Справа № 159/7586/21 Провадження №11-кп/802/125/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ст. 128 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001328, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2022 року, яким-

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Ковель Волинської області, українець, громадянин України, освіта середня спеціальна, офіційно не працевлаштований, розлучений, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу статті 89 КК України не судимий;

-визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди та витрат на правничу допомогу задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування заподіяної їй моральної шкоди 50 000 грн 00 коп. (п`ятдесят тисяч грн 00 коп.) та 8 000 грн 00 коп. (вісім тисяч грн 00 коп.) витрат на правничу допомогу.

В С Т А Н О В И В

Згідно із вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що він 06.12.2021 близько 07 години 30 хвилин, перебуваючи за місцем свого фактичного проживання у квартирі АДРЕСА_2 , внаслідок злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, під час конфлікту, який раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин, стоячи напроти колишньої дружини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , штовхнув її двома руками в ділянку ключиць, після чого остання, не втримавшись на ногах, впала та вдарилась правою рукою об тверду поверхню підлоги.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини правої променевої кістки зі зміщенням, що утворилися внаслідок падіння на тверду поверхню, при наданні тілу прискорення (після поштовху), що за ступенем тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_9 заподіяв потерпілій ОСОБА_7 необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тим самим вчинивши дії, передбачені статтею 128 КК України.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності кваліфікації дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто суворого покарання. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано його особу та особу потерпілої, неправомірні дії якої спровокували конфлікт. Окрім того, апелянт вказує, про наявність пом`якшуючих обставин: добровільного відшкодування завданого збитку та вчинення кримінального правопорушення під впливом душевного хвилювання. А також, вважає, що суд необґрунтовано задовільний цивільний позов потерпілої в частині стягнення суми моральної шкоди, зазначає, що вирок в цій частині є незаконним, прийнятим з істотним порушенням вимог цивільного та кримінального процесуального закону. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, призначити покарання більш м`яке, а саме у виді громадських робіт, в частині цивільного позову зменшити суму моральної шкоди.

В запереченні на апеляційну скаргу потерпіла просить залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, оскільки вказує про те, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченого та захисника, які, кожен зокрема, підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, ствердили про постійне проживання старшого сина із ОСОБА_9 , що не спростувала ОСОБА_7 , прокурора та потерпілої, які апеляційну скаргу заперечили та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_9 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом першої інстанції, що по суті в апеляційні скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ст. 128 КК України є правильною і також не оскаржується.

Разом із тим, щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, що стосуються призначення надто суворого покарання, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Із урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин вчинення злочину, поведінки винного після вчинення злочину та під час проведення досудового розслідування, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування ним покарання у виді позбавлення волі і підставно, з дотриманням вимог ст. 75 КК України звільнив його від відбування покарання із випробуванням, поклавши на нього ряд обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Однак, на думку апеляційного суду, при встановленні обвинуваченому тривалості іспитового строку, суд першої інстанції не в повній мірі врахував особу обвинуваченого.

За змістом ст. 75 КК України, при визначенні тривалості іспитового строку, суд має враховувати її в залежності від виду і строку призначеного судом покарання, що характеризує прямо пропорційну залежність тривалості іспитового строку та суворості призначеного покарання.

Як вбачається із вироку, призначаючи ОСОБА_9 за ст. 128 КК України, судом був установлений іспитовий строк тривалістю 2 роки.

При встановленні обвинуваченому іспитового строку суд першої інстанції не врахував наявність пом`якшуючих покарання обставин: щирого каяття, та відшкодування завданих матеріальних збитків та особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України не судимий.

Апеляційний суд враховує, що позиція потерпілої у судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

Наведені обставини, дають апеляційному суду підстави вважати, що встановлений судом першої інстанції іспитовий строк, протягом якого обвинувачений ОСОБА_9 повинен довести своє виправлення без реального відбування покарання, є таким, що не відповідає даним про особу винного та його поведінці після вчинення злочину, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку про необхідність зменшення обвинуваченому іспитового строку.

Разом з тим, згідно із ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Апеляційний суд вважає, що, вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 50 000 гривень, суд в повному обсязі врахував ступінь моральних та фізичних страждань потерпілої від вчиненого ОСОБА_9 злочину і вирішив цивільний позов у повній відповідності з вимогами законодавства, а також принципами розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, цивільний позов судом першої інстанції був розглянутий з дотриманням вимог ст.ст. 128, 129 КПК України, ст.1167 ЦК України, а тому підстав для зміни судового рішення в цій частині, як просить у апеляційній скарзі обвинувачений, апеляційний суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 підлягає до часткового задоволення, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_9 слід змінити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2022 року відносно ОСОБА_9 в частині застосування ст.ст. 75, 76 КК України змінити.

Зменшити обвинуваченому ОСОБА_9 тривалість іспитового строку до 1 (одного) року.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційних

скарг безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді