Справа № 183/4061/22
№ 1-кп/183/1089/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2022 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження №0000389 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, який перебуває на посаді старшого стрільця третього відділення, третього взводу третьої механізованої роти НОМЕР_1 окремого мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.409, ч.4 ст.402 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді старшого стрільця 3 механізованого відділення 3 взводу, 3 механізованої роти, 17 окремого мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «старший солдат», в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 24 травня 2022 року, перебуваючи у районі АДРЕСА_2 , отримавши від т.в.о. начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 молодшого лейтенанта ОСОБА_6 законний усний наказ вибути до місця розташування підрозділу у район н.п. Тошківка Луганської області, для забезпечення виконання поставленого завдання підрозділу, де він повинен був виконувати обов`язки по несенню військової служби, здійснювати охорону і оборону визначених позицій, а також забезпечувати відбиття атак противника, з метою недопущення прориву російсько-окупаційними військами у визначеному районі, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби, спрямований на відмову від несення обов`язків військової служби, залишив територію місця базування підрозділу в районі міста Лисичанськ, Луганської області та убув до м. Бахмут, Донецької області, де перебував до 28 травня 2022 року, при цьому ОСОБА_3 військову службу не ніс, обов`язків військової служби щодо проведення вогневої підтримки та оборони і охорони в межах і навколо визначеного району в АДРЕСА_2 з метою недопущення подальшого прориву російсько-окупаційними військами, у порушення наказу командира, не здійснював, тим самим відмовився від несення обов`язків військової служби.

Крім того, старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді старшого стрільця третього механізованого відділення третього взводу, третьої механізованої роти, 17 окремого мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, приблизно об 11 годині 55 хвилин 28 травня 2022 року, перебуваючи в пункті тимчасового збору військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_3 , отримавши законний усний наказ свого прямого начальника т.в.о. начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_7 висунутись на бойові позиції в Луганській області та забезпечити успішне виконання поставленого завдання підрозділу, відмовився виконати зазначений наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 4 ст. 409 КК України, як відмова від несення обов`язків військової служби, вчинена в умовах воєнного стану, а також за ч.4 ст.402 КК України, як непокора, тобто умисне невиконання наказу, вчиненому в умовах воєнного стану.
В судовому засіданні прокурор просила затвердити надану до суду угоду про визнання винуватості укладену між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_4 та обвинуваченим за участю захисника, відповідно до якої ОСОБА_3 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, взяв зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у кримінальному провадженні, сприяти розслідуванню кримінального провадження, виявленню та припиненню інших відомих йому подібних кримінальних правопорушень, прокурор та обвинувачений в присутності захисника, узгодили покарання обвинуваченому передбачене ч. 4 ст. 409 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік та за ч. 4 ст. 402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, дійшли згоди на призначення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остаточного покарання за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 409 та ч.4 ст. 402 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 62 КК України вважають за необхідне замінити основне покарання, що призначене ОСОБА_3 за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 409 та ч. 4 ст. 402 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 2 (два) роки.

Крім того прокурор просила не продовжувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, вважаючи можливим його скасувати.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнаючи себе винуватим, просив задовольнити угоду про визнання винуватості укладену між ним та прокурором.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 також просив задовольнити угоду про визнання винуватості між його підзахисним та прокурором, а також скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

У обвинуваченого в судовому засіданні з`ясовані всі питання, визначені ст. 474 КПК України та роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, відповідно до п.1 ч.1 ст. 473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, угода відповідає вимогам КПК України та закону.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 409 КК України, як відмова від несення обов`язків військової служби, вчинена в умовах воєнного стану, та за ч.4 ст.402 КК України, як непокора, тобто умисне невиконання наказу, вчинене в умовах воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що скоєні ним злочини відносяться до категорії тяжких, однак обставин, обтяжуючих його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений вину визнав повністю, є особою, що раніше не судима, на обліках у лікарів нарколога, психіатра, фтизіатра не перебуває, характеризується позитивно, є учасником бойових дій.

Щире каяття ОСОБА_3 та активне сприяння розкриттю злочину визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин суд, вважає можливим призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме: призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за ці злочини, а також застосувати ст.62 КК України, враховуючи, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем за призовом.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376, 475 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.409, ч.4 ст.402 КК України.

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 16 листопада 2022 року в присутності захисника між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Призначити ОСОБА_3 покарання:

- за ч.4 ст.409 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

- за ч.4 ст.402 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_3 визначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 62 КК України ОСОБА_3 замінити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 2 (два) роки.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_3 тримання під вартою в період з 28 травня 2022 року по 16 листопада 2022 року включно.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 скасувати, звільнивши його з-під варти негайно.

Копію вироку вручити обвинуваченому ОСОБА_3 , негайно.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1