Дата документу 29.09.2022 Справа № 333/2647/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/92/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/2647/16-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 (з доповненням), захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24 вересня 2020 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

та

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ними кримінального правопорушення, та визнано винуватими і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винуватими і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

31 березня 2016 року приблизно о 21 годині 50 хвилин ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, діючи за попередньою змовою, керуючись надуманими мотивами, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків із ОСОБА_12 , хаотично наносили йому численні удари руками та ногами по різним частинам тіла, переважно в область голови. Після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , взявши за руки та ноги потерпілого ОСОБА_12 , витягли його з приміщення будинку на вулицю та, протягнувши потерпілого спиною по землі, поклали на землю біля будинку №4 вказаної бази відпочинку без свідомості, після чого повернулись до свого помешкання та лягли спати.

01.04.2016 року приблизно о 06 год. 20 хв. в ході обходу території свідок ОСОБА_13 виявив потерпілого ОСОБА_12 , викликав швидку медичну допомогу, яка доставила ОСОБА_12 до п`ятої міської клінічної лікарні, де останній приблизно о 07-40 год. помер, не приходячи у свідомість.

Згідно висновку експерта від 06.05.2016 року №1106 своїми умисними спільними діями ОСОБА_10 та ОСОБА_9 спричинили ОСОБА_12 закриту внутрішньочерепну травму з крововиливом під тверду та м`які мозкові оболонки головного мозку, що призвело у своєму розвитку до повнокровну з порушенням гемодинаміки та набряку в головному мозку та розвитком травматичного шоку, що перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, що була отримана за декілька годин до надходження у стаціонар та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя; синці в лівій щічно-виличній області, садна в лобно-щічно-виличній області зліва, в області носа, забійні рани на слизовій оболонці верхньої та нижньої губи, крововиливи в м`які тканини лівої скроневої області, крововиливи під тверду мозкову оболонку в праву велику півкулю головного мозку об`ємом 150 куб. см, крововиливи під м`які мозкові оболонки правій скроневій та лобній областях утворились від травматичних впливів тупих твердих предметів, особливості яких не відобразились у характері ушкоджень у вищезазначені області голови; синці по задній поверхні лівого ліктьового суглоба, по задній поверхні в нижній треті правого передпліччя, утворились незадовго до надходження в стаціонар від дії тупого (тупих) предметів, в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають, мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що причинило смерть потерпілого. Йому призначено покарання у виді 8 років 11 місяців 18 днів позбавлення волі. Звільнено з-під варти у зв`язку з відбуттям призначеного покарання.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що причинило смерть потерпілого. Йому призначено покарання у виді 8 років 11 місяців 18 днів позбавлення волі. Звільнено з-під варти у зв`язку з відбуттям призначеного покарання.

Вирішено питання про зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, цивільний позов та речові докази.

Вирок щодо ОСОБА_10 в апеляційному порядку не оскаржено.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачувались у тому, що 31.03.2016 року в період часу з 14-00 години до 22-00 години ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , у стані алкогольного сп`яніння у громадському місці на базі відпочинку «Скіф», за адресою: м.Запоріжжя, вул.Чубанова, буд.2-з, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, а саме: не зважаючи на присутність дітей, ігноруючи численні зауваження відпочиваючих на базі «Скіф» людей, гучно висловлювались нецензурною лайкою, здійснювали постріли з пістолету, який не є вогнепальною зброєю, тим самим заважали нормальному відпочинку людей.

Вказані дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були кваліфіковані прокурором за ч.2 ст.296 КК, як хуліганство, тобто, грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Вироком суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ними кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_7 просили вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК та виправдати за недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень. Цивільний позов потерпілої до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про солідарне стягнення матеріальної і моральної шкоди залишити без розгляду. В доповненнях до скарги апелянти просили вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з недоведеністю.

Свої вимоги мотивували тим, що стороною обвинувачення жодним належним та допустимим доказом не доведено, що ОСОБА_9 наносив будь-які удари, а тим паче в голову потерпілого ОСОБА_12 , а висновок суду щодо хаотичного нанесення потерпілому численних ударів руками та ногами по різним частинам тіла, переважно в область голови нічим не підтверджено і є припущенням суду. Посилаючись на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26.03.2018 року з приводу того, що жоден свідок не вказав на обвинувачених як на осіб, які наносили удари потерпілому будь-яким способом, суд під час нового розгляду дану суперечність не усунув. Твердження суду про те, що згідно висновку експерта від 06.05.2016 року №1106 саме ОСОБА_10 та ОСОБА_9 своїми умисними діями спричинили ОСОБА_12 тілесні ушкодження, не відповідає фактичним обставинам справи. Те, що ОСОБА_9 бив потерпілого не підтверджено ні показами самого обвинуваченого, ні показами свідків, ні записами з камер відео спостереження, які розташовані на базі. Зазначаючи про наявність суперечностей між показаннями свідка ОСОБА_14 щодо наявності у потерпілого тілесних ушкоджень, наданих останнім під час попереднього судового розгляду, які були предметом перевірки апеляційним судом, та показань, наданих під час теперішнього розгляду, вказує про те, що суд не уточнив та не співставив суттєві моменти по справі. Зокрема, свідок ОСОБА_14 чітко вказував, що потерпілого на базу відпочинку привезли вже сильно побитим і ці тілесні ушкодження були в області голови (численні синці на обличчі та розсічення брови). Суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме відомості з протоколу огляду автомобіля ЗАЗ 110308 «Славута», на що також звертав увагу апеляційний суд в ухвалі від 26.03.2018 року. Наявність в галереї мобільного телефону ОСОБА_10 фотографій, на яких зображений ОСОБА_9 поряд з лежачим на підлозі потерпілим ОСОБА_12 , жодним чином не доводить нанесення ОСОБА_9 потерпілому будь-яких ударів. Фотографування не може свідчити про наявність умислу в діях обвинувачених, до того ж судом не було встановлено особу того, хто саме фотографував, при тому, що обвинувачені свої дії стосовно фотографування заперечували, а телефон знаходився в кімнаті у вільному доступі та ним міг скористатися будь-хто. У зв`язку із чим, дані фотографії не можуть бути визнані належними та допустимими доказами умислу обвинувачених на спричинення тілесних ушкоджень та доказами нанесення обвинуваченими тілесних ушкоджень потерпілому. Висновками експертиз №843 та №849 від 06.05.2016 року встановлена відсутність на тілі та речах ОСОБА_9 слідів крові потерпілого. При цьому, сторона захисту припускає, що кров, сліди якої знайшли на руці та одязі ОСОБА_9 , належить саме ОСОБА_9 , а утворилися вказані сліди внаслідок побиття ОСОБА_9 працівниками поліції, про що неодноразово заявлялося стороною захисту. Рішення суду щодо стягнення шкоди з обвинуваченого ОСОБА_9 є безпідставним, оскільки вина останнього не доведена. Досудовим слідством не були встановлені особи таких важливих свідків, як побитий на ім`я ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ) та ОСОБА_17 , які були безпосередніми учасниками подій, оскільки ОСОБА_15 били разом із ОСОБА_12 , і він точно знає, хто саме наносив удари. Крім того, не були допитані в якості свідків інші особи, які відпочивали в той час на базі відпочинку, оскільки вони могли бачити конфлікт та опосередковано приймати в ньому участь. Також не проводилася така важлива слідча дія як слідчий експеримент по відтворенню подій за участю обвинувачених та інших осіб. Не була перевірена версія щодо причетності до злочину ОСОБА_18 та невідомого ОСОБА_17 . Органом досудового розслідування також було визнано потерпілим директора бази ОСОБА_19 , але останньому не було заподіяно ніякої шкоди, претензій до ОСОБА_9 він не має, про що він заявляв в судовому засіданні під час допиту в якості свідка, однак суд у вироку також вважає його потерпілим, що ніяк не узгоджується зі ст.55 КПК. Огляд території бази відпочинку «Скіф» та вилучення речових доказів, в тому числі і відеозапису з камер відеоспостереження, в порушення вимог ст.234 КПК було проведено без дозволу слідчого судді. Також судом першої інстанції не було усунено таке важливе порушення процесуального закону, як те, що у справі відсутній технічний запис судового засідання від 25.06.2016 року, про що також зазначалося в ухвалі Апеляційного суду Запорізької області від 26.03.2018 року. Судом першої інстанції при повторному розгляді даного провадження не враховано та не виконано жодної вказівки та рекомендації, які були зазначені в ухвалі Апеляційного суду Запорізької області від 26.03.2018 року, а також не були усунені недоліки та протиріччя, на які вказував апеляційний суд.

Захисник ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі просив вирок щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині визнання їх винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК, скасувати та кримінальне провадження закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК, проводилось без внесення відомостей про його вчинення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що тягне за собою недопустимість доказів отриманих внаслідок проведення всіх слідчих дій. Крім того, взагалі не здобуто доказів та не доведено, що саме ОСОБА_9 та ОСОБА_10 нанесли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили його смерть. Вирок суду про визнання обвинувачених винними за ч.2 ст.121 КК базується виключно на припущеннях, оскільки у показах свідків, висновках експертів, інших досліджених судом письмових доказах відсутні фактичні дані, що саме ОСОБА_9 та ОСОБА_10 взагалі застосовували до потерпілого будь-яке насильство, а досліджені судом докази навпаки свідчать про непричетність обвинувачених до скоєння інкримінованого кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які повністю підтримали апеляційні скарги та наполягали на їх задоволенні; обвинуваченого ОСОБА_10 , який також підтримав апеляційні скарги; представника потерпілої, прокурора, які заперечили проти апеляційних скарг та просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вирок суду в частині виправдання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК, ніким із учасників провадження не оскаржено, то колегія суддів з огляду на ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядала.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК, ухвалено відповідно до вимог ст.370 КПК на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно з положеннями ст.94 КПК.

Так, в основу обвинувального вироку суду першої інстанції обґрунтовано покладено покази свідка ОСОБА_20 , який пояснив, що 31 березня 2016 року святкував день народження ОСОБА_9 на базі відпочинку «Скіф». Спочатку він на машині забрав ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , потім по дорозі ще й ОСОБА_21 . Також, на базу згодом приїхали ОСОБА_14 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 та ОСОБА_15 . Усі святкували, вживали алкогольні напої. Вечорі ОСОБА_18 попросив відвезти їх на Шевченківський район, навіщо не пояснював. Також на Шевченківський район поїхали ОСОБА_24 , ОСОБА_22 і ОСОБА_14 на іншій машині Славуті зеленого кольору. Він погодився, відвіз хлопців на Шевченківський і поїхав на Космічний район в свою компанію. Через деякий час подзвонив ОСОБА_9 і попросив приїхати на базу, щоб допомогти. Він передзвонив ОСОБА_21 , який залишався на базі, але той телефоном повідомив, що пішов з бази пішки і його там не має. Він поїхав знову на базу, по дорозі забрав ОСОБА_21 . На базі вони побачили компанію незнайомих хлопців, серед них були ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Спитав, що сталося, ОСОБА_9 запропонував пройти в будинок і побачити. Він з ОСОБА_21 пройшли в будинок і побачили на підлозі незнайомого хлопця, який лежав на лівому боці, біля нього була велика калюжа крові. На питання що сталося, ОСОБА_9 запропонував пройти в іншу кімнату, де вони побачили ще одного хлопця з побитими очами, який прикривав себе ковдрою і мовчав. На запитання: «Хто це?» хтось із присутніх відповів: «Баригі». Потім усі вийшли на вулицю і почали вирішувати, що саме робити. ОСОБА_24 і ОСОБА_14 поїхали в аптеку купити нашатирний спирт та намагались надати хлопцю першу медичну допомогу, але у них нічого не вийшло. Він разом з ОСОБА_21 запропонували викликати швидку допомогу, проте ОСОБА_9 сказав, що сам вирішить це питання. Згодом ОСОБА_24 уїхав на « ОСОБА_25 », він разом з ОСОБА_21 також поїхали. На базі відпочинку залишились ОСОБА_9 з ОСОБА_10 , а також дві невідомі особи, одна з яких лежала на порозі, інший був у кімнаті.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засідання зазначив, що наприкінці березня 2016 року він знаходився вдома, йому близько семи вечора подзвонив ОСОБА_18 і попросив приїхати на машині на базу «Скіф», де святкували день народження ОСОБА_9 . Він погодився, приїхав на базу, забрав ОСОБА_18 , ОСОБА_22 та ОСОБА_14 і поїхали на Шевченківський. З ними була ще одна машина Lanos Sens, де було приблизно ще 3 чоловіка. В Славуті перебували він, Боц, ОСОБА_26 та ще одна особа. Зупинились на вул.Чарівній, всі вийшли, він залишився в машині. Потім, він під`їхав до Шевченківського райвідділу, де забрав ОСОБА_27 , ОСОБА_26 та ще одного хлопця, якого не знає. Поїхали в сторону «Тещиного язика» до ігротеки, де Омесь вийшов та повернувся з двома невідомими особами. Тілесних ушкоджень та слідів крові на вказаних особах не пам`ятає. Далі повіз всіх на базу «Скіф». На базі усі вийшли з машини, йому подзвонив ОСОБА_22 і він поїхав його забирати в район ОСОБА_28 . Хлопців ( ОСОБА_29 та ОСОБА_30 ) підібрав вже на автовокзалі і вони повернулись на базу «Скіф». Коли вони приїхали, зайшли на територію бази, на підлозі в коридорі будинку вже лежав без тями та весь в крові хлопець, який раніше сідав до нього в машину біля ігротеки. Людина була побита, в плямах крові, обличчя розбите зі слідами крові. Окрім ОСОБА_9 та ОСОБА_10 поряд з невідомим були й інші особи, яких він не знає. Він поїхав в аптеку і купив нашатир. Намагались привести непритомного до тями. Коли хлопці казали, що необхідно викликати швидку, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 сказали, що самостійно викличуть. Невідомий подавав ознаки життя у виді дихання з хрипом.

Під час допиту в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 зазначив, що 31 березня 2016 року вдень приїхав на базу відпочинку «Скіф» святкувати день народження ОСОБА_9 . Окрім ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на базі були також ОСОБА_31 , ОСОБА_32 та ще невідомі йому особи. З бази відпочинку поїхали на ОСОБА_33 , яким керував ОСОБА_34 в сторону «Шекіленду», де як пояснив Омесь, необхідно зустрітись з особою та поговорити з нею. На іншій машині ОСОБА_25 , під керуванням ОСОБА_32 , був ОСОБА_26 . Прибувши до «Шекіленду», побачили чоловіків, які розповсюджували наркотичні засоби. Омесь почав говорити з ними, навіщо вони це роблять, на що ті почали убігати. Омесь наздогнав одну особу, інша побігла в сторону по вул.Іванова. Та особа, яку затримав Омесь, зателефонувала іншій особі та вони поїхали за нею в ОСОБА_25 з ОСОБА_26 та ОСОБА_32 . Наздогнавши другу особу на «Тещиному язику», Омесь посадив його в машину та всі поїхали на базу відпочинку «Скіф». До будинку зайшли Омесь, дві невідомі особи (потерпілі) разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . В той же час, він разом з ОСОБА_24 поїхали за ОСОБА_22 в район зупинки ОСОБА_28 . Повернувшись на базу відпочинку приблизно через 30 хвилин він побачив, що на порозі будинку лежить в несвідомості людина. Він з ОСОБА_32 поїхали в аптеку за нашатирним спиртом, намагались привести непритомного до тями. На запитання про швидку допомогу, ОСОБА_35 та ОСОБА_36 відповіли, що вже викликали.

З показів свідка ОСОБА_21 судом першої інстанції було встановлено, що зранку 31 березня 2016 року разом із ОСОБА_34 та ОСОБА_37 приїхали на базу відпочинку «Скіф» святкувати день народження останнього. Вечері він сам пішов додому та близько о 21 годині вечора повернувся до бази разом із ОСОБА_34 на його автомобілі. Зайшовши до будинку, де святкували день народження, побачив невідомого йому чоловіка, який лежав на порозі при вході в будинок. В будинку були присутні обвинувачені ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , а також ОСОБА_38 , з яким познайомився напередодні та ще один ОСОБА_39 (прізвища не знає). Всі були стурбовані. Крім особи, яка була на підлозі, ще була особа, яка лежала на ліжку. Тій особі, яка перебувала на підлозі намагались надати медичну допомогу.

Дослідивши і перевіривши показання свідків, районний суд умотивовано визнав, що вони отримані в порядку, визначеному законом, згідно зі ст.84 КПК ці покази є процесуальними джерелами доказів, а тому правомірно поклав їх в основу вироку. Покази зазначених свідків є конкретними та узгоджуються з сукупністю інших доказів, які судом покладено у вирок.

Крім того, рішення суду про винуватість обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується також даними, встановленими із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених судом першої інстанції, зокрема:

- протоколами огляду місця події від 01.04.2016 року, ілюстраційними таблицями до вказаних протоколів та відеозаписом огляду місця події, розміщеному на DVD-R диску. Під час даної слідчої дії було оглянуто територію навколо будинку для відпочинку та будинок для відпочинку №3, який розташований на базі відпочинку «Скіф», де на розі будинку №3, вздовж будинку №1, 2 виявлений безпритомний чоловік 16-22 років, накритий ганчіркою темно-червоного кольору, на обличчі садна, речовина бурого кольору. Під час огляду в будинку АДРЕСА_5 виявлені плями речовини бурого кольору в коридорі, спальній кімнати (приміщення №1), ванній кімнаті, кухні, приміщенні №4, №5, №6, №7, з цих плям зроблені змиви. Також виявлені та вилучені сліди пальців рук та речі;

- протоколом огляду предмету від 25.04.2016 року - флеш накопичувача «Transcend» та відео файлами, із яких встановлено, що о 21:21 до бази відпочинку приїхав автомобіль «ЗАЗ Славута», з якого група осіб чоловічої статті виводять двох осіб чоловічої статті та ведуть до бесідки, яка розташована між будинком АДРЕСА_5 та сторожкою. 02:03:02 в будинку №3 увімкнулось світло на першому поверсі, о 02:06 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виводять особу чоловічої статті під руки з території бази відпочинку;

- висновком експерта-імунолога від 06.05.2016 року №848, відповідно до якого в слідах на речах ОСОБА_10 , які були вилучені під час затримання: кофті синього кольору та кофті чорного кольору встановлено наявність крові людини та виявлені антигени В і Н, яка може походити від особи групи В, в тому числі від трупа ОСОБА_12 . В останніх слідах на речах ОСОБА_10 : штанах, кросівках правому та лівому встановлена наявність крові людини та виявлені антигени А, В і Н, що не виключає змішування крові від осіб з різними груповими властивостями, в тому числі від трупа ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , за наявністю в останніх тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею на момент злочину;

- висновком експерта від 10.05.2016 року №736-д із якого встановлено, що вилучені сліди пальців рук в ході огляду місця події від 01.04.2016 року за адресою: АДРЕСА_6 залишені в тому числі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 ;

- висновком експерта-цитолога №229 від 26.04.2016 року, відповідно до якого при судово-цитологічному дослідженні змивів з піднігтьового вмісту обох рук ОСОБА_10 виявлена кров людини, походження якої можливе від потерпілого ОСОБА_12 ;

- висновками судово-медичних експертиз від 06.05.2016 року №1106 та від 23.05.2016 року №1742 трупа ОСОБА_12 , якими встановлено механізм та локалізація тілесних ушкоджень у потерпілого;

- протоколом огляду предмету від 18.04.2016 року та фототаблицями до нього, відповідно до якого в галереї мобільного телефону «Sony», який належить ОСОБА_10 та вилученого під час обшуку, міститься дві фотографії, на яких зображений ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , який лежить на підлозі з явними ознаками тілесних ушкоджень на обличчі; також 6 фотографій, на яких зображений потерпілий ОСОБА_12 , який лежить на підлозі та відеозапис, на якому зображено потерпілого ОСОБА_12 , який лежить на підлозі з явними ознаками тілесних ушкоджень на обличчі.

Дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши зазначені докази, оцінивши їх в аспекті ст.94 КПК з точки зору належності, допустимості й достовірності, а також з`ясувавши передбачені ст.91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, районний суд обґрунтовано вирішив, що ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять факт вчинення обвинуваченими кримінально-караного діяння, передбаченого ч.2 ст.121 КК і вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

До заперечень апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника про те, що жодними належними та допустимими доказами не доведено, що обвинувачений ОСОБА_9 наносив будь-які удари потерпілому ОСОБА_12 , колегія суддів ставиться критично. При цьому судова колегія виходить з того, що висновок суду про спричинення потерпілому тілесних ушкоджень обома обвинуваченими було зроблено на підставі дослідження і співставлення сукупності зібраних у справі доказів. Зокрема такого висновку суд першої інстанції дійшов на підставі показів допитаних свідків, протоколів огляду місця події, висновків проведених у справі експертиз, огляду галереї мобільного телефону, який належить ОСОБА_10 , відеозапису з камер зовнішнього спостереження на базі відпочинку «Скіф».

Ретельно дослідивши і зіставивши зазначені докази суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого та законного висновку про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільно і узгоджено, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень наносили чисельні удари руками та ногами по різним частинам тіла потерпілого ОСОБА_12 , переважно в область голови. Колегія суддів в повному обсязі погоджується із такими висновками суду, вважаючи їх достатньо вмотивованими та обґрунтованими.

Та обставина, що свідки не зазначили про те, що ОСОБА_9 бив потерпілого ОСОБА_12 , не ставить під сумнів правильність висновків суду про доведеність винуватості обвинуваченого з огляду на наявність і інших беззаперечних доказів, зібраних у справі.

Доводи захисту про те, що суд не взяв до уваги протокол огляду автомобіля ЗАЗ 110308 «Славута» є безпідставними. Адже з мотивувальної частини вироку вбачається, що зазначений доказ був досліджений та оцінений судом першої інстанції. При цьому суд, надаючи оцінку даному протоколу, правильно виходив з того, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які би підтверджували, що речовина бурого кольору на задній поверхні правого переднього сидіння автомобіля, відноситься до групової приналежності крові ОСОБА_12 . З огляду на що, суд цілком правильно не взяв цей доказ до уваги. Крім того, наявність крові в приміщенні будинку, а саме в коридорі та під тілом потерпілого ОСОБА_12 дає підстави стверджувати, що тілесні ушкодження були заподіяні потерпілому саме в будинку.

Невстановлення особи, яка сфотографувала ОСОБА_9 поряд з лежачим на підлозі потерпілим ОСОБА_12 , з огляду на зміст цих фотографій, за жодних обставин не свідчить про непричетність ОСОБА_9 до вчинення злочину.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи свої висновки щодо наявності у обвинувачених умислу на спричинення потерпілому ОСОБА_12 тяжкого тілесного ушкодження, правильно виходив із характеру та локалізації тілесних ушкоджень у потерпілого, поведінки обвинувачених після вчинення злочину, які, маючи можливість викликати швидку допомогу, цього не зробили, а навпаки винесли непритомного потерпілого на вулицю, де поклали на землю і залишили без допомоги.

Та обставина, що під час досудового розслідування не була встановлена особа на ім`я ОСОБА_15 , якого били разом з потерпілим ОСОБА_12 , та інших свідків, на що посилався захист у скаргах, жодним чином не позначилось на повноті встановлених у справі обставин. При цьому суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наданих сторонами доказів, які він мав можливість безпосередньо дослідити в судовому зсіданні і таких доказів було достатньо для ухвалення обвинувального вироку щодо обвинувачених.

Непроведення у справі такої слідчої дії як слідчий експеримент, на чому акцентував увагу захист, також не може позначитись на законності прийнятого судом рішення. Адже за положеннями кримінального процесуального закону не вимагається обов`язкового проведення слідчого експерименту у кримінальному провадженні. Така слідча дія з огляду на ст.240 КПК проводиться лише з метою перевірки і уточнення відомостей які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Більш того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 відмовився від проведення слідчого експерименту за його участю.

Доводи сторони захисту про те, що не була перевірена версія про причетність до злочину інших осіб, були предметом перевірки суду першої інстанції та правильно визнані безпідставними. При цьому суд правильно виходив з того, що участь у спричиненні потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень інших осіб об`єктивно не була встановлена ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду. Ні свідки, ні самі обвинувачені не вказували на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому іншими особами. Більш того, за показами допитаних свідків і самих обвинувачених потерпілий ОСОБА_12 самостійно вийшов з автомобіля та без сторонньої допомоги зайшов у будинок на базі відпочинку.

Не є слушними і доводи апеляційних скарг про те, що суд не врахував вказівки, викладені в ухвалі апеляційного суду від 26.03.2018 року. Адже з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд під час нового розгляду зважив на ухвалу суду апеляційної інстанції, повно та всебічно дослідив обставини кримінального провадження та ухвалив законне рішення, виклавши його в належно мотивованому та обґрунтованому документі згідно з вимогами закону.

Що стосується доводів захисту про незаконність проведення огляду місця події території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та вилучення речових доказів, оскільки дана слідча дія була проведена без відповідного дозволу суду, то вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Виходячи із кримінальних процесуальних норм, які містяться у ч.1 ст.233, ч.2 ст.234 та ч.2 ст.237 КПК, огляд житла чи іншого володіння особи може бути проведено за добровільною згодою особи, яка ним володіє, за умови, що були наявні процесуальні гарантії, які захищали здатність особи висловлювати свою справжню думку при наданні такої згоди.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що з метою фіксації обставин вчинення кримінального правопорушення, 01.04.2016 року було проведено огляди місця події територію бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». При цьому такі огляди було проведено за письмовою згодою директора зазначеної бази відпочинку ОСОБА_19 та з його дозволу.

Враховуючи наведене, підстав сумніватися у законності проведення оглядів місця події та вилучення речових доказів, в тому числі і відеозапису з камер спостереження, у колегії суддів немає.

Твердження захисника ОСОБА_11 про здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК, без внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, спростовуються даними, що містяться в реєстрі матеріалів досудового розслідування. З огляду на що, вважати недопустимими з цієї підстави зібрані у справі докази, колегія суддів не вбачає.

Відтак докази, на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , було отримано в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду і не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення.

За наведених обставин при перевірці вироку колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, за яке їх засуджено.

З цих же підстав судова колегія відкидає доводи захисту про безпідставне стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої завданої шкоди через недоведеність вини останнього.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне визнання ОСОБА_19 потерпілим у справі колегією суддів не перевіряються, оскільки ОСОБА_19 був визнаний потерпілим по епізоду вчинення хуліганства, за яким обвинувачених виправдано і вирок суду в цій частині ніким не оскаржено.

Відсутність у матеріалах кримінального провадження технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове засідання від 25.06.2016 року, яке мало місце під час попереднього розгляду даного провадження іншим складом суду, не має жодного правового значення для суду, який здійснив новий розгляд після скасування попереднього вироку у справі. А тому в цій частині доводи апеляційної скарги захисту є неприйнятними.

Покази свідка ОСОБА_14 , надані ним під час попереднього розгляду справи іншим складом суду, не могли братися судом до уваги під час нового розгляду. Адже суд першої інстанції під час нового розгляду, з огляду на таку засаду кримінального провадження, як безпосередність дослідження показань (ст.23 КПК), безпосередньо допитав даного свідка в судовому засіданні та надав наданим показам, які він сприймав безпосередньо, відповідну оцінку.

Твердження захисту про застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 недозволенних методів з боку працівників поліції перевірялися під час кримінального провадження і не знайшли свого підтвердження. При цьому сторона захисту в своїй апеляційній скарзі зазначила про те, що постановою слідчого від 20.07.2016 року кримінальне провадження за ч.2 ст.365 КК було закрито. Даних про скасування даної постанови матеріали провадження не містять.

Відтак, на переконання колегії суддів, вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 (з доповненням), захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24 вересня 2020 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4