно взяв участь у ньому, йому були роз`яснені процесуальні права, була забезпечена участь його захисниці ОСОБА_32 . Ці обставини також підтвердила і одна понята, залучена до цієї слідчої дії.

45.При цьому захисниця ОСОБА_31 приймала участь у цьому кримінальному провадженні під час досудового розслідування на підставі доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області від 26.06.2019 №015-0003242 (т. 1 а.п. 49) та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (т. 1 а.п. 50). Як вбачається з доручення, воно видане 26.06.2019 і визначало захисниці про необхідність прибути до відділу поліції о 16:30 годині для надання правої допомоги ОСОБА_5 , а слідчий експеримент був проведений того ж дня, але в період з 18:45 до 19:50 години, що об`єктивно свідчить про наявність часу для отримання ОСОБА_5 правової допомоги та для узгодження із захисником своєї позиції перед проведення вказаної слідчої дії. Зазначене є підставою для висновку, що безпосередньо перед слідчим експериментом обвинуваченому було забезпечене право на захист у встановленому порядку, що у поєднанні з тим, що фізичне насильство відносно ОСОБА_5 при його затриманні і перед слідчим експериментом не застосовувалося та перед слідчою дією йому роз`яснювалися процесуальні права, у тому числі не говорити нічого з приводу підозри проти себе або у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, свідчить про дотримання положень кримінального процесуального законодавства перед та під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 . Вказані обставини свідчать, що після забезпечення кваліфікованою правовою допомогою ОСОБА_5 мав можливість одразу відмовитися від участі у слідчому експерименті, заявивши про порушення його процесуальних прав та про застосування погроз відносно нього, або ж безпосередньо під час слідчого експерименту у присутності захисника та понятих заявити про це. Однак ОСОБА_5 цього не зробив, а навпаки, в ході слідчого експерименту за участі захисника та понятих на місці розгорнуто, докладно й послідовно відтворив обстановку та обставини вчиненого ним злочину. Наведені обставини переконливо свідчать про те, що під час слідчого експерименту обвинувачений був вільним у своїй процесуальній поведінці і не мав жодних обмежень обирати і змінювати позицію, яку вважав найсприятливішою для себе з урахуванням тактики захисту. У зв`язку з цим суд не погоджується з посиланням сторони захисту на те, що дані слідчого експерименту були отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Тому суд відкидає посилання сторони захисту в цій частині.

46.Про недопустимість даних протоколу слідчого експерименту другої частини протоколу слідчого експерименту, яка містить ознаки відтворення дій, обстановки та обставин події безпосередньо на його місці, не може слугувати і місце складання протоколу. Так, відповідно до ч. 6 ст. 240 КПК, про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу, крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту. Статтею 104 КПК встановлений зміст протоколу, ст. 105 КПК додатки до нього, а ст. 106 КПК врегульовано порядок підготовки протоколу та додатка. Але жодною з вказаних норм не встановлено обов`язкове місце складання протоколу. Зокрема, ч. 1 ст. 106 КПК, передбачено, що протокол під час досудового розслідування складається слідчим або прокурором, які проводять відповідну процесуальну дію, під час її проведення або безпосередньо після її закінчення. Таким чином, слідчий або прокурор, які проводять відповідну процесуальні дію, не позбавлені права скласти протокол не безпосередньо під час проведення слідчої дії, а й після її закінчення, у тому числі в місці, відмінному від конкретного місця проведення слідчої дії. Тому суд відкидає посилання сторони захисту в цій частині.

47.Крім того, як було вище зазначено, обставини, про які вказав обвинувачений ОСОБА_5 під час слідчого експерименту, зокрема щодо місця завдання постраждалому тілесних ушкоджень, збіглися з обставинами, встановленими під час огляду місця події. Також місце початку конфлікту між ОСОБА_5 та його сином, його причини та розвиток повністю збігаються з обставинами, вказаними свідком ОСОБА_33 як під час слідчого експерименту, так і під час судового розгляду. Крім того, кількість, характер та локалізація виявлених на трупі ОСОБА_9 тілесних ушкоджень повністю збіглися з обставинами їх нанесення, продемонстрованих обвинуваченим під час слідчого експерименту. Усі вказані обставини у сукупності, безумовно, свідчать про те, що тільки особа, яка вчинила вбивство, змогла би так докладно описати обставини та обстановку події. Саме тому у суду не залишається сумнівів у тому, що дані слідчого експерименту є об`єктивними та достовірними, і що саме обвинувачений ОСОБА_5 вчинив цей злочин. Одна лише відсутність даних у протоколі слідчого експерименту щодо переміщення трупа загиблого з будинку до вигрібної ями, де він і був виявлений, не може свідчити про непричетність обвинуваченого ОСОБА_5 до злочину, а свідчить про те, що обвинувачений був вільним у своїй процесуальній поведінці під час слідчого експерименту, обираючи найбільш вигідну позицію, яка, на його думку, була найсприятливішою для нього та значно зменшує суспільну небезпеку вчиненого ним діяння. Крім того, вказані відомості відсутні у досліджуваному протоколі, оскільки під час проведення слідчого експерименту проводилося відтворення дій, обстановки та обставин події вбивства ОСОБА_9 , що мало місце 15.06.2019, а не інших подій, що мали місце в інші дні, а з досліджених доказів, що наведені вище, вбачається, що переміщення трупу відбулося значно пізніше, через декілька днів після 15.06.2019, а ці обставини не з`ясовувалися під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 , що вбачається із самого протоколу. До того ж, переміщення трупа загиблого не впливає на наявність складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, а тому не має значення хто саме здійснив це переміщення та не впливає на доведеність чи недоведеність винуватості обвинуваченого у вчиненому вбивстві. Саме тому суд відкидає й посилання сторони захисту про недостовірність даних протоколу слідчого експерименту, у зв`язку з тим, що його дані щодо місцезнаходження трупа загиблого не співпадають з даними протоколу огляду місця події.

48.З урахуванням викладеного, того, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_5 був проведений у формі, що містить ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події, суд з урахуванням вищенаведеного правового висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.09.2020 у справі № 740/3597/17 (п. 40 вироку), вважає, що слідчий експеримент в цілому не слід розцінювати як допит, а тому не вважає другу його частину недопустимим як доказ з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК.

49.Отже, сукупність досліджених судом доказів вказує на те, що слідчий експеримент за участю обвинуваченого ОСОБА_5 в частині відтворення дій, обстановки та обставин події був проведений з дотриманням вимог чинного КПК, дані, що містяться в ньому в цій частині, є об`єктивними та такими, що співвідносяться з іншими дослідженими судом доказами, а тому суд визнає їх допустимими.

50.Твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про неналежне з ним поводження та про те, що він злочини не вчиняв, а дані слідчого експерименту за його участю не відповідають дійсності, суд пов`язує з обраною ОСОБА_5 позицією захисту з метою уникнути відповідальності за вчинений злочин.

51.Про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_5 також не можуть свідчити й показання свідків захисту ОСОБА_34 та ОСОБА_35 .

52.Так, під час судового розгляду свідок ОСОБА_34 пояснила, що вранці 15.06.2019 приблизно о 09:00 годині ОСОБА_5 прийшов додому до ОСОБА_13 , з якою він проживав. Близько 10:00 години вона бачила як він вибивав килим, а трохи згодом пішов до сусіда відремонтувати колесо. Після того він повернувся додому і нікуди не виходив. Їй відомо, що труп ОСОБА_9 знайшли у дворі ОСОБА_11 , якого вона бачила 16.06.2091, тобто наступного дня після події, який порався на городі, слухав музику та у нього був гарний настрій. Вона може охарактеризувати ОСОБА_5 позитивно, як добру людину. Вона знала його сина ОСОБА_10 , бачила, що стосунки між ними були хороші, ніколи не бачила, щоб вони сварилися.

53.Свідок ОСОБА_36 під час судового розгляду пояснив, що 15.06.2019 він прийшов після роботи додому. Приблизно о 10:00 годині до нього прийшов ОСОБА_5 , щоб полагодити колесо на велосипеді. Після того як вони розійшлися, ОСОБА_5 весь день був вдома, нікуди не виходив, він бачив, що той порався по господарству, мив підлогу у будинку, вибивав килим. Зранку 16.06.2019 він йшов з родиною на служіння та бачив ОСОБА_5 , який попросив його повернути йому книжку. Про те, що сталося йому стало відомо від ОСОБА_13 , яка розповіла, що ОСОБА_5 відніс комусь книжку, а повернувся вже збентежений, начебто побачив труп. Він зазначив, що ОСОБА_5 завжди був дуже спокійним та не агресивним.

54.Однак, вказані показання свідків ОСОБА_34 та ОСОБА_37 не можуть достеменно свідчити про те, що ОСОБА_5 дійсно нікуди не виходив 15.06.2019, оскільки свідки проживають в окремих будинках, а не разом з обвинуваченим в одному будинку, і вони не могли та не спостерігали цілий день за вхідними дверима будинку, де проживав обвинувачений, з метою контролю його місцезнаходження. Тому те, що вони не бачили як обвинувачений ОСОБА_5 виходив з будинку не свідчить, що він весь час знаходився вдома, адже він міг вийти непомітно для свідків.

55.Крім того, про невинуватість обвинуваченого у вчиненому злочині також не можуть свідчати і посилання сторони захисту на те, що за висновками експертів відсутні будь-які дані, які б свідчили про причетність ОСОБА_5 до вчиненого злочину.

56.Так, під час судового розгляду стороною обвинувачення були надані суду також докази, які, хоча і мають опосередковане відношення до злочину, однак не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та мають значення для нього.

57.Так, під час проведення судової молекулярно-генетичної експертизи були досліджені м`яз загиблого ОСОБА_9 , зразки крові обвинуваченого ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , пара рукавичок, ножиці, гумовий килим, змиви, мікрооб`єкти, схожі на волосся та епідерміс волосся, сокира, сорочка, футболка, штани, пара капців, праска, нігтьові зрізи з обох рук обвинуваченого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_11 , а також змиви з обох стоп ніг обвинуваченого ОСОБА_5 . Але встановити генетичні ознаки фрагмента м`яза загиблого ОСОБА_9 не виявилося можливим у зв`язку з недостатньою та/або деградацією біологічного матеріалу (т. 2 а.п. 40 108). Саме тому встановити походження клітин з ядрами, виявлених на вилучених з місця події речах та змивах, а також зі зрізів з нігтьових пластин обвинуваченого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_11 не представилось можливим.

58.Відсутність слідів, як правило, має значення для кримінального провадження. Однак, встановлення відсутності слідів має свою особливість на відміну від виявлення таких.

59.Так, наявність сліду точно вказує на наявність факту (обставини), а відсутність сліду не може безумовно свідчити про відсутність цього факту (обставини).

60.Однак обставини відсутності біологічних зразків постраждалого ОСОБА_9 на всіх речах обвинуваченого ОСОБА_5 і на його тілі самі по собі не можуть виключати обставини завдання ним тілесних ушкоджень загиблому.

61.Оцінюючи значення цих доказів, якими не виявлено слідів, суд виходить з того, що сукупність досліджених судом доказів дає змогу достовірно встановити, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 були завдані обвинуваченим ОСОБА_5 . Тому, припущення, що зазначені докази можуть свідчити про протилежне, тобто про те, що тілесні ушкодження потерпілому завдані не ОСОБА_5 , перебуває поза межами розумного сумніву. За наявності достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_5 злочину, відсутність в аналізованих доказах будь-якої слідової інформації не може свідчити про непричетність обвинуваченого ОСОБА_5 до злочину. З аналізованих доказів випливає лише те, що при здобутті окремо взятих доказів не вдалося виявити та зафіксувати сліди злочину, а не про те, що обвинувачений ОСОБА_5 не вчиняв його. Більше того, встановити належність виявлених на деяких речах біологічних зразків постраждалому не виявилося можливим саме у зв`язку з недостатністю та/або деградацією біологічного матеріалу, а також непридатності зразків для встановлення їх належності.

62.Саме тому суд відкидає посилання сторони захисту і в цій частині.

63.Відповідно до даних висновку судово-психіатричної експертизи № 331 від 08.08.2019, ОСОБА_5 на час, який відноситься до скоєння кримінального правопорушення, та у теперішній час будь-яким хронічним психічним захворюванням, недоумством, іншим хворобливим станом психіки не страждав і не страждає, ознак будь-якого тимчасового розладу психічної діяльності не виявляв та не виявляє, а знаходився у стані простого (непатологічного) алкогольного сп`яніння, тому за своїм психічним станом був здатний та на теперішній час здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, може приймати участь у слідчий діях та предстати перед судом. ОСОБА_5 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 2 а.п. 111 116). Тому суд вважає ОСОБА_5 осудним та таким, що підлягає кримінальній відповідальності.

64.Таким чином, аналіз вищезазначених доказів дає підстави суду дійти висновку, що кожний доказ є належним, допустимим та достовірним. У сукупності усі вищезазначені докази є взаємопов`язаними та достатніми для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом у вчинені ним умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині своєму синові ОСОБА_9 , тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.

Мотиви неврахування судом окремих доказів

65.Судом при ухваленні вироку не можуть бути прийняті до уваги показання, що містяться в заяві ОСОБА_5 від 26.06.2019 (т. 1 а.п. 201) про вчинення ним злочину, у зв`язку з тим, що вказана заява отримана стороною обвинувачення внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а тому у відповідності до ч. 1 та п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 87 КПК є недопустимим доказом.

66.Так, відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

67.А згідно п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 87 КПК, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння як порушення права особи на захист та отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права.

68.З витягу з ЄРДР №0000226 від 24.06.2019 вбачається, що із самого початку досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні було розпочато за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК (т. 1 а.п. 147). Це кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, а тому згідно ч. 1 ст. 52 КПК участь захисника у цьому кримінальному провадженні є обов`язковою з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

69.Обвинуваченому ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного злочину 26.06.2019, тобто у день набуття ним статусу підозрюваного (ч. 1 ст. 42 КПК). Вказане свідчить, що пояснення ОСОБА_5 у досліджуваному документі були отримані після того, як участь захисника вже була обов`язковою.

70.Але вказана заява ОСОБА_5 від 26.06.2019, в якій містяться показання останнього, отримана органом досудового розслідування у відсутності захисника, що з огляду на обов`язкову участь захисника у цьому кримінальному провадженні є безумовним грубим порушенням права ОСОБА_5 на захист. Крім того, перед отриманням цієї заяви, в якій містяться показання ОСОБА_5 , останній не попереджався про можливість відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, що випливає із самої заяви. Саме тому показання ОСОБА_5 , викладені в цій заяві, є недопустимими як доказ.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

71.Обставин, які відповідно до ст. 66 КК пом`якшують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

72. До обставин, які відповідно до ст. 67 КК обтяжують покарання ОСОБА_5 , суд відносить вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, про що було зазначено в обвинувальному акті та що було доведено стороною обвинувачення під час судового розгляду, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_11 та самого обвинуваченого ОСОБА_5 , який під час слідчого експерименту визнав, що вживав алкогольні напої. Стороною обвинувачення не зазначено в обвинувальному акті про наявність інших обставин, які відповідно до ст. 67 КК обтяжують покарання ОСОБА_38 , та які відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК підлягають доказуванню саме прокурором. У силу положень ст. 337 КПК суд позбавлений можливості додатково встановлювати та враховувати обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 та які в обвинувальному акті не зазначені, а також які прокурором не доказувалися, оскільки це погіршить становище обвинуваченого.

Мотиви призначення покарання

73.У відповідності до ст.ст. 65 67 КК суд призначає покарання у межах, установлених у санкції відповідної статті КК, відповідно до положень Загальної частини КК, а також враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

74.За формальною класифікацією, передбаченою ст. 12 КК, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив умисний особливо тяжкий злочин проти життя особи.

75.Водночас, як обставина, що має враховуватися судом при призначенні покарання, ступінь тяжкості злочину є оціночною ознакою, яка визначає межі судової дискреції.

76.Відповідно до ст. ст. 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

77.За місцем роботи ОСОБА_5 характеризується позитивно. ОСОБА_5 є особою пенсійного віку, він вперше притягується до кримінальної відповідальності.

78.З урахуванням вказаних обставин, обстановки, причини, характеру та способу вчинення злочину, внаслідок якого настала смерть потерпілого, взаємовідносин між обвинуваченим та постраждалим до вчинення злочину та безпосередньо перед ним, особу обвинуваченого, його вік та високу суспільну небезпечність внаслідок вчиненого особливо тяжкого злочину, його поведінки після вчинення злочину, відсутність обставин, що пом`якшують його покарання та наявність однієї обставини, що його обтяжує, а також вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій, на думку суду, виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 , а також попередження нових кримінальних правопорушень можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в середніх межах санкції ч. 1 ст. 115 КК, але ближче до нижньої межі. Таке покарання, на думку суду, повністю досягне мети його застосування.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

79.Судом встановлено, що ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні тримався під вартою з 27.06.2019, коли ухвалою слідчого судді Саратського районного суду Одеської області від 27.06.2019 відносно нього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався у встановленому законом порядку та сплив 26.10.2019, коли ОСОБА_5 і був звільнений з-під варти у зв`язку із закінченням строку дії запобіжного заходу. 28.10.2019 ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області відносно ОСОБА_5 був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 28.12.2019, який також продовжувався у встановленому порядку, а ухвалою від 11.06.2020 був змінений на особисте зобов`язання з покладанням певних обов`язків, строк дії яких на теперішній час сплив.

Оскільки суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, з метою виконання вироку, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого ухилитися від суду, ризик чого значно підвищується в умовах введеного в Україні воєнного стану, обвинуваченому слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, для чого його слід взяти під варту в залі суду.

У силу вимог ч. 5 ст. 72 КК попереднє ув`язнення з 27.06.2019 по 26.10.2019 та з 24.02.2023 до набрання вироком законної сили має бути зараховане у строк покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі з розрахунку день за день.

80.Питання про арешт майна та про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до положень ч. 4 ст. 174, ч. 9 ст. 100 КПК.

81.У силу ч. 2 ст. 124 КПК з обвинуваченого ОСОБА_5 мають бути стягнуті на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи №747 від 28.09.2019 у сумі 51 995,18 грн.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375, ч. 15 ст. 615 КПК, суд

ухвалив:

1. ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк десять років.

2.Застосувати ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши його під варту в залі суду.

3.Строк покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі обчислювати з моменту його затримання та взяття під варту, а саме з 24.02.2023, зарахувати йому згідно ч. 5 ст. 72 КК строк попереднього ув`язнення в строк покарання у виді позбавлення волі з 27.06.2019 по 26.10.2019 та з 24.02.2023 до набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку день за день.

4.Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи в сумі 51 995,18 грн (п`ятдесят одну тисячу гривень 18 копійок).

5.З набранням вироком законної сили скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Саратського районного суду Одеської області від 26.06.2019, та:

1 пару тканинних будівельних рукавичок, металеві ножиці, гумовий килимок, сокиру, чоловічу сорочку коричневого кольору в клітинку, чоловічу футболку фіолетового кольору, чоловічі спортивні штани чорного кольору, чоловічі шльопанці чорного кольору, електричну праску марки «Tefal» блакитного кольору з електричним дротом, повернути ОСОБА_11 ;

один марлевий тампон зі змивом речовини бурого кольору, 5 ватних паличок зі змивами речовини бурого кольору, фрагмент волосся в кількості 3 пучки, фрагмент речовини схожої на епідерміс з волоссям у сухому стані, один папілярний візерунок долоневої поверхні лівої руки, зразки ґрунту з 5 різних точок присадибної ділянки, зішкріби зразків ґрунту з верхньої частини металевої кришки зливної ями, знищити.

6.Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

7.Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

8.Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Головуючий суддя Суддя Суддя

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3