У Х В А Л А

Справа № 126/922/23

Провадження № 1-кс/126/360/2023

18 квітня 2023 року м. Бершадь

Слідчий суддя Бершадського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 зі секретарем ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бершадь клопотання сторони кримінального провадження слідчої СВ ВП №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, ОСОБА_3 про накладення арешту по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000197 від 14.04.2023, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Бершадського районного суду Вінницької області надійшло клопотання слідчої СВ ВП №! Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, ОСОБА_3 , в якому остання просить, накласти арешт на майно, а саме диск SAMSUNG HD 321 KJ, який вилучено та поміщено до спеціального пакету Національна поліція України WAR 1241974 з можливістю повернення власнику після проведення всіх необхідних слідчих дій.

В обгрунтування поданого клопотання зазначає, що 14.04.2023 до ЧЧ Відділу поліції №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області надійшла заява від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 про те, що 06.04.2023 приблизно о 17:00 в приміщенні магазину, розташованого в АДРЕСА_1 , місцевий житель ОСОБА_5 здійснив відносно неї розпусні дії, що проявилося у мацанні її грудей та сідниць.

14.04.2023 відомості за вказаним фактом було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000197 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

Під час досудового розслідування в якості малолітнього потерпілого допитано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 під час якого остання повідомила, що 06.04.2023 приблизно о 16:30 вона зайшла в магазин, що розташований в селі за місцем проживання потерпілої та почала обирати товари. В цей час, продавець присутній всередині приміщення на ім`я ОСОБА_5 закрив двері магазину зсередини на ключ, підійшов до ОСОБА_4 та рукою почав обіймати, цілувати в губи, торкатися грудей та сідниць, намагався розстібнути штани, що в нього не вдалось у зв`язку із тим, що матерія штанів щільно прилягала до тіла. Дані дії, ОСОБА_6 зі слів малолітньої потерпілої ОСОБА_4 продовжував робити протягом 15 хв., після чого відійшов до прилавку, в цей момент ОСОБА_4 відкрила ключем, який ОСОБА_6 залишив в замкові двері та побігла до місця свого проживання в АДРЕСА_1 .

14.04.2023 проведено обшук домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_5 . Під час проведення обшуку, в кімнаті одноповерхового житлового будинку було виявлено жорсткий диск SAMSUNG HD 321 KJ, який вилучено та поміщено до спеціального пакету Національна поліція України WAR 1241974.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги те, що жорсткий диск SAMSUNG HD 321 KJ, який вилучено та поміщено до спеціального пакету Національна поліція України WAR 1241974 - має значення речового доказу по даному кримінальному проваджені, оскільки, оскільки може містити сліди злочину, та враховуючи те, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та в даному випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи.

Слідча, ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду подала заяву про розгляд клопотання у її відсутність, просила його задовольнити.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося.

Дослідивши клопотання слідчої та долучені до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Частиною першою, пунктом 7 частини другої статті 131 КПК України встановлено, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження, в тому числі арешт майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст.94,132,173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві».

Відповідно до ч. 1ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст.170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Приписами частини третьої статті 132 КПК України передбачено, що для застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий, прокурор має довести, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;потреба досудового розслідування виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1)підстави і мету відповіднодо положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2)перелік і види майна, що належить арештувати;

3)документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4)розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Позиція слідчого, прокурора щодо необхідності арешту майна має ґрунтуватись на відповідних доказах, на підставі яких в силу частини першої статті 84 КПК України слідчий суддя встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з вимогами ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отриманні у передбаченомуКПК України порядку.

Положеннями частини першої статті 94 КПК України на слідчого суддю покладається обов`язок оцінки кожного доказу з точки зору, в тому числі допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Слід зазначити, що положеннями статті 3 КПК України на слідчого суддю покладено обов`язок контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, при цьому, окреслено межі такого захисту діяти в порядку, передбаченому КПК України.

Водночас при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимогКПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Слідчим суддею встановлено, що майно, на яке у клопотанні слідчий, за погодженням із прокурором, просить накласти арешт, було вилучене у ході проведення обшуку проведеного на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, тобто без ухвали слідчого судді, за місцем мешкання ОСОБА_6 , який мешкає в АДРЕСА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 233 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Однак, аналіз матеріалів клопотання, свідчить про те, що на момент звернення слідчої з клопотанням про арешт майна, дозволу суду на проведення обшуку за адресою, яка зазначена в протоколі обшуку, а саме: АДРЕСА_1 , надано не було, що в свою чергу свідчить про відсутності правових підстав для накладення арешту на майно, вилучене у ході проведення вказаної слідчої дії.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 370, 404, 405, 407,409,419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання сторони кримінального провадження слідчої СВ ВП №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, ОСОБА_3 про накладення арешту по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000197 від 14.04.2023, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду на протязі п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1