Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/639/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст.186 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2022 року. Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали справи за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Гайворонського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0000171 стосовно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, та стосовно якого було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21.10.2022 обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 19.12.2022, включно, оскільки продовжують існувати наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу районного суду та застосувати відносно ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, а саме у виді особистого зобов`язання з покладенням певних обов`язків.
Мотивуючи свої вимоги зазначає про відсутність доказів наявності ризиків, які слід враховувати під час продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Також вказує на те, що ряд доказів наданих стороною обвинувачення слід визнати недопустимими, що в свою чергу ставить під сумнів обгрунтованість висунутого ОСОБА_6 обвинувачення.
Прокурор та захисник обвинуваченого в поданих до апеляційного суду заявах просили розглянути справу за їх відсутності в порядку письмового провадження. Враховуючи введений на території України військовий стан, часткове відключення електроенергії, а також вимоги ч.4 ст.422-1 КПКУкраїни, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін кримінального провадження.
Дослідивши матеріали клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, зваживши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона задоволення не підлягає, з наступних підстав.
Згідно положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, тобто, питання щодо продовження строків тримання під вартою мають вирішуватися у порядку, передбаченому ст.199 КПК України.
Згідно ст. 199 КПК при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, суд зобов`язаний впевнитися в тому, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції встановила, що зазначені вимоги кримінального закону районним судом належно дотримані.
Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України який є тяжким злочином, постановив ухвалу про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою на 60 днів.
Приймаючи рішення про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України залишилися наявними і не зменшилися, та відповідно до вимог ст.178 КПК України також суд врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання останнього винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 на більш м`який.
Колегія суддів погодилась з висновками суду, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Ймовірність настання негативних наслідків, продовжують існувати, вони не зменшились та більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, суд прийшов до обґрунтованого висновку доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належну процесуальну поведінку.
Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
З матеріалів клопотання про продовження строку тримання під вартою вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, раніше притягувався до кримінальної відповідальності.
Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Крім того, колегія суддів дійшла висновку що зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу суду, не є визначеними законом підставами для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.
Більш того, наведені обставини вказують на те, що ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки намагається чинити тиск на потерпілу та свідків, про що останні вказували суду першої інстанції, що свідчить про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
У разі застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (особисте зобов`язання, домашній арешт), вказане не забезпечить у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків, так як перебуваючи на свободі, усвідомлюючи кримінальне правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, може переховуватись від суду. Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Враховуючи наведене, апеляційний суд визнав безпідставними доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.
З урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим ч.1статті 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою строком на 60 днів для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом під час продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого, а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів не знайшла підстав для зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 тримання під вартою, як про це просить захисник.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.
Апеляційним судом також не було встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення також і апеляційної скарги захисника обвинуваченого, а тому ухвалу суду першої інстанції, залишає без зміни.
Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4