Справа № 330/884/22
Провадження № 1-і/333/56/23
УХВАЛА

17 березня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя в режимі відеоконференції клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.115 КК України та клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду №49/0/9-22 від 14.09.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області та Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

13.03.2023 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя від прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 надійшло клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді цілодобового арешту відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт. Мирне, Мелітопольського району, Запорізької області, громадянина України, освіта повна середня, не одруженого, не працевлаштованого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого.

Обґрунтовуючи своє клопотання прокурор вказала, що під час досудового розслідування було встановлено, що 01 грудня 2021 року, приблизно о 01 годині 40 хвилин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 , діючи на ґрунті раптово виниклої в ході сварки особистої неприязні до ОСОБА_7 умисно, з метою вбивства, наніс йому не менше 20 ударів руками та ногами в область голови потерпілого, заподіявши йому, тим самим, тілесне ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми, яка виразилась у крововиливах під м`які мозкові оболонки по всій поверхні головного мозку, розсіяні мікрогеморагії в речовині головного мозку на всьому протязі, крововиливи у шлуночки мозку, повному поперечному переломі тіла нижньої щелепи зліва між 3 та 4 зубами, повному поперечному переломі правої гілки нижньої щелепи, ранах, синцях, саднах крововиливах у м`які тканини голови, які залежно від протікання кваліфікуються не менш ніж середнього ступеню тяжкості; та умисно, здавлював руками шию потерпілого ОСОБА_7 , тим самим, заподіяв йому тілесні ушкодження, а саме: повний косо-вертикальний перелом щитоподібного хряща посередині в ділянці з`єднання правої та лівої його пластин, повний косо-вертикальний перелом лівої пластини щитоподібного хряща, повний косо-поперечний 6 перелом правого верхнього рогу щитоподібного хряща в місці з`єднання рогу з пластиною хряща, повний поперечний перелом лівого верхнього рогу щитоподібного хряща в місці з`єднання рогу з пластиною хряща; неповний поперечний перелом внутрішньої поверхні правого великого рогу під`язикової кістки в проекції зчленування з тілом, повний поперечний перелом лівого великого рогу під`язикової кістки в місці зчленування з тілом з крововиливами в оточуючі м`які тканини; синці та крововиливи передньо- бічних поверхонь шиї, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, та від яких, внаслідок розвитку механічної асфіксії, настала смерть потерпілого на місці події, тим самим, умисно вбив ОСОБА_7 . Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні вбивства - умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, тобто у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2023 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою змінено на цілодобовий домашній арешт до 19.03.2023 року. Наразі термін запобіжного заходу спливає, тому сторона обвинувачення вважає за необхідне продовжити ОСОБА_4 цілодобовий домашній арешт.

До завершення судового розгляду та ухвалення рішення по суті потрібно дослідити ще чимало доказів, необхідно допитати певну кількість свідків та у разі необхідності, провести інші процесуальні дії.

Водночас, ризики, що слугували підставою для застосування/продовження щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не зменшилися.

Так, ОСОБА_4 обвинувачуватися у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, що згідно зі ст. 12 КК України є особливо тяжким, умисним злочином, покарання за яке передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

ОСОБА_4 не має стійких соціальних зв`язків, одразу після вчинення кримінального правопорушення переховувався, вживав заходів до приховання слідів його вчинення, тому є достатні підстави вважати, що він, з метою ухилення від покарання за вчинений злочин може переховуватися від суду.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків з метою зміни показів під час судового розгляду з метою ухилення від кримінального покарання.

Таким чином, є обґрунтовані підстави вважати, що обвинуваченого ОСОБА_8 з метою запобігання стосовно ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, доцільно продовжити запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, з наступних підстав. При обранні особистого зобов`язання підозрюваний/обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований/проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду. Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, інші наведені вище обставини, є ризик того, що ОСОБА_4 буде переховуватися від суду, а також буде незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Особи, які заслуговують на довіру та могли би поручитися за обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутні, внаслідок чого, обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистої поруки згідно ст. 180 КПК України - неможливо.

Враховуючи, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходу унеможливлює застосування відносно нього запобіжного заходу у виді застави.

За таких обставин, прокурор вважає необхідно продовжити вже обраний до обвинуваченого запобіжний захід.

Під час судового розгляду прокурор підтримала своє клопотання, зазначивши про обставини, що у ньому викладені та просила його задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про заміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на особисту поруку. Обґрунтовуючи своє клопотання захисник вказав, що фактично усі ризики відносно ОСОБА_4 спливли: свідки мешкають на території м. Мелітополя та Мелітопольського району, які зараз тимчасово окуповані, що унеможливлює наявність такого ризику вплив на свідків, оскільки вони перебувають на тимчасово окупованих територіях. Переховування від суду також неможливо, тому що виїзд обвинуваченому за межі країни та в тимчасово окуповані території заборонено. Після заміни йому запобіжного заходу у вигляді взяття під вартою, ОСОБА_4 виконував усі вимоги суду, не порушував свої процесуальні обов`язки, а взагалі зробив для себе позитивні висновки. Батько та мачуха обвинуваченого виїхали з м. Мелітополя, на цей час орендують будинок у смт. Балабине, вони і можуть стати поручителями. Батько ОСОБА_4 знайшов роботу, тому зміна запобіжного заходу на особисту поруку позитивно вплине на обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти клопотання, вважає, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу не зникли, не має підстав для зміни запобіжного заходу.

В судовому засіданні надали пояснення батько обвинуваченого ОСОБА_9 та мачуха обвинуваченого - ОСОБА_10 . Останні повідомили, що ОСОБА_4 проживав з ними тривалий час, разом з батьком працював. Він вів нормальний спосіб життя, добре навчався в школі, коледжі, позитивно охарактеризували його. Після окупації м. Мелітополь вони у квітні 2022 р. виїхали до м. Запоріжжя, з серпня 2022 року проживають в орендованому житлі в АДРЕСА_1 . Батько займається ремонтними роботами, отримує щомісячний дохід приблизно 18000 грн. на місяць. На цей час на підприємстві, де він працює, найшов роботу і для обвинуваченого. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вказали, що вони здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та просять взяти його на поруки. Про свою відповідальність у зв`язку з цим вони знають та будуть виконувати усі вимоги суду.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді цілодобового арешту, клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, заслухавши доводи прокурора, думки обвинуваченого та його захисника, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Встановлено, що 01.12.2021 року за фактом вбивства ОСОБА_7 відносно ОСОБА_4 слідчим СВ Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області були внесені відомості до ЄРДР за №0001891 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

01.12.2021 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

03.12.2021 року ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області відносно ОСОБА_4 застосовано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Після завершення досудового розслідування 31.01.2022 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_4 надійшов до Мелітопольського міжрайонного суду Запорізької області.

У подальшому, вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався суддями Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, Томаківського районного суду Дніпропетровської області, Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2023 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою змінено на цілодобовий домашній арешт до 19.03.2023 року.

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування свого клопотання, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, вказане у клопотанні прокурора.

При вирішенні питання про продовження такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт ОСОБА_4 , суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше не судимий, має постійне місце проживання), його майновий стан (не працює, з грудня 2021 року по січень 2023 року перебував під вартою у слідчому ізоляторі), наявність соціальних зв`язків (має родину: батька та мачуху).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинувачених під час розслідування злочинів (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

ОСОБА_4 до затримання постійно проживав у с. Мирне, Мелітопольського району, Запорізької області, яке на цей час знаходиться на тимчасово окупованій території, де має певні зв`язки. На цей час, незважаючи на введення в Україні воєнного стану, обмеження у виїзді чоловіків за кордон, суд вважає, що в даному випадку зберігається ризик переховування ОСОБА_4 від суду.

Крім того, на думку суду зберігається і ризик впливу обвинуваченого на потерпілих, незважаючи на перебування останніх на тимчасово окупованій території, так як саме усі соціальні та інші зв`язки ОСОБА_4 залишилися у м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Обвинувачення особи у скоєнні особливо тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказані злочини, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Отже, при аналізі пояснень учасників судового засідання, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, факти, встановлені у судовому засіданні, особистість обвинуваченого, вважаю, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду та можливість незаконно впливати на потерпілих у цьому кримінальному провадженні.

Такий ризик як вчинення іншого кримінального правопорушення, вважаю що не був доведений прокурором під час судового засідання.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , суд вважає, що вказані вище ризики відносно останнього дійсно продовжують існувати, але вони зменшилися до того рівня, коли можливо застосувати інший запобіжний захід, а саме: домашній арешт у нічний час. Застосування такого запобіжного заходу надасть можливість обвинуваченому влаштуватися на роботу та швидше адаптуватися у соціумі.

Зменшення встановлених ризиків судом вбачається із сукупності певних обставин: обвинувачений ОСОБА_4 два місяці перебував під цілодобовим домашнім арештом та не допустив жодного процесуального порушення. Обвинувачений зацікавлений у працевлаштуванні і батько йому знайшов місце для роботи. Крім того, суд враховує: починаючи з лютого 2022 року судові засіданні по даному кримінальному провадженню відбувалися лише для розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_4 ; за цей час жодних дій, які б перешкоджали кримінальному провадженню з боку ОСОБА_4 встановлено не було; на даний час відсутня найближча можливість продовжувати судовий розгляд у повному обсязі по даному кримінальному провадженню, так як відсутні матеріали кримінального провадження для подальшого судового розгляду та відсутність звернення сторони обвинувачення з клопотанням про відновлення матеріалів даного кримінального провадження.

Прокурором у даному випадку у судовому засіданні відносно ОСОБА_4 не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів (крім цілодобового домашнього арешту) не здатний досягти дієвості даного кримінального провадження, тобто не наведено жодних доводів, які б давали підстави вважати, що внаслідок застосування ОСОБА_4 іншого запобіжного заходу, останній не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Таким чином, враховуючи вказані обставини, на думку суду, клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню. Суд вважає за можливе застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з перебуванням останнього за адресою: АДРЕСА_1 у період з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби строком по 15.05.2023 року (включно) без застосування електронного засобу контролю, з обов`язками, передбаченими ч.5 ст. 194 КПК України: прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою; не відлучатися з смт. Балабине, Запорізького району, Запорізької області та м. Запоріжжя без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне; повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання; не спілкуватися з потерпілими по даному кримінальному провадженню.

У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на особисту поруку необхідно відмовити, виходячи з такого.

Особиста порука запобіжний захід, який полягає у наданні особами, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу вимогу.

Вважаю, що вирішуючи питання про застосування такого запобіжного заходу як особиста порука, суд повинен встановити характер відносин між потенційним поручителем (поручителями) та обвинуваченим. Вказане зумовлено метою застосування даного запобіжного заходу, а саме забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та його своєчасної участі у кримінальному провадженні. Адже лише особа котра матиме вплив на конкретного обвинуваченого, зможе виконати взяті на себе зобов`язання і досягти необхідного результату, в іншому разі (навіть за умови беззаперечного авторитету у інших осіб) доцільність та ефективність такого запобіжного заходу сумнівна.

Таким чином, взаємодовірливий характер відносин між поручителем та обвинуваченим, визнання авторитету поручителя обвинуваченим є вагомими чинниками, що можуть вплинути на досягнення мети запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, а тому суд, розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки повинен упевнитися у існуванні обставин, що підтверджують наявність зазначених відносин.

Кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру. Поручителю роз`яснюється, у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється або обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права.

В даному випадку один поручитель батько обвинуваченого не викликає у суду сумнівів, враховуючи дані, повідомлені останнім та відношення ОСОБА_4 до свого батька, але він на думку суду, на цей час не є особою, яка заслуговує на особливу довіру.

Відносно мачухи, у суду є сумніви, що ця особа є авторитетом для обвинуваченого і зможе повною мірою забезпечити належну процесуальну поведінку останнього, а саме: доставити ОСОБА_4 до суду на першу вимогу.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 180, 331, 372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України задовольнити частково.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України відмовити.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту з перебуванням останнього за адресою: АДРЕСА_1 у період з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби строком по 15.05.2023 року (включно) без застосування електронного засобу контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою;

2) не відлучатися з смт. Балабине, Запорізького району, Запорізької області та м. Запоріжжя без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

3) повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.

4) утримуватися від спілкування зі свідками по даному кримінальному провадженню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути внесені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Повний текст ухвали складено 21.03.2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1