Справа №760/4169/22 1-кп/760/343/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м.Києві питання доцільності продовження тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, у кримінальному провадженні №005011від 16.09.2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження 005011від 16.09.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.12.2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_4 було продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24 год. 00 хв. 27.02.2023 року включно, наявний альтернативний запобіжний захід, а саме заставу в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в сумі становить 148 860 (сто сорок вісім тисяч вісімсот шістдесят) гривень, - залишено без змін, визначено обов`язки, покладені на обвинуваченого у разі внесення застави.

Відповідно до абз.1 ч.3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 було подано клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

В судовому засіданні прокурор Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 підтримала вищевказане клопотання та вважала за доцільне продовжити строк тримання під вартою, зазначивши, зокрема, що вина ОСОБА_4 підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а також продовжують існувати передбачені ст.177 КПК України ризики, а саме:

- переховуватись від суду, усвідомлюючи невідворотність покарання, пов`язаного з позбавленням волі, за вчинення вказаного кримінального правопорушення;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи мету, спосіб та обстановку вчинення даного злочину, особу обвинуваченого, адже ОСОБА_4 не працює, суспільно-корисною працею не займається, постійного доходу не має;

- незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показів в частині фактичних обставин для уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином,а саме, зникнути та перебувати тривалий час у розшуку.

На думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів: домашній арешт, застава, особиста порука, особисте зобов`язання не зможуть запобігти ризикам, передбаченим вище, що підтверджується вищевикладеними обставинами.

Захисник ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_4 заперечували проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, серед іншого, що вказані в клопотанні прокурора ризики не доведені, а тому просили обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки ОСОБА_4 має місце проживання у м.Києві за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявним в матеріалах кримінального провадження договором безкоштовного користування цим житлом, або зменшити щодо обвинуваченого заставу до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, дослідивши матеріали справи №760/4169/22, дійшов наступного висновку.

Як передбачено ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Суд виходить з того, що на даному етапі розгляду кримінального провадження суд не вправі визнавати особу винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, водночас суд доходить висновку, що причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.

Суд також враховує, що за своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій, перелік яких визначений ч.1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах про ймовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у один із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа "Бекчиєв проти Молдови").

Також, серед іншого, потрібно враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, статки, зв`язки з державою, в якій його переслідували в межах закону, та його міжнародні контакти (справа «В. проти Швейцарії», «Пунцельт проти Чехії»).

Суд доходить висновку, що стосовно ОСОБА_4 встановлено ризик переховуватись від суду через тяжкість покарання, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, пов`язаного виключно із позбавленням волі на строк від трьох до шести років, обвинувачений вже порушив умови встановленого щодо нього домашнього арешту та переховувався від суду, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, неодноразово переховувався від органів досудового розслідування, а також ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи, серед іншого, особу обвинуваченого, оскільки у суду відсутні відомості щодо працевлаштування ОСОБА_4 в Україні та у м.Києві, про його інший постійний дохід. Крім того, суд враховує, що Шевченківським районним судом м.Києва здійснюється розгляд кримінального провадження №0000354 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Також ОСОБА_4 є підозрюваним у вчиненні аналогічних кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, досудове розслідування в яких здійснюється слідчими органів Національної поліції України в Вінницькій, Одеській, Харківській областях.

У зв`язку з цим суд вважає необхідним врахувати, що обвинувачений ОСОБА_4 є громадянином Республіки Білорусь, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки як в Україні, так і в м.Києві, адже родина обвинуваченого перебуває в Норвегії.

Враховуючи вищенаведене, судом на даний час не встановлено підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Зокрема, у зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_4 вже порушував умови обраного щодо нього домашнього арешту, через що оголошувався у розшук та був затриманий у м.Трускавець, обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може негативно вплинути на хід судового розгляду кримінального провадження, а тому суд вважає обґрунтованим продовжити тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

Всупереч стверджуваному стороною захисту, суд доходить висновку, що за встановлених обставин укладення обвинуваченим договору безоплатного користування житлом у м.Києві не є на даний час достатнім фактором для запобігання ризику переховуватися від суду та для обрання щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Також, на переконання суду, на даному етапі судового розгляду вказаного кримінального провадження зменшення щодо обвинуваченого ОСОБА_4 застави до двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не є належним забезпеченням виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання встановленим судом ризикам.

Разом з тим, суд приймає до уваги практику ЄСПЛ, Узагальнення ВССУ практики застосування судами загальної юрисдикції першої та апеляційної інстанцій при здійсненні судочинства у кримінальних справах статей 3, 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, щодо зменшення зі спливом часу ризиків, які обумовлюють застосування до особи запобіжного заходу, а тому доходить висновку про зменшення застави щодо обвинуваченого ОСОБА_4 до розміру 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Крім того, згідно з положенням ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики ЄСПЛ обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загально - суспільних прав та інтересів.

На думку суду, продовження до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, в даному випадку, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

На підставі вищевикладеного та керуючись стст.176 -178, 182, 183, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Продовжити тримання обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою до 17.04.2023 року включно.

Одночасно визначити розмір застави у сумі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в сумі становить 134 200 (сто тридцять чотири тисячі двісті) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), банк отримувача коштів: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача (МФО): 820172; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26268059; Рахунок отримувача: UA1012089, та надати документ, що це підтверджує, до Солом`янського районного суду міста Києва.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до суду;

-не відлучатися із м.Києва без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності таких документів).

Строк дії вищевказаних обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 визначити два місяці з дня внесення застави в розмірі, зазначеному в цій ухвалі.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1