ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/43/23 Справа № 710/1280/20 Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 07 липня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово раніше судимого, останнього разу 22 липня 2020 року Шполянським районним судом за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно призначено до відбування 5 років позбавлення волі,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складення покарання за вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 22 липня 2020 року, та цим вироком, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України в строк відбування покарання повністю зараховано покарання відбуте частково за вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 22 липня 2020 року до постановлення цього вироку.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання за вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 22 липня 2020 року, тобто з 22 липня 2020 року.

ВСТАНОВИЛА

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним в тому, що у період з 01 по 10 липня 2020 року, в денний час доби, більш точний час слідством не встановлений, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, через незамкнені двері проник в приміщення гаража, що розташований на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , звідки таємно викрав належний останньому набір ключів марки «Новосибирский инструментальный завод», вартість якого становить 486,39 гривень.

У зміненій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити вищевказаний вирок, призначивши ОСОБА_7 менш суворе покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки та остаточне визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вказує про змінену позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , який визнав вину у інкримінованому складі кримінального правопорушення та бажає просити вибачення у потерпілого за вчинене кримінальне правопорушення.

На думку захисника, оскаржуваний вирок не відповідає вимогам ч. 3 ст. 403 та ст. 370 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на вимоги закону України про кримінальну відповідальність щодо загальних засад призначення покарання, а також правові позиції, що викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7 (далі Постанова ВСУ № 7).

Вказує, що суд при призначенні покарання повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Стверджує, що суд, не зважаючи на те, що покарання, визначене оскаржуваним вироком ОСОБА_7 хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною частиною статті 185 КК України та не є максимальним за санкцією указаної статті, однак вважає, що воно є невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через свою суворість.

Вважає, що при постановленні рішення на підставі апеляційної скарги сторони захисту апеляційний суд повинен врахувати, що ОСОБА_7 змінив своє ставлення до інкримінованих дій та зауважив, що розкаюється у вчиненому, має намір просити вибачення у потерпілого. Крім того, на переконання апелянта, доцільним урахувати, що потерпілому відшкодовано збитки, завдані кримінальним правопорушенням, адже йому повернуто набір інструментів, який був у нього викрадений, що вказує на поновлення прав потерпілого.

Окрім того, в обґрунтування апеляційних вимог спирається на ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка проголошує одну з головних цінностей демократичного суспільства, якою є беззастережна заборона катування та нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження або покарання, також зауважує на рішенні Європейського суд з прав людини в справі «Тайрер проти Великої Британії»

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів зміненої апеляційної скарги, були заслухані:

- обвинувачений та його захисник, які підтримали її вимоги, пославшись на доводи, що в ній викладені; обвинувачений також пояснив, що невизнання ним вини в суді першої інстанції було пов`язано з позицією його попереднього захисника, з якою він на теперішній час не погоджується, кримінальне правопорушення вчинив через скрутне матеріальне становищу, у вчиненому кається, просить вибачення у потерпілого;

- прокурор, який не заперечував проти її задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши наведені в зміненій апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Переглядаючи вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі не оспорюється законність вироку щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що доводи зміненої апеляційної скарги захисника про невідповідність за своєю суворістю призначеного покарання тяжкості злочину та особи обвинуваченого є обґрунтованими, з огляду на таке.

З відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що той останнього разу судимий 22 липня 2020 року Шполянським районним судом за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно призначено до відбування 5 років позбавлення волі.

За таких обставин, кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинене у період з 01 по 10 липня 2020 року. цебто до ухвалення вказаного вироку.

Відповідно до ст. 65 КК, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому вказав, що враховає ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який посередню характеризується за місцем проживання, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, раніше судимий за корисливі злочини, також суд зважив на думку прокурора про призначення покарання.

Судом першої інстанції призначено покарання у виді позбавлення у межах санкції, передбаченій ч. 3 ст. 185 КК України. Також суд першої інстанції визначив остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання у межах, установлених у санкції відповідної статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про вид та розмір покарання.

Як убачається з матеріалів справи, вирішення місцевим судом питання про призначення ОСОБА_7 покарання не ґрунтується на наведених вимогах.

Апеляційний суд, врахувавши, що ОСОБА_7 під час апеляційного перегляду визнав свою вину, у вчиненому щиро кається, що є обставиною, що пом`якшує покарання, зваживши на вартість викраденого обвинуваченим майна, котра є незначною, при цьому вказане майно було повернуто потерпілому, тобто були усунуті негативні наслідки вчиненого кримінального правопорушення, приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення нових злочинів є можливим при призначенні покарання йому за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі у мінімальній межі, передбаченої відповідної санкції, яке той повинен відбувати реально.

При розв`язанні питання про призначення остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, апеляційний суд керується правовою позицію, що викладена у Постанові ВСУ № 7, відповідно до якої при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Згідно з відомостей про особу обвинуваченого вбачається, що той 22 липня 2020 року судим за ч. 3 ст. 186 КК України, за яке передбачене покарання більш суворе, а ніж за ч. 3 ст. 185 КК України. При цьому грабіж визначає більш тяжкі наслідки чим крадіжка, адже суспільна небезпечність грабежу підвищується у зв`язку з тим, що додатковими об`єктами тут виступають свобода, тілесна недоторканність особи.

Таким чином, враховуюче викладене, те що ОСОБА_7 вчинив один епізод крадіжки, призначаючи покарання за сукупністю злочинів, у даному випадку, можливо застосувати принцип поглинення менш суворого покарання, призначеного за ч. 3 ст. 185 КК України, більш суворим - за ч. 3 ст. 186 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам, тому відсутні підстави вважати його невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто яка є явно несправедливим через м`якість.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 413, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 07 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 22 липня 2020 року, остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Початок строку покарання рахувати з моменту набрання вироку законної сили 07 лютого 2023 року.

У строк відбування покарання зарахувати покарання відбуте за вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 22 липня 2020 року з 22 липня 2020 року по 07 лютого 2023 року.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Повний текст ухвали оголосити 13 лютого 2023 року о 16.15 годині.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу до Верховного Суду, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції, а засудженим, який перебуває під вартою в той самий строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3