Справа № 216/4464/22
Провадження № 1-кс/216/1705/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2022 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області:
у складі слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши в залі судового засідання в приміщенні Центрально-Міського районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_6 , по кримінальному провадженню № 0000159 від 12 жовтня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Арциз Арцизького району Одеської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого середню освіту, не одруженого, раніше не судимого, військовослужбовцю військової служби за мобілізацією, оператора роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , матроса, -
підозрюваного за ч. 4 ст. 402 КК України, -
встановив:
21 жовтня 2022 року до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_6 , погоджене із прокурором Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 0000159 від 12 жовтня 2022, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
На обґрунтування клопотання сторона обвинувачення вказує, що третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000159 від 12 жовтня 2022 року, за підозрою ОСОБА_4 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.
На даному етапі досудового розслідування встановлено, що 29.09.2022 року, командиром 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_7 доведено матросу ОСОБА_4 наказ начальника, а саме бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_8 від 29.09.2022, та на виконання вказаного бойового розпорядження, з метою його виконання, командиром роти надано усний наказ, щодо висування 1 роти морської піхоти в район виконання бойового завдання, із населеного пункту АДРЕСА_2 та зайняття визначеного рубіжу.
Отримавши вказані накази, 09 жовтня 2022 року, близько 21:00 години, перебуваючи у с. Білогірка Бериславського району Херсонської області, матрос ОСОБА_4 , діючи умисно, в порушення статутних вимог, в умовах воєнного стану, з мотивів боягузтва та слабкодухості, відкрито відмовився виконати накази начальника, а саме: усний наказ командира 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_7 , а також бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_8 від 29.09.2022, щодо здійснення наступальних дій та зайняття визначеного рубіжу на території Херсонської області, про що відкрито заявив командиру 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_7 , та, як наслідок, не виконав ці накази, хоча повинен був і об`єктивно міг їх виконати.
При цьому, внаслідок відмови матроса ОСОБА_4 виконати накази начальника та бойове завдання, особовий склад 1 роти морської піхоти виконував бойові завдання з відсічі збройної агресії РФ без участі останнього, що призвело до зниження боєздатності вказаного військового підрозділу.
Умисні дії військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 402 КК України непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.
В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення посилалась на обґрунтованість підозри, тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_4 , наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Прокурор подане клопотання в судовому засіданні підтримав, просив клопотання задовольнити застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, зауважив, що підозрюваний неодноразово порушував військову дисципліну, не виконував накази. В разі прийняття слідчим суддею рішення про можливість застосування застави, просив визначити її розмір 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки застава у межах зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків з огляду на дохід, який отримує підозрюваний згідно постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022.
Захисник у судовому засіданні зазначив, що за узгодженою із ОСОБА_4 позицією, проти обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечує, посилався на необґрунтованість підозри та відсутність ризиків на які посилається сторона обвинувачення. Просив відмовити у застосуванні запобіжного заходу, а у разі задоволення клопотання визначити заставу у мінімальному розмирі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка буде помірною для підзахисного, посилаючись на те, що його підзахисний має на утриманні матір.
Підозрюваний підтримав свого захисника, зазначив, що вважає повідомлену йому підозру не обґрунтованою, вину не визнає, пояснив, що бойовий наказ ними був виконаний, після чого відступили за усним наказом командира. Просив не обирати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Пояснив, що переховуватись та перешкоджати досудовому розслідуванню не бажає, оскільки фінансово допомагає батьку з інвалідністю третьої групи, однак підтверджуючих документів не надав. Буде виконувати військовий обов`язок. У разі задоволення клопотання просив визначити заставу у мінімальному розмирі, оскільки на цей час не має доходу, однак жодних підтверджуючих документів щодо відсутності доходу не надав. Зазначив, що має хронічні захворювання, а саме: двобічна сенсоневральна приглухуватість, наслідки повторних ЗЧМТ, струс головного мозку у вигляді стійкого цефалгічного, вестибуло-атактичного та астено-невротичного синдромів.
Слідчий суддя, вислухавши думку сторін кримінального провадження та дослідивши надані матеріали , встановив наступне.
Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000159 від 12 жовтня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.
18 жовтня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.
18 жовтня 2022 року ОСОБА_4 вручено копію клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з додатками.
Сторона обвинувачення при обґрунтуванні повідомленої підозри посилається на наступні докази: повідомлення про вчинення кримінального правопорушення; протоколи допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та інші матеріали кримінального провадження.
Щодо обґрунтованості повідомленої підозри, слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Матеріали кримінального провадження, на які посилалися прокурор, слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру, повідомлену ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, обґрунтованою відповідно до ступеню даної стадії процесу.
Вивченням особи ОСОБА_4 встановлено, що підозрюваний є військовослужбовцем, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, проходив лікування у зв`язку з двобічною сенсоневральна приглухуватість, наслідками повторних ЗЧМТ, струсом головного мозку у вигляді стійкого цефалгічного, вестибуло-атактичного та астено-невротичного синдромів, однак на цей час вважається придатним до військової служби. На підтвердження інвалідності батька та того, що проживає з батьками документів не надав.
Оцінюючи обґрунтованість ризику, передбаченого у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України слідчий суддя зазначає, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, суд бере до уваги, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого умисного злочину за яке передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, не одружений, осіб, що потребують піклування на утриманні не має. Також слідчий суддя враховує процесуальну поведінку підозрюваного який неодноразово не з`являвся в судові засідання призначені на 24.10.2022р., 26.10.2022р., 09.11.2022, 17.11.2022 та ігнорував передбачений п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України обов`язок завчасно повідомити про причини своєї неявки, в наслідок чого до нього був двічі застосований привід. Підозрюваний надав виписку із медичної картки стаціонарного хворого № 19834 згідно якої він перебував на стаціонарному лікуванні в період з 26.10.22р. по 11.11.22р. Разом з тим, будучи належним чином повідомленим не з`явився без поважної причини в судове засідання призначене на 24.10.2022 р.
Отже, існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування і суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Про наявність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та інших підозрюваних свідчить те, що ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, здійснювати вплив на інший особовий склад, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які визнані свідками у справі або іншими підозрюваними у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні.
Оцінюючи обґрунтованість ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином слідчий суддя вважає його не доведеним, оскільки ані в самому клопотанні, ані в судовому засіданні стороною обвинувачення не тільки не обґрунтовано, а навіть не вказано яким саме іншим чином підозрюваний може перешкоджати досудовому розслідуванню, міститься лише посилання на можливість знищення доказів, яке передбачено п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак на вказаний пункт прокурор в судовому засіданні не посилається, а слідчий суддя не наділений повноваженнями оцінювати ризики, які не заявлені стороною обвинувачення. Разом з тим, стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 з огляду на його посадові обов`язки має доступ до речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Так саме слідчий суддя вважає не доведеним ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення оскільки відсутність у підозрюваного судимості та наявність офіційного джерела доходів спростовують доводи слідчого про можливість підозрюваного спробувати вчинити інше кримінальне правопорушення. Пред`явлення органом досудового розслідування підозри за ст. 402 КК України, за відсутності доказів на підтвердження притягнення підозрюваного до відповідальності за дисциплінарні проступки не є достатнім обґрунтуванням наявності ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає встановленим існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваним переховуватись від органів досудового розслідування або суду, впливати на свідків у кримінальному провадженні.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, зокрема що будучи військовослужбовцем, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, на думку слідчого судді, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Щодо наявності у підозрюваного захворювань про які зазначено в судовому засіданні, слідчий суддя не вважає це обставиною, що може ускладнити виконання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відповідне лікування може бути надано у «Криворізька установа виконання покарань (№3)»
Слідчий суддя вважає, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжного заходу у зв`язку з наявністю вищезазначених ризиків та обґрунтованої підозри, так як наявні в матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, зокрема передбачених ст. 402 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України тримання під вартою.
Таким чином, застосування більш м`якого заходу, ніж тримання під вартою є неможливим.
З урахуванням викладеного, оцінюючи сукупність обставин передбачених в ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватими у скоєні злочину у вчиненні якого підозрюється, особу підозрюваного, наявність ризиків передбачених п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновків про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Згідно абзацу другого п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого зокрема статтею 402 Кримінального кодексу України.
Враховуючи обставини кримінального правопорушення та те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину за який передбачено покарання від п`яти до десяти років позбавлення волі, що відноситься у відповідності до ст. 12 КК України до тяжких злочинів, особу підозрюваного, який не має утриманців, бажає продовжити службу, раніше не засуджений, його процесуальну поведінку, слідчий суддя не вбачає законних підстав для визначення застави, а вищевказані обставини виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного.
Керуючись ст.ст. 8, 10, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -
постановив :
Клопотання прокурора задовольнити.
Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» на 23 дні - до 17.12.2022 року включно.
Зобов`язати слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_6 чи прокурора Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_4 про взяття під варту останнього.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Встановити строк дії ухвали до 17.12.2022 року включно.
Слідчий суддя: ОСОБА_1