01.12.2022
Справа № 331/4518/22
Провадження № 1-і/331/45/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 - в режимі відеоконфренції

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в режимі відеоконференції із ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» клопотання прокурора Бердянської окружної прокуратури Запорізької області про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 від 01.02.2021 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Бердянської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів, посилаючись на те, що в провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України.
Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження відносно ОСОБА_4 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, Томаківським районним судом Дніпропетровської області та Жовтневим районним судом м. Запоріжжя неодноразово продовжувалась дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурором зазначено про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, усвідомлюючи невідворотність покарання, останній може переховуватись від суду. Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що перебуваючи на волі, ОСОБА_4 має змогу, застосовуючи погрози, насильство або будь-яким іншим шляхом впливати на потерпілого, свідка (малолітнього), місця проживання яких йому відомі з метою зміни свідчень на його користь. ОСОБА_4 не має стійких соціальних зв`язків, є наркозалежною особою, неодноразово судимий за скоєння корисливих злочинів,на разі не має постійного джерела доходу, що дає підстави вважати, що обвинувачений може продовжити злочинну діяльність. Зазначені факти, на переконання прокурора, свідчать про неможливість запобігання вказаним ризикам, тому підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не вбачається, оскільки ризики не зменшились, а підстави, за яких було обрано запобіжний захід не змінились.

В судовому засіданні прокурор вказане клопотання підтримала за викладеними вище мотивами та обґрунтуванням, наполягала на його задоволенні.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти задоволення заявленого прокурором клопотання, посилаючись на те, що ризики, на які посилається прокурор, не доведені, не підтверджені доказами та ґрунтуються на припущеннях, обвинувачений не має наміру переховуватись від суду, впливати на потерпілого та свідка, або вчиняти інші кримінальні правопорушення. Просили суд змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого з тримання під вартою на домашній арешт за адресою проживання його сестри: АДРЕСА_1 .

Заслухавши клопотання прокурора, з`ясувавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан в Україні на 30 діб, період якого в подальшому був продовжений згідно зі змістом відповідних нормативних актів до 19 лютого 2023 року.
Розпорядженням голови Верховного Суду № 49/0/9-22 від 14 вересня 2022 року було змінено територіальну підсудність судових справ Бердянського міськрайонного суду Запорізької області та визначено Жовтневому районному суду м. Запоріжжя.

З матеріалів, долучених до клопотання слідує, що в провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України. На даний час кримінальне провадження не розглянуто, судовий розгляд триває, рішення по суті не прийнято.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, термін дії якої закінчується 04.12.2022 року.

Згідно з ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до положень ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, вказавши крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Суд приймає до уваги, щоОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні двох епізодів тяжких злочинів та одного епізоду особливо тяжкого злочину з метою отримання доходу незаконним шляхом, за який законом передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі. Раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, офіційно не працевлаштований, у зв`язку з чим не має стабільного та законного джерела доходу, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим наявний ризик того, що перебуваючи на волі, він може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити злочинну діяльність з метою здобуття засобів для існування.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується характером вчинення інкримінованих злочинів, які пов`язані із застосуванням насильства та проникненням до житла потерпілого, що свідчить про можливість здійснення ним незаконного впливу на потерпілого та малолітнього свідка у цьому кримінальному провадженні, шляхом вмовлянь або залякувань, що може суттєво вплинути на можливість уникнення кримінальної відповідальності та сприятиме перешкоджанню здійснення судового розгляду даного кримінального провадження.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_4 зареєстрований та фактично проживає в Бердянському районі Запорізької області, який тимчасово не контролюється українською владою, не має стійких соціальних зв`язків, аналізуючи обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, що дає суду підстави вважати, що залишаючись на волі, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та невідворотність покарання за його вчинення в разі доведення вини, обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення можливого покарання. Вказана позиція узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», згідно з яким суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

За наявності існування трьох очевидних ризиків, суд вважає клопотання прокурора обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти настанню встановлених ризиків.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання його під вартою, не зменшились.
Посилання сторони захисту щодо відсутності наміру у обвинуваченого переховуватись від суду, впливати на потерпілого та свідка, або вчиняти інші кримінальні правопорушення не є безумовною підставою для відмови в продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Тому в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт слід відмовити з наведених вище підстав у зв`язку з його необґрунтованістю.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому та позбавляє його можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема і запобіганню спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідка, або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд вважає за необхідне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 2 місяці.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 184, 199, 331, 615 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 2 (два) місяці по 01 лютого 2023 року включно в ДУ «Кропивницькийслідчий ізолятор».

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити начальнику ДУ «Кропивницькийслідчий ізолятор» за місцем утримання обвинуваченого.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, прокурором безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1