Справа №173/1647/22
Провадження №1-кс/173/337/2022
У Х В А Л А
іменем України

18 листопада 2022 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Слідчий суддя Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретареві ОСОБА_2
За участю прокурора ОСОБА_3
підозрюваної ОСОБА_4
старшого слідчого СВ ВП № 3 ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську клопотання старшого слідчого відділу ВП № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_5 , погодженого з прокурором Жовтоводської окружної прокуратури в Дніпропетровській області, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Каменськ-Уральський, Свердловської області, Росія, громадянки України, українки, з середньою технічною освітою, заміжня, утриманців не маючої, раніше не судимої, не працюючої, пенсіонерки, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000356 від 17.11.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
До суду надійшло клопотання старшого слідчого відділу ВП № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_5 , погодженого з прокурором Жовтоводської окружної прокуратури в Дніпропетровській області, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні до підозрюваної ОСОБА_4 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000356 від 17.11.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.
В обґрунтування поданого клопотання слідчий посилається на наступне: досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_4 17 листопада 2022 року близько 18.30 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходилась разом зі своїм чоловіком - ОСОБА_7 за місцем їх постійного мешкання по АДРЕСА_1 . У вказаний час ОСОБА_7 на підґрунті особистих сімейних непорозумінь почав сваритися зі своєю дружиною ОСОБА_4 , морально пригнічувати та застосовувати фізичне насилля. Так ОСОБА_4 увійшла до приміщення кухні будинку, де перебував її чоловік ОСОБА_7 , після чого останній, будучи одягнений в трусах, безпідставно почав виказувати словесні образи на адресу своєї дружини ОСОБА_4 та хапав її за руки. У свою чергу ОСОБА_4 , виказала йому своє невдоволення його протиправними діями, після чого потерпілий ОСОБА_7 наніс один удар кулаком в обличчя своєї дружини ОСОБА_4 . Отримавши удар в обличчя, ОСОБА_4 , не бажаючи більше терпіти домашнє насилля над собою, схопила зі столу у приміщенні кухні один ніж господарсько-побутового призначення, та демонструючи його перед ОСОБА_7 , виказала погрозу застосування даного ножа у випадку продовження з його боку фізичного насилля. У свою чергу ОСОБА_7 , продовжуючи конфлікт зі своєю дружиною, наніс останній один удар долонею по обличчю. Відразу після його насильницьких дій, ОСОБА_4 , керуючись почуттям глибокої образи, прийшла у агресивний стан, та у цей час у неї виник умисел на заподіяння смерті своєму чоловікові ОСОБА_7 за допомогою ножа господарсько-побутового призначення, який вона утримувала за рукоятку у правій руці. З метою реалізації свого злочинного умислу на умисне протиправне заподіяння смерті, керуючись своєю суб`єктивною помилковою впевненістю, що таким чином вона захищає себе, усвідомлюючи свої протиправні дії та бажаючи подальшого настання суспільно-небезпечних наслідків, навмисно, цілеспрямовано, із достатньою силою, нанесла не менше шести ударів клинком ножа в грудну клітину зліва ОСОБА_7 , від якого останній впав на підлогу та через короткий проміжок часу (практично миттєво) настала його смерть.
Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у вбивстві, тобто в умисному, протиправному заподіянні смерті іншій людині, кваліфікуються за ч. 1 ст. 115 КК України.
17.11.2022 року о 22.45 год. в порядку ст.208 КПК України, працівниками поліції за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за адресою: АДРЕСА_1 , було здійснено фактичне затримання: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Каменськ-Уральський, Свердловської області, Росія, громадянку України, українку, з середньою технічною освітою, заміжню, утриманців не маючу, раніше не судиму, не працюючу, пенсіонер, зареєстровану та фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 .
18.11.2022 будучі допитана в якості підозрюваної ОСОБА_8 в скоєному злочину свою вину визнала повністю та показала, що проживає за вищевказаною адресою разом із своїм чоловіком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 . У них за час спільного проживання народилось двоє синів - ОСОБА_9 1973 р.н. , ОСОБА_10 1983 р.н. Але син ОСОБА_11 в ІНФОРМАЦІЯ_3 році помер від захворювання. На даний час син ОСОБА_12 знаходиться у Росії м. Мурманськ, він там проживає із родиною. А син ОСОБА_11 був одружений із ОСОБА_13 , яка проживає у АДРЕСА_2 . У них також народилась донька ОСОБА_14 , якій на даний час 15 років.
Так із своїм чоловіком ОСОБА_7 вона прожила 50 років, ми також якийсь період проживали разом у Росії, але потім знову повернулись до України у смт. Дніпровське. За ці роки чоловік бив її, вона терпіла постійні знущання фізичного та морального характеру. У це входить його безпідставні звинувачення мене у надуманій невірності. Дані звинувачення, починались як завжди усно, а після того, як вона починала заперечувати, то він вдавався до побоїв. Про дане знущання чоловіка знали тільки рідні, а саме двоє синів, їх дружини. Але, перебуваючи у Росії вона зверталась до місцевої поліції, але ці виклики нічим хорошим не закінчились. Чоловік продовжував знущатись, систематично бив. Також після таких його побоїв, вона не зверталась до медичних установ, оскільки у цьому не було особливої потреби. Чоловік бив в основному по тулубу. Також не повідомляла про такі інциденти своїм подругам та сусідам, бо про такі випадки було соромно комусь казати, не виносила такі випадки на загал.
Так останній конфлікт між чоловіком ОСОБА_7 та нею відбувся 17.11.2022 року, на день мого народження, а також на річницю смерті нашого сина ОСОБА_11 . Так 17.11.2022 року, близько 10.30 год. вона разом із чоловіком ОСОБА_7 , невісткою ОСОБА_13 та онукою ОСОБА_14 поїхали на місцевий цвинтар, де похований син. Ми там побули не довго, та повернулись до себе до дому на АДРЕСА_1 . Вдома ми приготували на стіл, сіли у тому самому колі поминали нашого сина ОСОБА_11 . Після чого продовжили нашу зустріч, але вже почали відмічати мій день народження. Приблизно о 15.00 год. до нас прийшла моя сусідка ОСОБА_15 , яку я раніше запросила до нас до дому. Приблизно о 16.00 год. моя невістка ОСОБА_16 зі своєю донькою ОСОБА_14 покинули нас, бо їм необхідно було йти до дому у справах. Ми лишились за столом вже втрьох сусідка, вона та чоловік. Далі починали нашу зустріч та продовжували її у літній кухні домоволодіння. Приблизно о 18.00 год. пішла додому ОСОБА_15 . Вона випивала спиртні напої, чоловік також вживав алкогольні напої, але він її ніколи не слухав, та пив стільки він собі забажає. За столом ніяких інцидентів не виникало, ні до кого чоловік не чіплявся, у тому числі й до неї. Але тільки вона увійшла до будинку, переодягнулась, у цей час до будинку також увійшов чоловік, який також переодягнувся, а саме він був у одних трусах, вона чекала на дзвінок від сина ОСОБА_17 , але він не телефонував. Вони підтримували зв`язок по системі «Скайп». Вона була одягнена у шерстяні лосини сірого кольору, кофта сіра, та шерстяний платок на шию, оскільки боліла шия. Вона увійшла на кухню, де також вже перебував чоловік, та нічого мені не пояснюючи почав її усно ображати, та чіплятись. Це їй не подобалось почала казати, щоб він її не чіпав. Але це ще більше його розлютило, та він наніс їй один удар кулаком лівої руки у обличчя. Вона утрималась на ногах, та взяла зі столу один ніж кухонний та висказала йому ультиматум, якщо він ще раз її вдарить, то вона застосує цей ніж проти нього. У цей момент, чоловік продовжив її бити, а саме наніс ще один удар по обличчю, але у вигляді пощочини. Вона захищаючись від його насильницьких дій, утримуючи ніж у правій руці, нанесла чоловікові декілька ударів в район грудної клітини зліва, у хаотичному порядку. Вона так зробила, оскільки після першого удару ножем, чоловік продовжив наносити їй удари кулаками. Тому вона, побоюючись його помсти продовжила наносити удари ножем. Далі чоловік впав на підлогу обличчям до низу, захрипів та перестав дихати. Вона злякалась, та зателефонувала невістці ОСОБА_16 , якій розповіла всю ситуацію. ОСОБА_16 відразу викликала швидку та поліцію. Після чого прибігла до неї до дому. Вона перебувала у дуже збентеженому стані, ніж лишила у підставці для ножів. До приїзду працівників поліції я не переодягала верхній одяг. У даному злочині вона щиро кається, вбивати свого чоловіка не бажала, наносила тілесні ушкодження з метою самозахисту від його насильницьких дій.
18.11.2022 ОСОБА_4 , було повідомлено про підозру у вчинені вбивства, тобто в умисному, протиправному заподіянні смерті іншій людині, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Вина ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме:
-протоколом огляду місця події від 17.11.2022 у ході якого було оглянуто домоволодіння будинку АДРЕСА_1 в якому виявлено труп ОСОБА_7 та речові докази (кухонний ніж зі слідами речовини бурого кольору);
-протоколом огляду трупа ОСОБА_7 , в ході якого виявлено на останньому колото-різані рани;
-протоколом допиту підозрюваної ОСОБА_4 ;
-протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ;
-протоколом допиту свідка ОСОБА_18 ;
-протоколом допиту свідка ОСОБА_19 ;
-протоколом допиту свідка ОСОБА_20 ;
-протоколом слідчого експерименту за участю підозрюваної ОСОБА_7 ;
-протоколом затримання ОСОБА_4 від 18.11.2022;
Звертаючись до суду з клопотанням про обрання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідство приходить до висновку, що застосування до ОСОБА_4 більш м`якого альтернативного запобіжного заходу неможливо, оскільки їх слід вважати такими, що не здатні забезпечити у подальшому належну процесуальну поведінку підозрюваного. Підозрювана ОСОБА_4 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, вчинила особливо-тяжкий злочин проти життя та здоров`я, за який чинним законодавством передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Злочин вчинила проти особи, із яким перебувала у шлюбі тривалий час, має спільних дітей, що вказує на особливий цинізм її вчинку. Аналізуючи всі обставини при яких було вчинено вбивство слідство приходить до висновку, необхідності застосування до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання спроб з боку останньої переховуватись від органів досудового розслідування та або суду; незаконно впливати на представників потерпілих, свідків та очевидців скоєного злочину, вчиняти інші кримінальні правопорушення, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
В судовому засіданні прокурор підтримав вимоги за клопотанням та просить застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, так як існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Слідчий вимоги про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_4 підтримав за підставами, викладеними в клопотанні.
Підозрювана ОСОБА_4 та її захисник заперечували щодо застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Слідчий суддя, розглянувши клопотання, заслухавши учасників розгляду справи, дослідивши додані до клопотання матеріали, приходить до наступних висновків.
17.11.2022 року внесені відомості до ЄРДР за №0000356 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що підтверджується копією витягу із ЄРДР .
18.11.2022 року ОСОБА_4 , було повідомлено про підозру у вчинені вбивства, тобто в умисному, протиправному заподіянні смерті іншій людині, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Пункт перший ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.
У відповідності до ст. 178 цього Кодексу при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити, серед іншого, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, репутацію.
Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 176 цього Кодексу слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Слід зазначити, що, відповідно до рішення у справі «Боротюк проти України» від 16.12.2010 ЄСПЛ в частині правозастосування ст. 5 Конвенції зазначив, що: «… існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справах «Бойченко проти Молдови» від 11.07.2006, «Худоєров проти Російської Федерації» від 08.11.2005, «Биков проти Російської Федерації»10.03.2009).
Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (позиція ЄСПЛ у рішеннях по справах «Белевитський проти Росії» від 01.03.2007, «Харченко проти України» від 10.01.2011).
Так, вирішуючи питання про існування ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.
У той же час, слідчий суддя у повній мірі не може погодитися з існуванням ризиків, які б давали підстави для застосування виняткового запобіжного заходу та про які зазначив слідчий у даному клопотанні, що було підтримано прокурором у судовому засіданні з огляду на наступне.
На переконання сторони обвинувачення, підозрювана, усвідомлюючи міру покарання за вчинене кримінальне правопорушення, з метою уникнення кримінальної відповідальності може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду.
Відповідно до вимог пунктів 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою.
При цьому, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» від 23.02.2012 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
У контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для застосування до особи запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі (рішення у справах «Строган проти України» від 06.10.2016, «Єлоєв проти України» від 06.11.2008, «Свершов проти України» від 27.11.2008, «Тодоров проти України» від 12.01.2012, «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993, «Панченко проти Російської Федерації» від 08.02.2005, «Бекчієв проти Молдови» від 04.10.2005, «Летельєр проти Франції» від 26.06.1991).
Крім того, дане твердження кореспондується з рішенням Конституційного Суду України від 08.07.2003 у справі №14-рп/2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається як обов`язкова підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.
Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчієв проти Молдови» від 04.10.2005, «Смірнови проти Російської Федерації» від 24.07.2003). Крім того, на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (рішення у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000).
Крім того, сторона обвинувачення вказує на наявність ризику ймовірного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.
З указаним твердженням слідчий суддя в повній мірі не може погодитись з огляду на наступне.
Слідчий суддя відмічає, що з огляду на початкову стадію досудового розслідування такий ризик гіпотетично може існувати, проте настання таких дій з боку підозрюваної можливо уникнути шляхом покладення на неї обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами у кримінальному провадженні. До того ж, ЄСПЛ у своєму рішенні «Москаленко проти України» від 20.05.2010 зазначає, що ризик того, що заявник примушуватиме свідків давати неправдиві показання має вимірюватися наявністю достатніх підтверджуючих даних. Він не може ґрунтуватися лише на ймовірності суворого покарання, а повинен бути пов`язаний із конкретними фактами (рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії [ВП]» від 28.11.2017).
Оцінюючи заявлені стороною обвинувачення ризики переховування від органу досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні та можливості перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, слідчий суддя, з огляду на положення КПК України та прецедентну практику ЄСПЛ, враховуючи повідомлені стороною захисту дані про особу підозрюваної, в світлі запровадженого в Україні воєнного стану відмічає, що стороною обвинувачення не надано переконливих доказів на підтвердження існування таких ризиків, вказані твердження є формальними та сумнівними, з урахуванням встановлених обставин, ґрунтуються на припущеннях та не можуть свідчити про настільки високу ймовірність їх настання, що для їх запобігання неможливо застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Частиною 4 ст. 194 КПК України передбачено, що у разі, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами 5 та 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
За викладених обставин, вбачається, що клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів сторони обвинувачення про наявність у підозрюваної наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до його застосування.
Враховуючи викладене, беручи до уваги тяжкість інкримінованого злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , суворість можливого покарання, дані про особу підозрюваної, яка раніше не судима, пенсіонерка, похилого віку, відповідно наданих довідок є онкохворою та потребує постійного лікування , має постійне місця проживання, зважаючи на цілі та принципи кримінального провадження, з метою забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, з огляду на те, що за результатами судового розгляду стороною обвинувачення доведено наявність обґрунтованої підозри та частково доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зважаючи на позицію ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії» від 02.08.2001, відповідно до якої за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюється до позбавлення волі для цілей ст. 5 § 1 (с) Конвенції, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для застосування до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки вважає, що встановлені в ході судового розгляду обставини у своїй сукупності свідчать про те, що такий вид запобіжного заходу буде достатнім для виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.
Керуючись статтями 132, 176-178, 181, 193, 194, 196, 309, 395, 532, 534 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого відділу ВП № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_5 , погодженого з прокурором Жовтоводської окружної прокуратури в Дніпропетровській області, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні до підозрюваної ОСОБА_4 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000356 від 17.11.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України - відмовити.
Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 16 січня 2023 року включно.
Строк домашнього арешту обчислювати з моменту винесення ухвали, тобто з 18 листопада 2022 року.
Покласти на підозрювану ОСОБА_4 такі обов`язки:
1) Не відлучатися із будинку розташованого по АДРЕСА_1 в якому вона фактично проживає без дозволу слідчого, прокурора та суду.
2) Прибувати до слідчого, прокурора та/або суду за першою вимогою;
3) Утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілою у даному кримінальному провадженні в усіх випадках, крім спільної участі у слідчих та процесуальних діях;
4) Здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Строк дії ухвали два місяці.
Виконання ухвали доручити відділенню поліції № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення.
Оскарження ухвали не зупиняє її дії.

Слідчий суддя ОСОБА_1