Справа № 214/7870/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю обвинуваченого ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кривому Розі заяву судді ОСОБА_4 про самовідвід по кримінальному провадженню №0000076 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.2 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

2 березня 2023 року головуючим суддею ОСОБА_4 заявлено самовідвід у розгляді вказаного кримінального провадження. Свою заяву про самовідвід суддя ОСОБА_4 обґрунтувала тим, що 22 вересня 2021 року автоматизованою системою розподілу справ було визначено головуючого по даній справі суддю ОСОБА_5 . Розпорядженням керівника апарату суду ОСОБА_6 від 11 липня 2022 року визначено повторний автоматизований розподіл судової справи, на підставі наказу №52-к від 06.04.2022 про увільнення судді ОСОБА_5 від здійснення правосуддя, відповідно до п.2.3.3, 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2022 року, вилучено суддю ОСОБА_5 та замінено суддею ОСОБА_4 .

Разом з цим, суддя ОСОБА_4 , після вивчення матеріалів справи, вбачає підстави для самовідводу. Так, суддя ОСОБА_4 вважає, що закони, які регулюють діяльність судді, не вказують на можливість увільнення судді від здійснення правосуддя, а ст.66 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» окремо зазначає на підстави і порядок увільнення від виконання обов`язків, але це стосується лише присяжних.

Суддя ОСОБА_4 вказує на те, що в своєму розпорядженні керівник апарату посилається на відповідність його рішення п.2.3.2., 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду. Разом з цим, на її думку, не одна із наведених в п.п.2.3.2, 2.3.49, 2.3.50 підстав Положення про автоматизовану систему документообігу суду, не кореспондується з обґрунтуванням призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, а саме на посилання на наказ №52-к від 06.04.2022 - увільнення судді ОСОБА_5 від здійснення правосуддя.

Окрім того, суддя ОСОБА_4 зазначає, що 11-13 січня 2023 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_5 , як делегат, був присутній на З`їзді суддів України, тобто ніяких перешкод для виконання ним завдань суддівського самоврядування у нього не було. Таким чином, на думку судді ОСОБА_4 суддя ОСОБА_5 вибірково здійснює свої суддівські повноваження: від правосуддя його головою суду увільнено, а для представництва ОСОБА_5 знаходить час та можливість. Отже, у неї обґрунтовано викликають сумніви законності підстав, з яких справа від судді ОСОБА_5 була передана для повторного розподілу між суддями через декілька місяців після, начебто, винесення наказу №52-к від 06.04.22 року.

Також, суддя ОСОБА_4 вказує, що після того, як їй стало відомо про вказані обставини, вона звернулась до голови Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області для надання їй інформації щодо підстав відсутності судді ОСОБА_5 на робочому місці з лютого 2022 року. 27.01.2023 року в.о. голови суду їй надано відповідь, що запитувана інформація буде надана після закінчення строку дії військового стану. На переконання судді ОСОБА_4 , голова суду видав наказ, який не відповідає Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та керівник апарату суду - розпорядження, яке не відповідає Положенню про автоматизовану систему документообігу суду. Документи, щодо відсутності судді ОСОБА_5 головою суду від неї, як члена колективу суду, приховуються, чим штучно створюються умови щодо сумнівів законності його дій, в межах наданих Законом України «Про судоустрій і статус суддів», повноважень.

Таким чином, керуючись ст.ст.38, 80-81 КПК України, головуюча у вказаній справі суддя ОСОБА_4 заявила собі самовідвід.

Обвинувачений не заперечує проти задоволення заяви про самовідвід, пояснити в чому полягає неправильність розподілу справи судді ОСОБА_4 , не може.

Прокурор, потерпілий, суддя ОСОБА_4 , до суду не прибули, були належним чином повідомлені про час та місце розгляд заяви, будь-яких заяв при цьому не подали. Тому заява про самовідвід розглянута за відсутністю зазначених осіб.

Вислухавши обвинуваченого, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про самовідвід головуючої судді ОСОБА_4 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., яка закріплює право на справедливий суд, кожна людина має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналогічно, ч.1 ст.21 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Важливою процесуальною гарантією реалізації права кожної людини на справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом у кримінальному провадженні України є інститут відводів (самовідводів) професійних суддів і присяжних, який являє собою сукупність процесуальних норм, що передбачають ініціювання та вирішення питання про недопущення судді до участі або усунення його від участі в кримінальному провадженні за наявності обставин, що виключають таку участь.

Законодавець чітко регламентував у ст.75 КПК України, обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

При цьому, заява про відвід (самовідвід) повинна бути вмотивованою, тобто має містити вказівку на підстави, що зумовлюють його наявність.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема в справі «Білуха проти України» суд, який здійснює провадження по справі повинен бути безстороннім.

Відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Декларації прав людини повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

При цьому, застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (п.44. та рішення у справі «Феррантеллі та Сантанджело проти Італії» від 07.08.1996 року).

Водночас, ст.15 Кодексу суддівської етики, затвердженого на XI з`їзді суддів України 22.03.2013 року зазначає, що: «Неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді».

Згідно з п.1.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 року N2006/23, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою.

Разом з цим, як слідує з заяви про самовідвід, головуючим суддею ОСОБА_4 не наведено підстав на підтвердження обставин передбачених чинним кримінальним процесуальним законодавством, що виключають можливість її участі у розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_3 .

Так, 22 вересня 2021 рок до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, який відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від був переданий для розгляду головуючому судді ОСОБА_5

11 липня 2022 року, на підставі розпорядження №483 керівника апарату суду відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказане кримінальне провадження було передано для розгляду судді ОСОБА_4 .

Як слідує зі згаданого вище розпорядження керівника апарату суду №483, останній, в обґрунтування необхідності проведення повторного автоматизованого розподілу вказаної судової справи, відповідно до п.п.2.3.2, 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду (далі - Положення), посилався на увільнення головуючого судді ОСОБА_5 від здійснення правосуддя в порядку, встановленому законом, а також, інших повноважень, визначеним законом, на час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період (наказ №52-к від 06.04.2022 року).

Натомість, обґрунтовуючи заявлений самовідвід, суддя ОСОБА_4 зазначила, що не одна із наведених в п.п.2.3.2, 2.3.49, 2.3.50 підстав Положення, не кореспондується з обґрунтуванням призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, а саме на посилання на наказ №52-к від 06.04.2022 - увільнення судді ОСОБА_5 від здійснення правосуддя.

З вказаним твердженням судді ОСОБА_4 суд не погоджується, адже, п.2.3.2 Положення, регулює порядок визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи автоматизованою системою, зокрема, шляхом повторного автоматизованого розподілу судових справ. До того ж, п.2.3.49 Положення встановлює, що повторний автоматизований розподіл судових справ між суддями застосовується у випадках визначених законом, а також з метою заміни одного, декількох суддів, всього складу суду, збільшення складу суду в порядку, визначеному підпунктами 2.3.4, 2.3.23 цього Положення. При цьому, п.2.3.50 визначено, що винятково у разі, коли суддя (судді) у передбачених законом випадках не може (не можуть) продовжувати розгляд справи, невирішені судові справи передаються для повторного автоматизованого розподілу за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду (особи, яка виконує його обов`язки), що додається до матеріалів справи.

Суд зазначає, що під час винесення розпорядження, керівником апарату суду було обґрунтовано застосовано саме п.п.2.3.2, 2.3.49, 2.3.50 Положення, адже в даному випадку було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи щодо ОСОБА_3 (п.2.3.2 Положення), з метою заміни судді в складі колегії суддів (п.2.3.49 Положення), у зв`язку з неможливістю продовжити судовий розгляд суддею ОСОБА_7 (п.2.3.50 Положення).

Окремо суд звертає увагу, що, посилаючись на вказані вище пункти Положення, суддею ОСОБА_4 в заяві про самовідвід було процитовано зовсім інші пункти, зокрема п.2.3.3.

Таким чином, суд приходить до висновку, що керівником апарату суду під час винесення розпорядження, жодним чином не було порушено пункти Положення та повторний розподіл судової справи щодо ОСОБА_3 був проведений з дотриманням вимог чинного процесуального законодавства, що, в свою чергу, свідчить про безпідставність та необґрунтованість доводів заяви судді ОСОБА_4 про самовідвід.

Окрім того, суд наголошує на той факт, що кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_3 передано для розгляду судді ОСОБА_4 11 липня 2022 року. Натомість, самовідвід нею заявлений лише 6 березня 2023 року, тобто більш, ніж через сім місяців після отримання справи, в той час, як обставини, на які вона посилається, обґрунтовуючи свій самовідвід, існували протягом цього періоду часу та не розцінювалися нею як такі, що перешкоджають їй розглядати справу.

Враховуючи законність повторного розподілу судової справи між суддями, суд не приймає до уваги всі інші доводи заяви судді ОСОБА_4 про самовідвід, вважає, що нею не доведено наявність обставин, які б могли викликати сумніви в її неупередженості та унеможливлювали ухвалення нею об`єктивного рішення у справі.

Отже, враховуючи відсутність підстав для самовідводу судді ОСОБА_4 та приймаючи до уваги той факт, що підстави, зазначені в заяві не викликають сумнів в її неупередженості, оскільки жодних порушень розподілу судової справи не встановлено, суд приходить до висновку, що заява про самовідвід задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.35, 75, 76, 80, 81, 371,376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви судді ОСОБА_4 про самовідвід по кримінальному провадженню №0000076 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.2 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : ОСОБА_1