Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/1091/2023 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія справи: ч. 1 ст. 111 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000196 від 17 листопада 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Сімферополь АР Крим, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 1183-VII від 08 квітня 2014 року), та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна.

Судом вирішено питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду громадянин України ОСОБА_7 , будучи депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим), вчинив державну зраду, тобто умисне діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України у виді надання іноземній державі - Російській Федерації (далі - РФ) та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, за таких обставин.

ОСОБА_7 , будучи депутатом Верховної Ради АР Крим VI скликання, повноваження якої припинено Постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891-VII, в порушення вимог ч. 3 ст. 2, ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85, ст. 132 Конституції України, п. 2 ч. 3 ст. 3, ст. ст. 6, 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум», знаходячись в сесійній залі Верховної Ради АР Крим за адресою: м. Сімферополь, вул. Карла Маркса, 18, 06 березня 2014 року взяв участь у її засіданні та проголосував за незаконну постанову № 1702-6/14 «Про проведення загальнокримського референдуму».

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 17 березня 2014 року, знаходячись в сесійній залі Верховної Ради АР Крим взяв участь у її засіданні та проголосував за прийняття постанови № 1745-6/14 «Про незалежність Криму», якою створено нелегітимне державне утворення - Республіку Крим, а також за постанову № 1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим», у пункті 1 якої вказано, що з моменту проголошення Республіки Крим як незалежної суверенної держави вищим органом влади Республіки Крим є Державна Рада Республіки Крим.

Результатом прийняття депутатами Верховної Ради АР Крим за безпосередньої участі ОСОБА_7 зазначених рішень стало входження території АР Крим до складу РФ.

Крім того, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на проведення підривної діяльності проти України, 11 квітня 2014 року ОСОБА_7 , знаходячись в сесійній залі Верховної Ради АР Крим, взяв участь у позачерговому засіданні незаконно створеного органу - Державної Ради Республіки Крим, чим забезпечив його функціонування та проголосував за прийняття незаконного рішення - Конституцію Республіки Крим, згідно з якою Республіка Крим є демократичною правовою державою у складі РФ, а територія Республіки Крим є єдиною та неподільною і складає невід`ємну частину території РФ.

Створення та діяльність на території України представницького органу іноземної держави, у якому працював ОСОБА_7 , призвели до зміни меж території України, втрати адміністративно-територіальної одиниці України, посилення заходів тимчасової окупації півострова Крим, забезпечили належне функціонування незаконно створених органів влади та правоохоронних органів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить обвинувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, та через не встановлення достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги, захисник зазначає про незаконність ухваленого стосовно ОСОБА_7 вироку, оскільки:

- обвинувачений не був проінформований про кримінальне провадження щодо нього та про судовий розгляд зважаючи на те, що поштова кореспонденція з АР Крим не здійснюється з 27 березня 2014 року і відповідно судові повістки за останнім відомим місцем проживання чи перебування ОСОБА_7 у місті Сімферополі йому не надходили, засіб масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газета «Урядовий кур`єр» на території АР Крим не видається. Суду не надано жодного допустимого доказу про інформування ОСОБА_7 про кримінальне переслідування в Україні, а отже він обмежений в реалізації своїх прав. Наведене свідчить про недотримання Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв здійснення провадження у відсутність обвинуваченого;

- він, захисник, жодного разу не спілкувався з підзахисним, а відтак не може вважатися обраним ним захисником, що свідчить про порушення права особи на захист та суперечить п. п. (с) п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- положення кримінального процесуального закону стосовно можливості заочного судового розгляду щодо осіб, які знаходяться на території РФ, без оголошення у міжнародний розшук не узгоджуються зі ст. 2 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в України» та з §1 ст. 1 Протоколу № 12 до Європейської конвенції, відповідно до якого здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою;

- згідно зі ст. 24, ч. 2 ст. 26 Конституції АР Крим ОСОБА_7 , будучи законно обраним депутатом Верховної Ради АР Крим, зобов`язаний брати участь у її роботі та голосуванні. Притягнення депутата до відповідальності за його волевиявлення суперечить принципам кримінального закону. У разі прийняття парламентом АР Крим незаконних рішень передбачена відповідна процедура, яка і була виконана, а саме прокурор звернувся з адміністративним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва, який своєю постановою від 03 червня 2014 року (справа № 826/2719/14) ці рішення скасував;

- стороною обвинувачення не надано жодного доказу на підтвердження добровільної участі підзахисного у голосуванні та взагалі його присутності у залі під час голосування. Експертиза, відшкодування витрат за проведення якої покладено на обвинуваченого, вказала про неможливість встановлення особи на представлених матеріалах. Протоколи огляду інтернет-видань без встановлення зображення на них особи ОСОБА_7 є неналежними доказами. Свідки, які надали показання під час досудового слідства, зі слів прокурора, у зв`язку з повномасштабною військовою агресією знаходяться за кордоном, та під час судового розгляду допитані не були;

- в обвинувальному акті взагалі відсутнє формулювання винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, форми вини, мотиву і мети скоєння злочину. На думку захисника, підривна діяльність, здійснення якої інкриміновано ОСОБА_7 , за своїм характером має бути прихованою. Однак, робота депутата в сесійній залі вочевидь такою не являється.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції не надійшло.

Обвинувачений ОСОБА_7 був повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ст. 297КПК України, шляхом опублікування такого повідомлення у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 в підтримку доводів і вимог своєї апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Розглянувши в порядку спеціального судового розгляду, за відсутності обвинуваченого (in absentia), кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції дійшов законного, обґрунтованого та вмотивованого висновку про доведеність пред`явленого йому обвинувачення у вчиненні державної зради, тобто діяння, умисно скоєному громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України, а саме надання іноземній державі (РФ) та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.

Такі висновки суд першої інстанції обґрунтував сукупністю письмових доказів, зокрема:

- даними протоколів оглядів відеозаписів від 13 та 22 липня 2016 року з додатками у вигляді зображень, зроблених за допомогою функції скрін-шоту, з приводу подій, які відбувалися у Верховній Раді АР Крим 27 лютого, 06 та 17 березня, 11 квітня 2014 року і які стосувалися прийняття незаконних рішень про приєднання Криму до РФ та проведення кримського референдуму, про незалежність Криму та створення нелегітимного державного утворення - Республіки Крим, про правонаступництво Республіки Крим, вищим органом влади якої передбачено Державну Раду Республіки Крим, Конституції Республіки Крим, а також даними протоколів оглядів офіційних веб-сайтів Державної Ради Республіки Крим і Міністерства освіти, науки та молоді Республіки Крим від 31 жовтня 2019 року з додатками у вигляді роздрукованих рішень та конституції, про які зазначено вище (т. 3 а.п. 18-22, 23-33, 34-41, 49-54, 55-62, 63-76, 82-104, т. 4 а.п. 116-162, 163-198);

- даними протоколу огляду диску з відеозаписами від 11 грудня 2017 року з додатками у вигляді зображень, зроблених за допомогою функції скрін-шоту, відповідно до яких з відеосюжетів, які стосуються незаконного прийняття Конституції Республіки Крим та проведення референдуму на півострові, вбачаються зображення особи, ззовні схожої на депутата Верховної Ради АР Крим ОСОБА_7 (т. 4 а.п. 19-21);

- повідомленням Департаменту захисту національної державної СБ України від 11 січня 2018 року № 5/3/4-466, згідно з яким ОСОБА_7 з 19 вересня 2014 року є депутатом Державної Ради Республіки Крим І скликання, з грудня 2016 року обіймає посаду директора Академії будівництва і архітектури Кримського федерального університету ім. В.І. Вернадського (т. 4 а.п. 63).

Оцінивши в сукупності та взаємозв`язку представлені стороною обвинувачення письмові докази, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про те, що громадянин України, депутат Верховної Ради АР Крим VI скликання ОСОБА_7 , нехтуючи вимогами Конституції та законів України, достовірно знаючи про те, що територія АР Крим є невід`ємною частиною України, взяв участь у засіданнях Верховної Ради АР Крим 06, 17 березня 2014 року та проголосував за прийняття незаконних постанов № 1702-6/14 «Про проведення загальнокримського референдуму», № 1745-6/14 «Про незалежність Криму», № 1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим», а також 11 квітня 2014 року взяв участь у позачерговому засіданні незаконно створеного органу - Державної Ради Республіки Крим, чим забезпечив його функціонування та проголосував за прийняття незаконної Конституції Республіки Крим.

Протилежні доводи захисника ОСОБА_6 стосовно недоведеності присутності обвинуваченого в сесійній залі Верховної Ради АР Крим та його участі в голосуванні за означені незаконні рішення спростовуються сукупністю взаємоузгоджених між собою за хронологією та характером подій доказів, про які зазначено вище та якими зафіксовано: що незаконні постанови Верховної Ради АР Крим в складі депутатів VIскликання про незалежність Криму та створення нелегітимного державного утворення - Республіки Крим, а в подальшому незаконна Конституція Республіки Крим ухвалена незаконним органом цього державного утворення - Державною Радою Республіки Крим, що також діяла в складі депутатів Верховної Ради АР Крим VI скликання (відповідно до п. 1 постанови № 1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим»), були прийняті депутатами одностайно; що під час одноголосного прийняття незаконних рішень стосовно загальнокримського референдуму та Конституції Республіки Крим в сесійній залі вбачається зображення особи, ззовні схожої на депутата ОСОБА_7 , який з вересня 2014 року продовжує працювати депутатом незаконно створеного вищого органу влади нелегітимного державного утворення - Державної Ради Республіки Крим І скликання. Крім того, всупереч твердженням апелянта, в ході досудового розслідування було отримано копію паспорта громадянина України ОСОБА_7 з його фотозображенням, що надало слідству змогу ідентифікувати його особу.

Посилання захисника на положення ст. 24 та ч. 2 ст. 26 Конституції АР Крим, згідно з якими депутат Верховної Ради АР Крим зобов`язаний брати участь у роботі Верховної Ради АР Крим та її органів, до компетенції Верховної Ради АР Крим відноситься прийняття нормативно-правових актів, рішення про проведення республіканського (місцевого) референдуму, не спростовує винуватості ОСОБА_7 у вчиненні державної зради у виді надання РФ та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України шляхом прийняття участі в голосуванні за указані незаконні рішення про входження АР Крим до складу РФ, що сприяло посиленню окупації та анексії цієї невід`ємної частини території України. На противагу доводам апелянта, відповідно до ч. 2 ст. 24 Конституції Верховної Ради АР Крим депутат зобов`язаний брати участь у роботі Верховної Ради АР Крим, але при цьому депутат зобов`язаний і дотримуватися Конституції України, Конституції АР Крим, законів України і нормативно-правових актів Верховної Ради АР Крим. Прийняті Верховною Радою АР Крим нормативно-правові акти повинні відповідати Конституції України (ч. 2 ст. 135 Конституції України, ст. 28 Конституції АР Крим). Питання про зміну території України може бути предметом всеукраїнського референдуму згідно зі ст. 73 Конституції України, п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про всеукраїнський референдум», а не республіканського (місцевого) референдуму.

Що стосується тверджень захисника про те, що законодавство України не містить чіткого визначення терміну «підривна діяльність», то аналогічні доводи буди предметом аналізу Верховного Суду у постановах від 06 грудня 2021 року (справа № 756/4855/17), від 21 грудня 2022 року (справа № 759/5737/17).

У цих рішеннях Верховний Суд зауважив, що термін «підривна діяльність» давно застосовується у міжнародному праві та його визначення розкривається в науковій доктрині.

Зокрема, термін «підривна діяльність» вживається в Декларації Генеральної Асамблеї ООН про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав від 09 грудня 1981 року № 36/103, Декларації Генеральної Асамблеї ООН про недопустимість втручання у внутрішні справи держав, обмеження їх незалежності й суверенітету від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ) та інших.

У контексті положень ст. 111 КК України підривною діяльністю є дії іноземних держав, іноземних організацій або їх представників, спрямовані на підрив основ національної безпеки України та завдання істотної шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Вчинення будь-яких діянь, передбачених диспозицією ч. 1 ст. 111 КК України, заподіює шкоду національній безпеці України і розцінюється як підривна діяльність проти неї. Загрози національній безпеці це наявні та потенційно можливі явища і чинники, що створюють небезпеку життєво важливим національним інтересам України. Види підривної діяльності проти України можуть бути різноманітними, в тому числі вона може бути пов`язана зі спробою зміни території України (організація не передбачених Конституцією України референдумів тощо). Різний вигляд може мати і допомога у проведенні такої діяльності. Надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України полягає у сприянні їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду національній безпеці України.

За встановлених судом першої інстанції фактичних обставин, громадянин України, депутат Верховної Ради АР Крим ОСОБА_7 прийняв участь у голосуванні за прийняття очевидно неконституційних та незаконних рішень про проведення загальнокримського референдуму, створення нелегітимного державного утворення - Республіки Крим та входження невід`ємної частини території України - АР Крим та міста Севастополя до складу РФ, тим самим надав допомогу РФ та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає неспроможними твердження захисника про те, що робота депутата Верховної Ради АР Крим ОСОБА_7 в сесійній залі є публічною, а відтак не може бути пов`язаною з підривною діяльністю як формою вчинення державної зради.

В даному випадку застосування ст. 111 КК України було передбачуваним і не протирічить вимогам ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Усупереч доводам апелянта, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, у ньому викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і частину статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Висунуте ОСОБА_7 обвинувачення є конкретним і зрозумілим, відповідає вимогам закону та не містить недоліків, які б перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Також неприйнятними є посилання захисника про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які, на його думку, полягали у неналежному повідомленні ОСОБА_7 стосовно здійснення відносно нього кримінального провадження.

Як вбачається зі справи, на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 вересня 2019 року досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, здійснювалося в порядку спеціального досудового розслідування, а судовий розгляд - у спеціальному судовому провадженні згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2022 року.

Матеріалами справи підтверджується, що орган досудового розслідування - прокуратура АР Крим здійснювала повідомлення ОСОБА_7 щодо кримінального провадження шляхом оприлюдненні відповідної інформації на сайті прокуратури та опублікування у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - в газеті «Урядовий кур`єр», а копії процесуальних документів, зокрема повідомлення про підозру та обвинувальний акт, були надані захиснику обвинуваченого ОСОБА_6 , як це передбачено вимогам ст. 297КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у ч. 2 ст. 297цього Кодексу, в тому числі за ст. 111 КК України, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями ст. 297цього Кодексу та на офіційному веб-сайті суду. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Всупереч твердженням захисника, суд першої інстанції вищенаведених вимог закону дотримався, ОСОБА_7 , який знаходиться на тимчасово окупованій території України, повістки про виклик до суду опубліковувались у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті суду.

При цьому посилання апелянта на те, що до обвинуваченого слід було застосувати передбачений ч. 7 ст. 135 КПК України порядок здійснення виклику, а саме в рамках міжнародного договору про правову допомогу або за допомогою дипломатичного (консульського) представництва, є неспроможними зважаючи на те, що ОСОБА_7 знаходиться на тимчасово окупованій РФ території України.

Водночас, приписи ч. 8 ст. 135 КПК України, якими регламентовано порядок виклику особи, яка перебуває на тимчасово окупованій території України, повністю кореспондують зі ст. 297цього Кодексу, вимоги якої і були дотримані у цьому кримінальному провадженні.

Тобто, розгляд кримінального провадження судом за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 здійснювався на підставі прийнятого рішення про спеціальне судове провадження відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Положення закону про здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними в Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого.

Враховуючи вищенаведене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні державної зради за викладених у вироку обставин відповідають фактичним даним кримінального провадження та підтверджуються дослідженими під час судового розгляду доказами, які є достовірними, належними і допустимими, а в своїй сукупності та взаємозв`язку - достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

За встановлених та викладених судом у вироку фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 1183-VIIвід 08 квітня 2014 року).

Призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України та в апеляційній скарзі не оскаржується.

Порушень норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, під час апеляційного перегляду не встановлено.

Отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4