Справа № 204/5978/22
Провадження № 1-в/204/993/22
У Х В А Л А
15 вересня 2022 року м. Дніпро
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
представника установи: ОСОБА_4
захисника: ОСОБА_5 ,
особа, відносно якої розглядається клопотання: ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі справу за клопотанням засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України, -
12 серпня 2022 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України.
В обґрунтування клопотання вказав, що 16.10.2016 року він був засуджений Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст.. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. 05.08.2020 року під час перебування у ВК № 26 внаслідок побутової травми отримав перелом обох кісток лівої гомілки. Внаслідок чого він був визнаний інвалідом 2 групи. Оскільки у ВК № 80 відсутні умови лікування він ё16.12.2021 року був переведений до ДУВП № 4 м. Дніпро, де і зараз він перебуває під медичним наглядом. До отримання травми та визнання його інвалідом, відбуваючи покарання у ВК 3 26 він працював у авто майстерні механіком та електриком вантажного автотранспорту. За період його роботи він стягнень не мав. Це на протязі двох років. Після того як його визнали інвалідом він не залучався до виконання робіт, оскільки потребував медичного лікування. За період перебування його у ДУВП № 4 стягнень у нього не має. Він засуджує свої вчинки, став на шлях виправлення і хоче перебувати з сім`єю. На теперішній час він відбув більше ѕ частини призначеного покарання.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 підтримав заяву та просив її задовольнити. Суду надав покази про те, що догани йому робили за те, що його о 5 ранку вимушували працювати. Був конфлікт з адміністрацією установи, а саме з начальником режиму. Він не хотів працювати у нічний час, тим більш дану працю не оплачували. Він не оскаржував дії адміністрації. На сьогоднішній день у нього немає конфліктів з адміністрацією установи. Також йому не казали що у нього є стягнення. Він зараз проходить лікування і перебуває у ДУВП № 4 на тимчасовому перебуванню.
В судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_5 підтримав заяву засудженого та просив її задовольнити. В обґрунтування зазначив, що дев`ять стягнень засудженого погашені. Він рахується за ВК № 80, але наразі перебуває на лікуванні у ДУВП № 4. Під час відбування покарання він залучався до роботи, але за станом здоров`я на теперішній час він не має можливості працювати. Засуджений немає рецидиву. Він має сім`ю, неповнолітню дитину, він тільки немає можливості лікуватися. Металеві пластини, які перебувають у нозі засудженого вимагають медичного лікування. У зв`язку з чим немає підстав для відмови у задоволенні клопотання.
В судовому засіданні представник Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» ОСОБА_7 суду показав, що засуджений дійсно утримується в ДУВП № 4. Він проходив лікування у багатопрофільній лікарні № 4. За попереднім місцем відбування покарання мав ряд дисциплінарних стягнень, які погашені за спливом часу. Засуджений не може за фізичним станом працювати, але його поведінка за попереднім місцем покарання залишається бажати кращого. Просить відмовити у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення за ст.. 81 КК України та радить звернутися до суду з клопотанням про звільнення від відбування покарання за станом здоров`я.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки застосування ст. 81 КК України є пільговим, але на теперішній час засуджена особа вказує на неможливість застосування даної пільги. Хоча стягнення і погашені, проте їх кількість впливає на поведінку засудженого. Лікування у багатопрофільній лікарні є тимчасовим заходом. Відповідно до ст.ст. 537-539 КПК України дане клопотання повинно розглядатися за місцем відбування покарання. Місце покарання визначено і це не ДУВП № 4, тому вказане питання вирішується тим судом де засуджений відбуває покарання. У зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні клопотання.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали особової справи на засудженого та надані до суду докази у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.
Статтею 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків, суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право, зокрема, вирішити питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Судом встановлено, що вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17.10.2016 року ОСОБА_6 визнано винним в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеному по даному вироку, частково приєднати не відбуте покарання, призначене за вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06.11.2012 року, остаточно призначивши ОСОБА_6 покарання у вигляді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця 1 (одного) дня позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 22 грудня 2017 року. Кінець строку: 23.01.2023 року.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин.
Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
За змістом зазначеного кримінального закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці, добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.
Суд звертає увагу, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого відповідно до ст. 9 КВК України.
Таким чином, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
Щодо даних про особу, то ОСОБА_6 був неодноразово засуджений за злочини проти: власності, останній раззасуджений за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України, яка відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину.
Згідно характеристики на засудженого, засуджений ОСОБА_6 відповідно до наряду № 5-5647/Е від 16.12.2021 року з державної установи «Криворізька виправна колонія (№80) було переведено до державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4) для проходження планового лікування у Дніпровській багатопрофільній лікарні № 4. У державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4) тримається 17.12.2021 року. За час перебування в місцях позбавлення волі мав 9 дисциплінарних стягнень від адміністрації установи та має одне заохочення. Згідно матеріалів особової справи зв`язки з рідними підтримує шляхом отримання передач.
Згідно довідки про заохочення і стягнення засудженого ОСОБА_6 , має одне заохочення у вигляді подяки за сумлінну поведінку та зразкове стягнення до виконання поставлених завдань, та 9 стягнень у вигляді попередження, догани, суворої догани та ДІЗО на 3 доби. Дані стягнення погашені за спливом часу, однак суд зазначає, що наявність одного заохочення та відсутність стягнень не є єдиною обставиною, яка є підставою для застосування до засудженого пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно-дострокове звільнення, так як існує ряд обставин які враховані судом при розгляді подання.
При цьому, окремо слід звернути увагу, на те що, відповідно до ч. 3 ст. 6 КВК України суспільно корисна праця засудженого є лише одним з основних засобів виправлення особи, встановлених державою, та направлених на процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості.
Згідно пункту 3 розділу другого Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань від 28 серпня 2018 року за № 2823/5 засуджені зобов`язані виконувати необхідні роботи із самообслуговування, благоустрою установи виконання покарань.
При цьому, ч. 2 ст. 9 КВК України передбачена відповідальність засуджених за невиконання ними своїх обов`язків, встановлених Законом.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, подяка йому була надана за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, тобто в обов`язкових заходах, передбачених Правилами внутрішнього розпорядку установи. Будь які заохочення з боку адміністрації установи за виявлену ініціативу з боку самого засудженого відсутні, що свідчить про відсутність такої ініціативи у засудженого.
Застосування до засуджених заходів заохочення має на меті виконання покладених на них обов`язків та додержання встановлених правил поведінки, передбачених КВК України та правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. Дані заохочення мають оцінюватись наряду з іншими показниками виправлення засудженого.
Відповідно до ч. 8 ст. 131 КВК України адміністрація колонії зобов`язана щоквартально проводити оцінювання поведінки особи, додержання нею правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, а також дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці та приймати вмотивоване рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів заохочення. Прийняте рішення відображається в індивідуальній програмі соціально-виховної роботи та доводиться до відома особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, під підпис.
Як вбачається з довідки про заохочення і стягнення засудженого ОСОБА_6 , протягом 2022 року до нього не було застосовано жодного заохочення. Вказане свідчить про те, що в інший час адміністрація установи виконання покарань приймала рішення щодо недоцільності застосування до засудженого ОСОБА_6 заходів заохочення у відповідності до ч. 8 ст. 131 КВК України.
З досліджених доказів вбачається, що засуджений ОСОБА_6 відбув встановлену законом частину строку покарання, що надає можливість для застосування ст. 81 КК України.
Сам факт, що засуджений за час відбування покарання з 26 грудня 2019 року має одне заохочення за сумлінне ставлення до праці не може свідчити, що він став на шлях виправлення, оскільки суд звертає увагу, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого відповідно до ст. 9 КВК України.
Окрім цього, суд зазначає, що ОСОБА_6 неодноразово вчиняв кримінальні правопорушення, а саме злочини проти: власності, що свідчить про систематичне вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_6 та небажання ставати на шлях виправлення після відбуття покарання.
В судовому засіданні не встановлені обставини, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі. Поведінка засудженого не є такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених та бути підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
У судовому засіданні не надано жодних доказів виправлення засудженого ОСОБА_6 , а тому відсутні підстави для застосування пільг до нього згідно ст. 81 КК України.
Також слід зазначити, що згідно ч.1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
У відповідності до п. 2 ч.1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статтею 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.
У судовому засіданні встановлено,що місцем відбування покарання засудженому ОСОБА_6 визначено у Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80).
Відповідно до наряду № 5-5647/Е від 16.12.2021 року засуджений ОСОБА_6 був переведений до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4) для проходження планового лікування у Дніпровській багатопрофільній лікарні № 4.
Тому розгляд клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від покарання непідсудно Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська.
На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 376 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1