КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №368/1182/22 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2010/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

16 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та Державною установою «Кагарлицька виправна колонія (№115)» матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 15.12.2022 щодо ОСОБА_6 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

представника колонії ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

УхвалоюКагарлицького районного суду Київської області від 15.12.2022 в задоволенні подання Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_9 , яке погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації Київської області ОСОБА_10 , про умовно - дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, має інвалідність ІІ групи, проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , зареєсторованого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:

- 17.10.2019 року Богунським районним судом м. Житомира за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки;

- 27 січня 2020 року на підставі ухвали Житомирського апеляційного суду вирок Богунського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 , - залишено без змін, -

- який з 17.02.2020 року утримувався в ДУ «Житомирська УВП (№8)», та з 28.04.2020 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)» - відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказує на те, що під час розгляду подання судом встановлена одна з формально - юридичних підстав, передбачених ст. 81 КК України - відбування засудженим більше половини строку покарання, зважаючи на те, що ОСОБА_6 вироком Богунського районного суду Київської області від 17.10.2019 року був засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 4 років позбавлення волі, початок строку відбування покарання відраховано з 17 лютого 2020 року, тому станом на день розгляду подання - 15.12.2022, невідбутий термін основного покарання становить 1 рік 64 дні.

Разом з тим, з приводу інших умов застосування вимог ст. 81 КК України, суд зазначив, що їх не вбачає, оскільки, критично поставився до позитивної характеристики, доданої до подання, зважаючи на те, що ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 28.03.2022 вже було відмовлено у задоволенні клопотання самого засудженого ОСОБА_6 про умовно - дострокове звільнення, і підставою для прийняття такого рішення стала, в тому числі, незадовільна характеристика засудженого з місць відбування покарання та висновок суду, про те, що засуджений своєю поведінкою не довів своє виправлення. Так, на той час судом було встановлено, що у "Кагарлицькій виправній колонії", де ОСОБА_6 відбуває покарання, він себе зарекомендував з негативної сторони, зокрема, 3 рази допустив порушення режиму утримання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, і тому в лютому 2022 на комісії установи йому було відмовлено щодо умовно - дострокового звільнення.

З моменту винесення цієї ухвали фактично нічого не змінилось, засудженим не отримувались нові заохочення, а два із отриманих стягнень були зняті формально по процесуальним строкам.

Щодо отримання 3 заохочень засудженим ОСОБА_6 , в той же період, коли він отримував стягнення, то суд відмітив, що засуджений отримував заохочення лише за добросовісне відношення до праці, проте,- зовсім не має заохочень за належну поведінку в установі виконання покарань, відповідно, - не приймав активної участі в суспільному житті колонії; більш того, між заохоченнями та стягненнями є звичайний паритет, оскільки було як 3 стягнення, так і три заохочення, що не дає суду змоги стверджувати, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення, адже, більшу частину терміну відбування покарання засуджений характеризувався негативно. Суд відмітив, що поведінка засудженого змінилась в кращу сторону лише безпосередньо перед настанням умов умовно - дострокового звільнення.

Щодо відношення засудженого до праці, суд відмітив, що засуджений не працював в установі виконання покарань, як того вимагають положення Постанови Пленуму ВС від 26.04.2002 " Про умовно - дострокове звільнення та зміну невідбутої чатсини покарання більш м`яким", а працював на контрагентському об`єкті, і не приймав активної участі у житті колонії.

Крім того, суд дійшов висновку, що застосування до засудженого ОСОБА_6 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення на даному етапі відбування покарання, (при залишку невідбутого покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік 64 дні), - є неспіврозмірним з наслідками, які заподіяні злочином, не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину (спричинено смерть одній особі та тяжкі тілесні ушкодження іншій особі), та обставинам його вчинення, (злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння), поведінці засудженого під час відбування покарання в частині щирого каяття, зокрема, невідшкодування шкоди потерпілій стороні.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 15.12.2022 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання начальника ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115) полковника внутрішньої служби ОСОБА_9 , яке погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації в Київській області ОСОБА_11 , про застосування до засудженого ОСОБА_6 положення ст. 81 КК України про умовно-дострокове звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

В обґрунтування свої апеляційних вимог, засуджений зазначає, що ст. 81 КК України не передбачає як підставу умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відшкодування заподіяної злочином шкоди, і тому відмова в умовно-дострокову звільненні від відбування покарання засудженого у зв`язку з не відшкодуванням ним завданої злочином шкоди є неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність. Апелянт вказує, що ні кримінальний кодекс України, ні кримінально-виконавчий кодекс України, ні будь-який інший нормативний акт не надає такого правового «мірила», який би надав змогу визначити ступінь виправлення засудженого, та наявності у нього «сумлінної поведінки» та «сумлінного ставлення до праці».

Крім того, апелянт звертає увагу, що суди під час розгляду справ у даній категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає покарання, спостережної комісії по сутті внесеного клопотання. Зазначає, що він свою вину у скоєному злочині визнав з самого початку, просив вибачення в потерпілої сторони, бажає влаштуватися на роботу та виплачувати потерпілій стороні кошти присуджені до стягнення з нього в рахунок відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Також апелянт просить врахувати, що він з об`єктивних причин не зміг відшкодувати завдану шкоду, у зв`язку із відсутністю в установі виконання суспільно корисної оплачуваної праці, з якого здійснюється погашення цивільного позову. Крім того, у зв`язку з критичним становищем в державі, установа виконання покарань не в змозі влаштувати всіх засуджених, які відбувають покарання у виді позбавлення волі в даній державній установі. Враховуючи положення ст. 118 КВК України, апелянт зазначає, що офіційне працевлаштування засудженого на підприємстві установи виконання покарань не може бути обов`язковою вимогою доведення ним «сумлінного ставлення до праці».

Крім того, апелянт вказує, що згідно характеристики, яка міститься в матеріалах справи, та яка надана адміністрацією установи виконання покарань ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115)» він характеризується позитивно, довів своє виправлення, тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення згідно норм ст. 81 КК України.

Також апелянт зазначає, що одна з підстав умовно-дострокового звільнення - це фактичне відбуття певної частини покарання, а саме ч. 3 ст. 81 КК України, передбачено співвідношення частини покарання, яку потрібно відбути засудженому до тяжкості злочину, який ним вчинено, і зазначає, що ним станом на 15.12.2022 року відбутий термін основного покарання у виді позбавлення волі становить більше ніж 2/3, невідбутий термін становить 1 рік 64 дні.

Крім того, апелянт вказує, що з моменту подання клопотання щодо застосування до нього положень ст. 81 КК України про умовно-дострокове звільнення від 28.03.2022 до чергового подання клопотання ДУ «Кагарлицька виправна колонія(№115)» про умовно-дострокове звільнення (згідно ч. 7 ст. 154 КВК України), від 21.11.2022 року, пройшло майже 8 місяців, за даний період часу представник установи виконання покарань ОСОБА_12 , вважає, що своєю зразковою поведінкою та ставленням до праці, а також відсутністю стягнень засуджений ОСОБА_6 довів ту обставину, що заслуговує на застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України про умовно-дострокове звільнення від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі.

Також апелянт зазначає, що на профілактичному обліку в установі він не перебуває, а також згідно з відомостей із підсистеми «КАСАНДРА» електронної системи Єдиний реєстр засуджених та осіб, взятих під варту, у нього низький рівень можливостей вчинення повторно кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 та представника ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115)», які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Богунського районного суду м. Житомира від 17.10.2019 ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 27 січня 2020 року вирок Богунського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

Початок строку покарання: «17» лютого 2020 року.

Кінець строку покарання: «17» лютого 2024 року.

1/2 строку покарання: «17» лютого 2022 року.

21.11.2022 начальник Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_9 , звернувся з поданням погодженим із головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації Київської області ОСОБА_10 про умовно - дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_6 .

Станом на час розгляду подання -15.12.2022, невідбутий термін основного покарання у виді позбавлення волі засудженим ОСОБА_6 становив 1 (один) рік 64 дні.

Відповідно до ч. 2 та п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно із ч. 1ст. 6 КВК України під виправленням засудженого розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише коли засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як слідує з матеріалів провадження, суд першої інстанції при розгляді подання начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)», погодженим із головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації Київської областіретельно та належним чином перевірив його доводи щодо наявності підстав, передбачених ст. 81 КК України для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 .

Так, судом першої інстанції під час судового розгляду було досліджено надані матеріали, заслухана думка засудженого ОСОБА_6 , прокурора та представника установи виконання покарань, і прийнято обґрунтоване рішення про відмову у задоволені клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання.

При цьому, судом першої інстанції, було враховано, дані про особу засудженого ОСОБА_6 , який за час перебування в місцях позбавлення волі мав 3 (три) заохочення за добросовісне відношення до праці, однак отримані вони були не по результатах роботи в установі виконання покарань, а на контрагенському об`єкті, - за поданням керівництва конрагентського об`єкту, тобто, засуджений не працював в установі та не приймав активну участь в житті установи, і 3 стягнення, які було знято і погашено, проте з моменту погашення двох останніх дисциплінарних стягнень до моменту надходження даного кримінального провадження до суду минуло лише орієнтовно 4 місяці, причому - два стягнення погашено - у зв`язку з закінченням строків дії дисциплінарного стягнення, а не зняті - у зв`язку з отриманням заохочення, тобто, - дані стягнення погашені незалежно від волі та поведінки засудженого), не відшкодував в добровільному порядку шкоду, заподіяну злочином, мав негативну поведінку під час відбування покарання, напрофілактичному обліку в установі не перебуває, згідно відомостей із підсистеми «КАСАНДРА» електронної системи Єдиний реєстр засуджених та осіб, взятих під варту, має низький рівень можливості вчинення повторного кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції критично поставився до позитивної характеристики, доданої до подання, зважаючи на те, що судом вже розглядалося питання щодо застосування до засудженого ОСОБА_6 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України (за клопотанням засудженого), по результатам розгляду чого було винесено ухвалу 28.03.2022, - на підставі якої було відмовлено в застосуванні пільги до засудженого, окрім того, дана ухвала була залишена в силі згідно із ухвалою суду апеляційної інстанції від 19.10.2022, і підставою для прийняття таких рішень стала, в тому числі, незадовільна характеристика засудженого з місць відбування покарання та висновок суду, про те, що засуджений своєю поведінкою не довів своє виправлення. Так як, на той час судом було встановлено, що у "Кагарлицькій виправній колонії", де ОСОБА_6 відбуває покарання, він себе зарекомендував з негативної сторони, зокрема, 3 рази допустив порушення режиму утримання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, і тому в лютому 2022 на комісії установи йому було відмовлено щодо умовно - дострокового звільнення. При цьому, з моменту відмови в задоволенні клопотання засудженого про застосування до нього положення ст. 81 КК України по даний час засудженим ОСОБА_6 не отримано жодного заохочення, що вказує на те, що його поведінка не змінилася на краще.

Врахував суд першої інстанції і те, що в матеріалах провадження відсутні відомості щодо участі засудженого ОСОБА_6 у вирішенні питань відпочинку, побуту, впливу на інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, тобто відсутні позитивні критерії та відомості, з яких можна було б встановити поведінку засудженого в установі виконання покарань з позитивної сторони.

Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_6 , хоч і відбув певну частину призначеного судом покарання, однак, не характеризується як особа, яка сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, а тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково, з чим погоджується і колегія суддів.

Що стосується доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 про те, що згідно характеристики, наданої адміністрацією установи виконання покарань, він характеризується позитивно і довів своє виправлення, то колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції правильно критично віднісся до характеристики, доданої до подання, оскільки поведінка засудженого за весь час перебування в установі відбування покарання, не свідчила про його виправлення та сумлінне ставлення до праці, та обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів. При цьому, посилання засудженого на те, що з моменту відмови у задоволенні його клопотання про умовне дострокове звільнення пройшло майже 8 місяців, за який він своє зразковою поведінкою і ставленням до праці, а також відсутністю стягнень довів своє виправлення є неспроможними, оскільки сумлінне дотримання правил поведінки у виправній колонії, є мірою необхідної поведінки, обов`язком особи, засудженої до відбування покарання у виді позбавлення волі. Крім того, відсутність, на момент розгляду подання діючих стягнень не можна визнати тим чинником, який беззаперечно доводить виправлення засудженого. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що з моменту постановлення ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 28.03.2022 , якою було відмовлено у задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно - дострокове звільнення, останній не отримав жодного заохочення, що, як правильно встановив суд першої інстанції, свідчить про відсутність змін у поведінці засудженого на краще.

Відсутні в матеріалах провадження і будь-які дані про те, що ОСОБА_6 взагалі намагався влаштуватись і почати працювати у колонії та зменшити негативні наслідки вчиненого злочину відшкодувавши шкоду, а тому доводи засудженого в цій частині є безпідставними.

Щодо посилань засудженого на те, що відшкодування заподіяної злочином шкоди не передбачено ст. 81 КК України, як підстава умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, аофіційне працевлаштування засудженого на підприємстві установи виконання покарань не може бути обов`язковою вимогою доведення «сумлінного ставлення до праці», то колегія суддів зауважує, що намагання засудженого зменшити негативні наслідки вчиненого ним злочину та відшкодувати шкоду, а також працювати у виправній колонії, свідчать про те, що у поведінці засудженого мають місце позитивні тенденції у виправленні, які у сукупності з усіма даними про особу засудженого за весь час відбування покарання вказують про те, що засуджений став на шлях перевиховання. Тоді як, лише відсутність дисциплінарних стягнень, за певний період відбування покарання, не є процесом позитивних змін, які створюють у засудженого готовність до самокерованої правослухняної поведінки та відповідно не можуть свідчити про те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Кагарлицького районного суду Київської області від 15.12.2022 щодо ОСОБА_6 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування та задоволення поданої апеляційної скарги засудженого не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 15.12.2022, якою в задоволенні подання Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_9 , яке погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації Київської області ОСОБА_10 , про умовно - дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_6 відмовлено - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4