Справа № 202/4474/22
Провадження № 1-кп/201/2/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000290 від 27.06.2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанськ Луганської області, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не працюючого, не одруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого і мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на теперішній час відбуваючого покарання у Державній установі «Синельниківська виправна колонія (№ 94)», раніше судимого:

- 23.04.2002 року Лисичанським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 310, ч. 2 ст. 315 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- 21.12.2007 року Лисичанським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 296 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі;

- 21.12.2016 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з випробувальним строком на 3 роки;

- 13.09.2019 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3 (відеоконференцзв`язок)

захисник ОСОБА_5 (відеоконференцзв`язок)

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним

На початку квітня 2014 року в м. Донецьк та в окремих районах та населених пунктах Донецької області створено стійке ієрархічне об`єднання злочинну (терористичну) організацію, так звану «Донецьку народну Республіку» (далі «ДНР»), основною метою діяльності якої є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території і державного кордону України, шляхом створення незаконного псевдодержавного утворення «ДНР». В даній організації було створено декілька збройних військових формувань, що підпорядковувалися так званому керівництву «ДНР».

Зокрема, станом на вересень 2014 року територія населеного пункту м. Макіївка Донецької області була захоплена членами злочинної організації «ДНР», задля насильницького підтримання влади злочинної організації «ДНР» у вказаному населеному пункті також діяли не передбачені Законами України збройні формування, члени якого з вогнепальною зброєю незаконно утримують протягом тривалого часу територію зазначеного населеного пункту.

Так, на початку вересня 2014 року (точний час та дата не встановлена), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи з прямим умислом, з метою участі у діяльності непередбачених законом збройних формувань, так званого ополчення «ДНР», знаходячись на території тимчасово окупованого населеного пункту м. Макіївка Донецької області, після спілкування з невстановленими учасниками незаконного збройного формування ополчення «ДНР», ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного збройного формування, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, будучи достовірно обізнаним, що ополчення «ДНР» не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України, дав свою згоду на їх дотримання та виконання і добровільно вступив до ополчення «ДНР». У результаті чого, ОСОБА_3 з початку вересня 2014 року до грудня 2014 року (точний час та дата не встановлена), у складі ополчення «ДНР», діючи умисно, будучи озброєним вогнепальною зброєю автоматом «Калашникова» - АК-74 та набоями до нього, виконував обов`язки бійця- вартового з охорони автостоянки та станції технічного обслуговування автомобілів, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

На реалізацію злочинних намірів, продовжуючи протиправну діяльність, в період часу з початку вересня 2014 року до кінця грудня 2014 року (точна дата та час не встановлена), ОСОБА_3 , діючи умисно, перебуваючи на території м. Макіївка Донецької області, у складі не передбаченого законом України збройного формування ополчення «ДНР» систематично виконував протиправні накази, щодо охорони та утримання населених пунктів захоплених «ДНР» із використанням вогнепальної зброї автомату «Калашникова» - АК-74 для здійснення при необхідності збройного опору Збройним Силам України та іншим військовим формуванням України, при цьому здійснюючи роль бійця-вартового.

Таким чином, участь ОСОБА_3 в період часу з початку вересня 2014 року до кінця грудня 2014 року (точний час та дата не встановлена), в злочинній діяльності не передбачених законом збройних формувань, так званої «ДНР», свідчить про те, що дії останнього носили тривалий характер.

За викладених вище обставин, дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 260 КК України, а саме участь у діяльності не передбачених законом збройних формувань.

2.Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо не карати.

3. Докази, які досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений і захисник не заперечували.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позицій немає.

Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого і дослідив документи, які характеризують її особу.

4.Висновок суду про винуватість обвинуваченого

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразились в участі у діяльності не передбачених законом збройних формувань, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, вірно.

5.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудним у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України за ступенем тяжкості вчиненого злочину, останній віднесено до категорії тяжкого злочину.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, не встановлено.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який є тяжким, його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, рівень культури та освіти, соціально-психологічні риси, негативні характеристики з місця мешкання та з місця відбування покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи засудженого таке призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

6.Вирішення питання про долю речових доказів

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

7.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Як встановлено судом, ОСОБА_3 був засуджений 13.09.2019 року вироком Ленінського районного суду м. Полтави за ч. 1 ст. 115 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі, при цьому, вчинив інкриміноване йому суспільно-небезпечне діяння у цьому кримінальному провадженні до винесення зазначеного вироку суду, у зв`язку з чим, останньому необхідно визначити остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Тому у цьому кримінальному провадженні суд спочатку призначає обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 260 КК України, потім остаточно призначає покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, ОСОБА_3 не обирався, оскільки останнійна теперішній час відбуває покарання у Державній установі «Синельниківська виправна колонія (№ 94)» за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 13.09.2019 року за ч. 1 ст. 115 КК України.

Тому за правилами ст. 72 КК України ОСОБА_3 до строку відбування покарання слід зарахувати строк з 09.03.2018 року, тобто з дати його затримання по кримінальному провадженню, за яким його засуджено вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 13.09.2019 року за ч. 1 ст. 115 КК України, до дати винесення цього вироку у відповідності як один день тримання під вартою/відбуття покарання рівний одному дню позбавлення волі.

Строк відбування покарання за цим вироком ОСОБА_3 слід рахувати з дати винесення цього вироку.

Судові витрати, понесені на залучення експерта для проведення судово-товарознавчої експертизи відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 13.09.2019 року у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дати винесення цього вироку, зарахувавши йому до строку відбування покарання строк з 09.03.2018 року, тобто з дати його затримання по кримінальному провадженню, за яким його засуджено вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 13.09.2019 року, до дати винесення цього вироку у відповідності як один день тримання під вартою/відбуття покарання рівний одному дню позбавлення волі.

Витрати на проведення експертизи відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов не пред`явлений.

Речові докази відсутні.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1