УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 337/2101/19

провадження № 51-1921ск22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_2.,

суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4.,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 ,

встановив:

Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2021 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, приєднано частину невідбутого покарання, призначеного за вироком цього ж суду від 02 березня 2018 року, та остаточно визначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки

6 місяців.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 квітня 2022 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін.

Як убачається з матеріалів провадження за касаційною скаргою, засуджений ОСОБА_1 27 липня 2022 року звернувся до касаційного суду зі скаргою на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2021 року щодо нього.

Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08 серпня 2022 року зазначену касаційну скаргу засудженого було залишено без руху у зв`язку із невідповідністю поданої скарги вимогам

ст. 427 КПК України та надано строк для усунення недоліків - 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Зважаючи на те, що засудженим ОСОБА_1 недоліки, вказані у попередній ухвалі Верховного Суду, усунуті не були, зазначену касаційну скаргу ухвалою касаційного суду від 05 вересня 2022 року було повернуто особі, яка її подала.

На адресу Верховного Суду від засудженого ОСОБА_1 надійшла нова касаційна скарга, датована і підписана ним 14 листопада 2022 року, з доданою до неї копією ухвали Запорізького апеляційного суду від 18 квітня 2022 року.

Як видно з матеріалів за касаційною скаргою, засуджений не погоджується рішеннями, постановленими щодо нього, та порушує питання про їх перегляд

у касаційному порядку.

При цьому, доводи та мотиви поданої засудженим касаційної скарги викладено іноземною мовою (як вбачається з її змісту), що не узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні

є українська мова.

У Рішеннях Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99

та від 14 липня 2021 року № 1-р/2021 зазначено, що українська мова як державна

є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

Також ч. 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92 Основного Закону України регламентовано,

що застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається виключно законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року єдиною державною (офіційною) мовою

в Україні є українська мова.

Згідно з ч. 1 ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

За таких обставин, при оскарженні судового рішення до касаційного суду скарга

має бути викладена українською мовою чи в перекладі на державну мову. Це надає суду можливість зрозуміти її зміст, перевірити дотримання особою, яка подає касаційну скаргу, положень ст. 427 КПК України і визначитися щодо прийняття скарги

до провадження.

Натомість викладення скарги іноземною мовою є перешкодою у виконанні судом своїх обов`язків, визначених процесуальним законом.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 вересня 2022 року (справа № 521/12324/18, провадження № 51-5817кмо21).

Згідно з ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Залишення касаційної скарги без руху не позбавляє права повторного звернення

до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку

на касаційне оскарження.

Так, у разі виявлення бажання у засудженого звернутися повторно до касаційного суду, він повинен звернути увагу на таке.

Відповідно до положень ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються судове рішення, що оскаржується, обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність

чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи, яка подає скаргу, до суду касаційної інстанції,та її думка з приводу участі у касаційному розгляді. Крім того,

до касаційної скарги додаються копії судових рішень, що оскаржуються.

Згідно з вимогами частин 1, 2 ст. 424 КПК України у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду

в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того

чи іншого доказу.

Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених щодо нього судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.

Зокрема, засуджений повинен навести конкретні порушення закону, допущені судами першої та апеляційної інстанцій при постановленні оскаржених судових рішень,

які відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу є підставами для їх скасування чи зміни.

Крім того, вимоги засудженого до суду касаційної інстанції повинні бути сформульовані з урахуванням положень ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.

Окрім вказаного, згідно з ч. 3 ст. 427 цього Кодексу особа, що подає касаційну скаргу, повинна зазначити у скарзі чи бажає вона брати участь у касаційному розгляді.

До того ж, відповідно до положень ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги додаються копії судових рішень, що оскаржуються.

З огляду на викладене, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК колегія суддів вважає за необхідне залишити без руху касаційну скаргу засудженого, надавши строк для усунення недоліків.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без руху

і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4