ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3947/22 Справа № 215/3593/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

07 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

07 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 листопада 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченому за ч.4 ст.187 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2022 року продовжений ОСОБА_5 строк тримання під вартою до 20 січня 2023 року за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України. Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.187 КК України, за якими законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, а також, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли та не змінились під час розгляду клопотання. Вік та стан здоров`я дозволяють застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
На зазначену ухвалу обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно продовжив йому запобіжний захід у виді тримання під вартою. Судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, а саме має співмешканку, з якою проживав протягом трьох років, приймав участь у вихованні її малолітньої доньки.
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів доходить наступного.
Відповідно до ч. 5 ст. 394 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.
Згідно вимог ст. 12 КПК України кожен, кого затримано через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення або інакше позбавлено свободи, повинен бути в найкоротший строк доставлений до слідчого судді для вирішення питання про законність та обґрунтованість його затримання, іншого позбавлення свободи та подальшого тримання. Таким чином, законність та обґрунтованість обмеження права на свободу та особисту недоторканність має бути перевірена судом у найкоротший строк.
Згідно з практикою Європейського Суду, зокрема рішенням у складі Великої палати у справі «Labita v.Italy» від 06.04.2000 р., тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
Як встановлено з наданих судом першої інстанції матеріалів, запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 продовжений під час судового провадження в суді першої інстанції на 60 днів до 20.01.2023 року включно.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у своєму рішенні від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Крім цього, вирішуючи питання необхідності продовження запобіжного заходу, слід виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не лише права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як потерпілого, так і суспільства в цілому.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості та законності застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів враховує, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства, з санкцією від 8 років до п`ятнадцяти років позбавлення волі. Судовий розгляд кримінального провадження не закінчено. Враховуючи принцип безпосереднього дослідження доказів судом, обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків по даному кримінальному провадженні з метою уникнення кримінальної відповідальності. ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, раніше неодноразово судимий за тяжкі корисливі злочини, в тому числі за розбій, що в сукупності з іншими обставинами свідчить про те, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення з метою відшкодування коштів для прожиття. Обвинувачений власної родини не має, що свідчить про низькі соціальні зв`язки.
З урахуванням цього, колегія суддів зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде гарантувати виконання ОСОБА_5 своїх процесуальних обов`язків.
Можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачають вимоги 183 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Тяжкість, характер та обставини інкримінованого злочину свідчить про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.
Наявність соціальних зв`язків і дані, що характеризують обвинуваченого, не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Ці обставини існували і на час вчинення інкримінованого обвинуваченим злочину, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.
При цьому, відсутність, на даний час, фактів втечі обвинуваченого чи впливу на свідків, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та не вчинення дій, визначених у ст. 177 КПК України, зумовлено не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.
Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про продовження застосування стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді