Справа № 307/3044/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10.03.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження № 11-кп/4806/443/20 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 27.09.2019 щодо обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 .

Зазначеним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на два роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього на підставі ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Вирішено долю речового доказу автомобіль марки «JEEP CHEROKEE», номерний знак Литовської Республіки НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів в м. Тячів по вул. Комсомольській, 6«а», повернути ОСОБА_6 , як володільцю.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_6 визнано винним в тому, що він 28 вересня 2017 року, біля 05 год. 00 хв., порушивши вимоги пунктів п.п.1.2, 1.5, 11.2, 11.3, 2.3, 12.3, 13.1, 12.4, 12.9«б» та 1.10 (в частині тлумачення поняття «безпечна дистанція» та «перешкода для руху») Правил дорожнього руху, якими передбачено, зокрема: п. 1.2 в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів, п.1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.; п.11.2 нерейкові транспортні засоби повинні рухатися як найближче до правого краю проїзної частини, п.11.3 на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди…, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу, п.2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:… б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну … і не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі…», п.12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п. 12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год, п.12.9«б» водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, п. 13.1 - водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу, п. 1.10 терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення: … безпечна дистанція відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без будь-якого маневру…, … перешкода для руху нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу, а саме, керуючи автомобілем марки «JEEP CHEROKEE», номерний знак Литовської Республіки НОМЕР_1 , рухаючись в с. Бедевля, Тячівського району, Закарпатської області по правій смузі руху, у напрямку м. Тячів, знаходячись на відстані близько 500 метрів від автозаправки «Вакос», маючи можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, а також маючи технічну можливість уникнути зіткнення із зустрічним автомобілем марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 408 CDI», номерний знак Чеської Республіки НОМЕР_2 , перевищив максимально допустиму швидкість, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не впорався з керуванням даного автомобіля та виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого допустив зіткнення з їдучим у зустрічному напрямку автомобілем марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 408 CDI», номерний знак Чеської Республіки НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , в результаті чого водій автомобіля марки «Mersedes-Benz Sprinter 408 CDI», номерний знак Чеської Республіки НОМЕР_2 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому нижньої щелепи справа, закритого черезвертельного перелому зліва із зміщенням та закритого перелому сідничної кістки зліва з незначним зміщенням, забою м`яких тканин лівої половини грудної клітки з забоєм лівої легені та гематоми в порожнині малого тазу, які відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, а пасажир автомобіля марки «Mersedes-Benz Sprinter 408 CDI» номерний знак Чеської Республіки НОМЕР_2 ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку легкого ступеню, закритого перелому крижової кістки зліва, перелому лівого наколінника та забійно-рваної рани лівого колінного суглобу, розлитого синця поперекової області, гематоми потиличної області справа та множинних саден на тильних поверхнях обох рук, які відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості і знаходяться у прямому причинному зв`язку з діями ОСОБА_6 .

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до Закарпатського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати невинуватим ОСОБА_6 в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та виправдати на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене останнім.

В обґрунтування своїх доводів обвинувачений посилається на те, що мати неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , сказала йому, що у ДТП винен не лише ОСОБА_6 , а і ОСОБА_8 на автомобілі якого не горіли фари в момент ДТП. Так ОСОБА_10 розповіла, що їй розповів син, що для того, щоб працювали фари потрібно було кілька разів клацнути вмикачем, крім того вони могли раптово виключатися в період експлуатації автомобіля. У зв`язку із цим вона почала самостійно з`ясовувати чи дійсно були несправні фари у своєї знайомої, що працювала у тій же пекарні, та разом з ОСОБА_8 розвозила випічку. її знайома повідомила, що фари дійсно не працювали. На питання як же вони використовували ТЗ у нічну пору, знайома сказала, що у населених пунктах було штучне освітлення, а між населеними пунктами ОСОБА_8 зазвичай їхав за автомобілем у якому горіли фари.

ОСОБА_6 зазначив, що виплатив потерпілому ОСОБА_8 в розмірі 35 000 грн, а потерпілому ОСОБА_11 50 000 грн. Враховуючи наведене та фактичні обставини справи вважав себе невинуватим та просив суд його виправдати.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що 28 вересня 2017 року він приїхав на роботу десь о 5 годині ранку і там вже стояв ОСОБА_11 зі своїм старшим братом. Вони попросили чи може він їх підвезти додому. Він виписав автомобіль і вони поїхали із смт. Буштина в напрямку смт. Тересва. Старшого ОСОБА_11 він висадив в Буштині, а молодший ОСОБА_11 поїхав разом з ним прокататися. При виїзді з м. Тячів ОСОБА_11 заснув. На трасі ОСОБА_12 сталося ДТП. У показах потерпілий ОСОБА_8 путався, то вказував що був туман, то що його не було; то вказував, що взагалі не бачив джип на зустрічній смузі руху, то вказував, що і на його автомобілі та автомобілі під керуванням обвинуваченого горіли фари. То побачив, що ОСОБА_6 здійснює маневр обгону чи об`їзду перешкоди, але перешкоди не бачив. Одного разу вказує що підчас зіткнення його автомобіль здійснює рух, в іншому - повністю стоїть на узбіччі. Потім зазначив, що взагалі він нічого не пам`ятає.

Однак, чітко достовірно показав, що обидва потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , не були пристебнуті пасками безпеки, а швидкість руху його автомобіля була близько 70 км/год. У вироку про це загалі нічого не вказано. Але вказане порушення правил дорожнього руху, має важливе значення для визначення причинно-наслідкового зв`язку в частині тяжкості отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та ОСОБА_11 . На вказані обставини суду першої інстанції взагалі не звернув увагу.

Суд дійшов до помилкового висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину в судовому засіданні повністю доведена і це стверджується зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.

Не звернув увагу суд першої інстанції про невикористання пасків безпеки ОСОБА_13 , що підтверджується висновком судово-медичної експертизи від 02.11.2017 року за № 598.

Тячівський районний суд не надав належної оцінки висновку судової авто-технічної експертизи від 29.11.2017 за № 208/11. Так, всі вихідні дані взяті із постанови слідчого. Більше того, у заданій дорожній ситуації експертом не враховано, водій автомобіля марки «JEEP CHEROKEE», не мав технічної можливості для уникнення зіткнення із стоячою перешкодою застосувати маневр праворуч із виїздом на узбіччя, оскільки воно було зайнято іншим транспортним засобом. А водій автомобіля марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 408 CDI», ОСОБА_8 мав таку технічну можливість, оскільки його узбіччя з його сторони дороги було вільним. Більше того, при однакових вихідних даних для обох водіїв транспортних засобів, експерт вказує, що ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути зіткнення з зустрічним автомобілем, а ОСОБА_8 такої можливості не мав. Не враховані зауваження ОСОБА_6 , що до вихідних даних застосованих експертом ОСОБА_14 при проведенні розрахунків.

У висновку судової авто-технічної експертизи від 08.12.2017 за № 214/12 всі вихідні дані взяті із постанови слідчого, які не відповідають фактичним обставинам справи, а тому є недостовірними.

Отже висновки судової авто-технічної експертизи від 29.11.2017 за № 208/11 та від 08.12.2017 за № 214/12 не можуть вважатися належним доказом винуватості водія ОСОБА_6 , оскільки вихідні дані взяті за основу для їх проведення мали необ`єктивний та хибний характер, зокрема, в постанові слідчого були зазначені вихідні дані, які не підтверджені беззаперечними доказами, саме те, що автомобіль ОСОБА_6 рухався під час ДТП.

Судом не враховано, що для повного неупередженого з`ясування всіх обставин ДТП, ОСОБА_6 , звертався до органу досудового розслідування із письмовим клопотанням про призначення додаткової авто-технічної експертизи. Однак, Постановою від 11.12.2017 року заступником начальника СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області майором поліції ОСОБА_15 у призначення додаткової експертизи було відмовлено.

Про грубе порушення права ОСОБА_6 на захист вказує той факт, що повідомлення про підозру йому було вручене 08.12.2017, о 15 год. 20 хв. Протягом наступних 30 хвилин відбувається його допит в якості підозрюваного. Звертає увагу апеляційного суду, що 08.12.2017 була п`ятниця, в кінці робочого дня особі вручено підозру. А одразу наступного робочого дня 11.12.2017 ОСОБА_6 , вручається обвинувальний акт. Тобто, у процесуальному статусі підозрюваного ОСОБА_6 перебував менше кількох годин робочого часу. У зв`язку із відсутністю відповідного процесуального статусу ОСОБА_6 був позбавлений можливості використовувати всі засоби захисту передбачених КПК України.

Так, ОСОБА_6 був позбавлений можливості заявити відвід судовому експерту ОСОБА_14 , який був одноосібно обраний слідчим ОСОБА_15 , який будучи суб`єктом підприємницької діяльності, провів всі експертизи у даному кримінальному провадженні безкоштовно, на підставі вихідних даних наданих лише слідчим. Для обвинуваченого залишається незрозумілим чому проведення експертизи не було доручено державним спеціалізованими установами у відповідності до Закону України «Про судову експертизу».

Крім того, вважає, що судом першої інстанції призначено покарання ОСОБА_6 , яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, який по місцю проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, має двох неповнолітніх дітей.

Згідно п.2-1 ч.1 ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання є надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину.

В даній справі слід здійснити аналіз дій не лише самого обвинуваченого ОСОБА_6 , а також іншого учасника дорожнього руху водія ОСОБА_8 і в залежності від причетності кожного з них до порушення Правил дорожнього руху, відповідним чином встановити причинний зв`язок з їх діями до наслідків, що настали.

Доказ не буде належним, якщо він не здатний встановлювати факт, що має значення для кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі оскаржується вирок, пояснення учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , який подав клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а також його захисника ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, у тому числі висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України сторонами кримінального провадження не оспорюються, а тому, враховуючи положення ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються, визнаються належним чином вмотивованими, такими, що узгоджуються з вимогами закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Апеляційним судом встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_6 подано клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України. У клопотанні зазначається про те, що з дня вчинення ним кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України і до дня набрання вироком законної сили минули три роки.

Відповідно до ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, а ст. 417 цього Кодексу передбачено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Відповідно до вироку місцевого суду, ОСОБА_6 визнаний винним за ч.1 ст.286 КК України (в ред. від 07.09.2017), яка згідно ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків. Цей проступок він вчинив 28.09.2017.

З огляду на наведене, апеляційний суд зазначає, що з часу скоєння обвинуваченим ОСОБА_6 діяння до моменту прийняття апеляційним судом рішення сплив строк понад три роки.

У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, про те, що після скоєння кримінального проступку до моменту прийняття апеляційним судом рішення обвинувачений ОСОБА_6 ухилявся від досудового розслідування або суду, вчинив до закінчення зазначених у частинах першій та другій ст.49 КК України строків новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Тому, апеляційний суд вважає, що встановлений ст.49 КК України перебіг строку давності не зупинявся і не переривався.

На підставі вищенаведеного, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування вироку щодо ОСОБА_6 та звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Керуючись ст.404,407,418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України ОСОБА_6 задовольнити, звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, а вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 27.09.2019 щодо ОСОБА_6 скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а учасниками, які не були при цьому присутні в той самий строк з моменту отримання ними копії даної ухвали.

Судді