Справа № 308/4409/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, відомості про яке 24.06.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000238 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області старший лейтенант юстиції ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні, відомості про яке 24.06.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000238 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що у рамках даного кримінального провадження досліджуються обставини передачі ОСОБА_4 матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора, та провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора., тобто злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Слідчий зазначає, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Сватове Луганської області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , не раніше 24.02.2022, перебуваючи на території м. Сватове Луганської області, яке з 08.03.2022 та на час повідомлення про підозру є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, перебуваючи на посаді начальника філії «Сватівський райавтодор» ДП «Луганський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» згідно наказу ДП «Луганський облавтобор» від 18.04.2013 №08-ВК, маючи відповідну освіту, фахові знання, управлінські навички та досвід роботи на посаді керівника підприємства близько 10 років, діючи умисно, із власних корисливих мотивів та з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, маючи проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, прийняв пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора та добровільно очолив так-званий Сватівський автодор ДУП ЛНР «Луганський автодор».

Маючи проросійські погляди, діючи в інтересах, у взаємодії та за попередньою домовленістю з представниками з держави-агресора російської федерації, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі з окупаційною адміністрацією держави-агресора, та перебуваючи на посаді начальника так-званого Сватівського автодору ДУП ЛНР «Луганський автодор», ОСОБА_4 організовував здійснення господарської діяльності Сватівським автодором ДУП ЛНР «Луганський автодор», яка полягала у виконанні ремонтних та відновлюваних робіт на ділянках доріг тимчасово окупованого Сватівського району Луганської області.

Поряд з цим, ОСОБА_4 , будучи керівником так-званого Сватівського автодору ДУП ЛНР «Луганський автодор» та маючи у своєму фактичному володінні матеріально-технічну базу філії «Сватівський райавтодор» ДП «Луганський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 19 червня 2022 року, передав у користування незаконним збройним формуванням, створеним на тимчасово окупованій території м. Сватово Луганської області матеріальні ресурси, а саме спеціальну техніку, призначену для укладання доріг, навантажувачі, трактори, вантажні автомобілі.

Як вказано у клопотанні, 15 березня 2023 року щодо підозрюваного ОСОБА_4 було складено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України. Враховуючи, що ОСОБА_4 на даний час перебуває на тимчасово окупованій території України, повідомлення про підозру 15.03.2023 було вручено захиснику ОСОБА_4 адвокату ОСОБА_6 , та в подальшому опубліковано на сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур?єр».

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.03.2023 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000238 від 24.06.2022 за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Слідчий вказує на те, що згідно з відомостями, що містяться у Єдиному державному реєстрі МВС України, у власності громадянина України ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває автомобіль марки FIAT NUOVO DOBLO, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ), VIN: НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_4 .

При мотивуванні клопотання слідчий посилається на положення ч.1, п. 3 ч.2, ч. 5 ст. 170 КПК України.

При цьому у клопотанні вказано на те, що відповідно до санкції ч. 4 ст. 111-1 КК України, діяння, передбачені диспозицією цієї статті, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 караються штрафом до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна.

На переконання слідчого, у даному випадку, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України метою застосування арешту майна є забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

При цьому у клопотанні вказано на те, що враховуючи, що майно, яке перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_4 знаходиться на тимчасово окупованій території України, беручи до уваги, що одним із видів покарання згідно санкції ч. 4. ст. 111-1 КК України є конфіскація майна, орган досудового розслідування вбачає наявність обґрунтованих ризиків відчуження такого майна ОСОБА_4 .

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 36, 40, 131, 132, 170, 171 КПК України, слідчий просить: накласти арешт на рухоме майно, яке перебуває у власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: автомобіль марки FIAT NUOVO DOBLO, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ), VIN: НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_4 .

Слідчий в судове засіданні не з`явився, подав клопотання, про розгляд без його участі, підтримує клопотання просить задоволити.

Власник майна та його захисник в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялися належним чином.

Разом із тим, від захисника підозрюваного ОСОБА_6 , надійшла заява про розгляд клопотання без її участі, просить вирішити розгляд клопотання на розсуд суду.

Відповідно до ч.1 ст. 172 Клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Так, слідчий суддя вважає за необхідне вказати на те, що неприбуття у судове засідання вказаних осіб не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області старший здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 24.06.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000238 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

У рамках даного кримінального провадження досліджуються обставини передачі ОСОБА_4 матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора, та провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора., тобто злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

15 березня 2023 року щодо підозрюваного ОСОБА_4 було складено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України. Враховуючи, що ОСОБА_4 на даний час перебуває на тимчасово окупованій території України, повідомлення про підозру 15.03.2023 було вручено захиснику ОСОБА_4 адвокату ОСОБА_6 , та в подальшому опубліковано на сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур?єр».

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.03.2023 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000238 від 24.06.2022 за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.03.2023 до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сватове Луганської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.111-1 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: рапортом про виявлення кримінального правопорушення від 22.06.2022; відповіддю на доручення з оперативного підрозділу від 07.07.2022; протоколом огляду від 27.06.2022 (відеозапис на хостингу YouTube); протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 29.06.2022; протоколом пред?явлення для впізнання зі свідком ОСОБА_7 від 29.06.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 30.06.2022; протоколом пред?явлення для впізнання зі свідком ОСОБА_8 від 30.06.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 01.07.2022; протоколом пред?явлення для впізнання зі свідком ОСОБА_9 від 01.07.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 03.01.2023; протоколом огляду від 14.03.2023 (веб-сайт «Lug.info»); відповіддю на доручення з оперативного підрозділу від 14.03.2023 щодо перебування ОСОБА_4 на тимчасово окупованій території України.

Згідно санкції ч. 4 ст. 111-1 КК України, діяння, передбачені диспозицією цієї статті, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 караються штрафом до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна.

Згідно з відомостями, що містяться у Єдиному державному реєстрі МВС України, у власності громадянина України ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває автомобіль марки FIAT NUOVO DOBLO, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ), VIN: НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову,стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна .

Слідчий суддя вважає, що слідчим в клопотанні наведено достатньо аргументів що свідчать про існування сукупності підстав вважати, що майно на яке слідчий просить накласти арешт, підлягає можливій конфіскації, як виду покарання.

Таким чином, на переконання слідчого судді, у клопотанні доведено необхідність такого арешту, з вище зазначених підстав.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 111-1 КК України, підозра є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Згідно матеріалів клопотання, а саме інформаційної довідки ГСЦ МВС РСЦ ГСЦ МВС в Закарпатській області (філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в Закарпатській області), станом на 20.03.2023 в Єдиному державному реєстрі МВС України, у власності громадянина України ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває автомобіль марки FIAT NUOVO DOBLO, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_4 .

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для арешту майна, враховує можливість його конфіскації, в разі визнання підозрюваного винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 111-1 КК України.

Слідчий суддя переконаний, що на даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до п.п.1,3,5 ч.2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження: наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В даному випадку на переконання слідчого судді, матеріалами клопотання надано в достатній мірі доказів, що свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 , у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 111-1 КК України. Виходячи із вказаного, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозрюваного, слідчий приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобовязує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При розгляді клопотання, слідчим суддею враховується положення ч.4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

При цьому, з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна, для його власника та враховуючи потреби досудового розслідування щодо втручання у права та інтереси власників майна на даному етапі кримінального провадження, слідчий суддя вважає вірним застосовувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, та вважає, що заборона розпорядження (відчуження) вказаним нерухомим майном забезпечить його збереження та не призведе до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження останніх, без позбавлення права користування та володіння ними.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для арешту майна, враховує можливість його конфіскації, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та задоволення клопотання.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що разом із тим, власники або володільці майна мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту одразу ж після зникнення підстав для застосування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, відомості про яке 24.06.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000238 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна, задовольнити.

Накласти арешт на рухоме майно, яке перебуває у власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: автомобіль марки FIAT NUOVO DOBLO, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ), VIN: НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_4 , до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому, прокурору та фізичним особам, щодо майна яких вирішувалось питання про арешт.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1