Справа № 487/2938/22
Провадження № 1-кп/487/630/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2022 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва підготовче судове засідання кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

З Миколаївської обласної прокуратури до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369 КК України.

Ухвалою від 10.10.2022 по вказаному кримінальному провадженню було призначено підготовче судове засідання.

В судовому засіданні прокурор вважав можливим призначити кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 до судового розгляду, оскільки вимоги ст. 291 КПК України дотримані та відсутні підстави для повернення обвинувального акту прокурору.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої - ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору посилаючись на те, що обвинувальний акт містить підпис прокурора, яким він затверджений, проте такий підпис не скріплений печаткою прокуратури. Також, в супереч п. 3-1 ч.2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті відсутні анкетні дані викривача ОСОБА_6 , який звернувся з письмовою заявою про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369 КК України та не містить визначення розміру пропонованої винагороди викривачу, в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про повідомлення у письмової формі про початок досудового розслідування за участю викривача та інших відомостей, передбачених ч.9 ст. 214 КПК України, а також повідомлення викривача про результати розслідування. Крім того, були порушені права обвинуваченої на захист під час досудового розслідування, оскілки остання є громадянкою Російської Федерації та не на достатньому рівні володіє українською мовою, про що остання неодноразово заявляла під час досудового розслідування, наслідком порушення прав обвинуваченої стало також вручення обвинуваченої обвинувального акту складеного українською мовою без його перекладу на мову якою вона володіє, тому порушені її права знати у вчиненні якого кримінального правопорушення її обвинувачують.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 підтримала клопотання свого захисника.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту посилаючись на те, що зазначені захисником в клопотанні недоліки обвинувального акту не є істотними, обвинувальний акт затверджений підписом прокурора та підпис скріплена печаткою прокуратури. ОСОБА_6 не є викривачем у даному кримінальному провадженні, оскільки під час досудового розслідування не проводилась процедура визнання його викравачем та тому розмір пропонованої винагороди викривачу не визначався. Обвинувачена ОСОБА_4 є громадянкою Російської Федерації, але тривалий час проживає на території України, має посвідку на проживання в Україні, під час досудового розслідування їй надавалась правова допомога захисником, але жодного разу не заявляла, що не володіє українською мовою та потребує перекладача, що свідчить на теперішній час про зловживання правом.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного:

Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, зокрема, вимогам ст. 291 КПК України.

Частиною 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

До загальних засад кримінального провадження, згідно ст. 7 КПК України віднесено законність, який встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суд неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства.

Аналіз вищевказаних норм законодавства свідчить про те, що п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України поширюється не лише на випадки коли обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а й на інші випадки очевидного порушення вимог КПК України під час досудового слідства.

Той факт, що повернення обвинувального акту має здійснюватися не лише в разі невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України, а й в інших випадках передбачених КПК України, підтверджується і висновком викладеним у постанові Верховного Суду України № 5-111кс15 від 25.06.2015.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстр матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого ч. 2 ст. 297-1 КПК України).

Як встановлено в підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 є громадянкою Російської Федерації та пояснила, що не в достатньої мірі володіє українською мовою, тому обставини викладені в обвинувальному акті їй не зрозумілі, у зв`язку з чим просила про переклад обвинувального акту на російську мову, при цьому на досудовому розслідувані обвинувачена та її захисник не заявляли клопотання слідчому або слідчому судді, що обвинувачена потребує в послугах перекладача.

У відповідності з положеннями ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Переклад процесуальних документів кримінального провадження, надання копій яких передбачено цим Кодексом, здійснюється лише за клопотанням зазначених осіб. Переклад судових рішень та інших процесуальних документів кримінального провадження засвідчується підписом перекладача.

Пунктом 18 ч. 3 ст. 42 КПК України передбачено, що підозрюваний/ обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують; користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно з п.п «а», «е» ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчинені кримінального правопорушення має щонайменше такі права: бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержати безоплатну допомогу перекладача.

Європейський Суд у рішенні від 28.11.78 по справі «Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН» зазначив, що право на допомогу перекладача стосується, як усних виступів, так і документальних матеріалів кримінального провадження. Ці гарантії надані з метою реалізації права на справедливий суд. Перекладу підлягають не всі документи кримінального провадження, а тільки основні, що надають можливість обвинуваченому бути ознайомленим з порушеною проти нього справою та мати можливість викласти суду свою версію подій.

Однак, в підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинуваченої не було вручено обвинувального акту та реєстру матеріалів до нього в перекладі на мову, якою вона володіє, зокрема російської, а лише було вручено обвинувальний акт на українській мові.

Відсутність у обвинуваченої ОСОБА_4 належним чином засвідчених підписом перекладача копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, на переконання суду, позбавляє її повноцінного права відстоювати свою позицію в суді, оспорювати фактичні обставини справи, висловлюватись щодо оцінки доказів та інше.

Невручення обвинуваченої обвинувального акту на мові, якою вона володіє та яку вона розуміє, не може бути усунуто під час підготовчого судового засідання та судового розгляду, оскільки саме на стадії досудового слідства, через розуміння суті обвинувачення, сторона захисту має можливість реалізувати свої права зі збирання та подання доказів.

Враховуючи те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні, який відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, складений українською мовою, і до нього не долучено переклад на мову, якою володіє обвинувачена, на переконання суду, вказані обставини свідчать про недотриманням слідчим та прокурором загальних засад кримінального провадження, що може бути усунуте лише у результаті виконання прокурором приписів ст. 29, п. 18 ч. 1 ст. 42, ст. 68 КПК України, а не діями суду.

Отже, з у рахуванням зазначеного, суд вважає, що обвинувальний акт кримінальному провадженні №000140 від 22.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 369 КК України підлягає поверненню прокурору для перекладу та вручення обвинуваченої обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування на тій мові, якою вона володіє в достатній мірі для розуміння суті обвинувачення, яке їй висунуто.

В той же час, суд вважає безпідставними посилання захисника на повернення обвинувального акту з підстав не посвідчення підпису прокурора печаткою прокуратури, оскільки наданий до суду обвинувальний акт відносно обвинуваченої ОСОБА_4 затверджений прокурором ОСОБА_3 , містить його підпис, який скріплений печаткою Миколаївської обласної прокуратури.

Суд також вважає безпідставними посилання захисника про повернення обвинувального акту з підстав не зазначення анкетних даних викравача ОСОБА_6 та не визначення розміру запропонованої винагороди викривачу, виходячи з наступного:

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» корупція це використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» корупційне правопорушення це діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є: особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в тому числі поліцейські ( п «з» ч.1 ст.3).

Згідно з Законом України «Про запобігання корупції», викривач - фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання.

Відповідно до Кримінального процесуального кодексу України викривач фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, звернулася із заявою або повідомленням про корупційне кримінальне правопорушення до органу досудового розслідування та є заявником (п. 16-2 ч. 1 ст. 3).

Відповідно до ч.1 ст.1, ст.2, ст.3 Закону України « Про національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах:1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. На працівників поліції (поліцейських та державних службовців) поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції".

Згідно п.23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, серед інших перелічених і цій статті повноважень також здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що т.в.о. начальника СД Миколаївського РУП ОСОБА_6 , за обставин, зазначених в обвинувальному акті, не підпадає під поняття викривач корупції, оскільки працівник поліції є спеціально уповноваженим суб`єктом у сфері протидії корупції та в силу займаної посади та вимог Закону України «Про національну поліцію» зобов`язаний вжити заходів з метою виявлення та припинення виявлених кримінальних правопорушень (в даному випадку - пропозиції та надання службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди з боку ОСОБА_4 ) та не може, за виконання своїх безпосередніх обов`язків - повідомити про виявлений злочин, отримувати винагороду викривача, оскільки за виконання своїх безпосередніх обов`язків поліцейський отримує від держави заробітну плату, враховуючи, що ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні зазначено як свідка.

Керуючись ст.ст. 110, 314, 315 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №000140 від 22.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369 КК України, повернути прокурору, для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області протягом семи діб.

Суддя: ОСОБА_7 ОСОБА_8