Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21.09.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження № 11-кп/4806/78/21 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників адвокатів: ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.12.2020, яким обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , визнано винним та призначено покарання за ч.1 ст.187, ч.2 ст.125 КК України.

Вказаним вироком місцевого суду від 31.12.2020 ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання:

-за ч.1 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки;

-за ч.2 ст.125 КК України у виді обмеження волі строком на два роки.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Початком строку відбуття покарання обвинуваченим ОСОБА_6 ухвалено рахувати з часу його затримання, з 03.09.2019.

Запобiжний захiд обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вказаним вище вироком від 31.12.2020 законної сили залишено без змін тримання під вартою.

Процесуальні витрати, пов?язані із залученням експерта в розмірі 3146 грн ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави.

Вирішено долю речових доказів:

-жіночу сумочку коричневого кольору,

-шапку сірого кольору,

-сім цигарок у пачці «Marlboro»,

-коробку з-під лікарських засобів, в якій були дві пластини з лікарським препаратом,

-купюру номіналом 200 грн серії КЙ № 5365953,

-аркуш паперу з рукописним текстом відповідного рецепту на ім`я ОСОБА_10 ,

-дві пари окулярів,

-шарф білого кольору,

-шарф золотистого та синього кольорів,

-срібний металевий ланцюжок 925 проби вагою 5 г, довжиною 47 см,

-пару срібних сережок 925 проби вагою 9 г,

-пару срібних сережок та каблучки 925 проби із вставками «агату»,

-пару срібних сережок та каблучки 925 проби із вставками «турмалін»,

-срібний браслет 925 проби вагою 27,52 г, довжиною 17,5 см, із круглими вставками з «фіаніту», лунного каміння та золота,

-три ручки кулькові,

-жіночі труси чорного кольору, передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_11 ухвалено залишити останній;

-пластикову коробку бордового кольору з написом «Sergio Engel»;

-прозорий поліетиленовий пакет,

-змиви речовини бурого кольору, упаковані до паперового пакету та передані на зберігання у камеру речових доказів Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ухвалено знищити.

Зазначеним вище вироком місцевого суду від 31.12.2020 ОСОБА_6 визнано винним в тому, що він 19.12.2017, біля 01 год. 30 хв., по вул. Фединця, 50, в м. Ужгород, за місцем свого тимчасового працевлаштування охоронцем в Караоке клубі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », побачивши що ОСОБА_11 виходить з нічного клубу, попрямував за нею та наздогнавши її біля будинку АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів напав на неї, під час чого наніс ОСОБА_11 декілька ударів руками та ногами в область голови, спричинивши потерпілій відповідні тілесні ушкодження, відкрито заволодів її особистими речами: зірвав з її шиї срібний ланцюжок 925 проби, вагою 5 г вартістю 600 грн, сумкою вартістю 391 грн, в якій знаходилися: шапка вартістю 135 грн, дві пари окулярів вартістю 291 грн, шарф білого кольору вартістю 132 грн, шарф золотистого та синього кольорів вартістю 249 грн, дві срібні сережки 925 проби вагою 9 г, із вставками з каменю зеленого кольору вартістю 1 827 грн, срібний браслет 925 проби вагою 27,52 г, в якому наявні вставки із золота, фіаніту та лунного каменю вартістю 4128 грн, пара сережок та каблучки зі срібла 925 проби із вставками із «Агату» вартістю 7542 грн, пара сережок та каблучки зі срібла 925 проби зі вставками з «Турмаліну», з жовтим, коричневим та червоним відтінком вартістю 6954 грн, спричинивши ОСОБА_11 матеріального збитку на загальну суму 22 249 грн.

Внаслідок зазначених вище протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_11 отримала наступні тілесні ушкодження: у вигляді синців на шкірних покривах спинки носа із переходом на праву орбітальну ділянку, на внутрішній поверхні правого передпліччя по середній третині, на грудній клітці по реберній дузі справа по середньо-ключичній лінії, саден на шкірних покривах лівого колінного суглобу по передній поверхні, перелому нижньої 1/3 тіла грудини без зміщення кісткових уламків, перелому носової кістки без зміщення кісткових уламків, ЗЧМТ, струсу головного мозку, множинних забоїв м`яких тканин голови та тулубу.

Відповідно до висновку експерта № 1003 від 09.01.2018 вказані вище тілесні ушкодження кваліфікуються як 1) тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, перелом нижньої 1/3 тіла грудини без зміщення кісткових уламків, 2) легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я: перелом носової кістки без зміщення кісткових уламків, ЗЧМТ, струс головного мозку; всі інші виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження відносяться до категорії легких, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Крім цього, 22.12.2017, біля 04 05.00 год. біля нічного клубу «Ейла», на проспекті Свободи, 50, в м. Ужгород, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_12 , наніс останньому п`ять ударів затиснутою в кулак рукою в область обличчя, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді синця на шкірних покривах спинки носа, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, множинних забоїв м`яких тканин голови, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 32 від 16.01.2018 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Оцінюючи докази в їх сукупності місцевий суд визнав, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано вірно:

-за ч.1 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров?я особи, яка зазнала нападу (розбій);

-за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров?я.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 просить апеляційний суд скасувати вирок Ужгородського міськрайонного суду від 31.12.2020 щодо ОСОБА_6 і закрити провадження у даній справі у зв?язку із недоведеністю вини ОСОБА_6 за ч.1 ст.187 КК України.

Що стосується обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України захисник ОСОБА_8 просить апеляційний суд вирок Ужгородського міськрайонного суду від 31.12.2020 щодо ОСОБА_6 змінити зі звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням з таких підстав.

Обвинувачений ОСОБА_6 стверджує, що 19.12.2017, у вечірній час, він перебував за місцем свого тимчасового працевлаштування, в караоке-клубі «Соло», який розташований по вул. Фединця,50 в м. Ужгороді, де він працював охоронцем.

Прийшла жінка в стані сильного алкогольного сп?яніння, замовила випивку. Коли вона сиділа за столиком, у неї випала сумочка з рук, з якої розсипалися її речі, частину яких він допоміг їй зібрати.

Через певний час вона покинула караоке-клуб «Соло». З ранку, біля 04 год., під час прибирання території караоке-клубу «Соло», коли зсуваються столи і крісла, він виявив під кріслом, де сиділа потерпіла ОСОБА_11 , золоті речі, які одразу передав знайомим дівчатам ОСОБА_13 та Кочіш Сільвії, які в цей час знаходилися в караоке-клубі. Знайдені речі він не міг повернути жінці, яка перебувала в клубі, оскільки її особу не знав і йому не було відоме її місце проживання.

У зв?язку із цим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 187 КК України, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не визнав.

У даній справі судом відхилені неодноразові клопотання сторони захисту про допит потерпілої ОСОБА_11 . Проте суд безпідставно відмовив у розгляді вказаного клопотання. Свідчення ОСОБА_11 надзвичайно важливі для встановлення істини у даній справі.

Місцевим судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме судове провадження здійснено за відсутності потерпілої ОСОБА_11 , яка була безпосереднім очевидцем вчиненого кримінального правопорушення, не вжито процесуальних заходів з допиту потерпілої безпосередньо в судовому засіданні з метою встановлення істини у даній справі та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення.

Також захисник ОСОБА_8 посилається на те, що здійснення у даному випадку судового провадження за відсутності потерпілого, якого належним чином не було повідомлено про дату, час і місце судового засідання, є відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і є безумовною підставою для скасування ухваленого у справі рішення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить апеляційний суд скасувати ухвалений щодо нього вирок Ужгородського міськрайонного суду від 31.12.2020 і закрити провадження у даній справі через недоведеність його вини у пред?явленому йому обвинуваченні, посилаючись на наступне.

Вважає оскаржений ним ухвалений щодо нього вирок незаконним та не обґрунтованим, у зв?язку з тим, що суд першої інстанції, розглядаючи дане кримінальне провадження, допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зокрема, судом першої інстанції було проведено судовий розгляд без потерпілої ОСОБА_11 та не було її допитано під час судового розгляду, не вжито всіх можливих заходів для забезпечення її участі безпосередньо в судовому засіданні з метою її допиту.

Згідно матеріалів справи, суд надсилав повістки про виклик потерпілій ОСОБА_11 на адресу: АДРЕСА_3 , при цьому достовірно знаючи, що остання проживає в Німеччині.

Ці обставини вплинули на правильність встановлення істини у даній справі, встановлення обставин, що підлягають доказуванню, зокрема щодо перебування потерпілої у клубі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та причетності ОСОБА_6 до інкримінованого йому злочину.

Допит потерпілої ОСОБА_11 в порядку ст.225 КПК України в судовому засіданні 12.02.2018 під час досудового розслідування можливим був лише у виняткових випадках, коли існують обставини, які роблять неможливим в подальшому допит потерпілого під час судового розгляду.

Разом з тим, застосування як виняткового випадку проведення допиту учасника через його проживання за межами України не підпадає під дію ч.1 ст.225 КПК України, оскільки це не унеможливлює допит потерпілого у місцевому суді, а лише утруднює його, оскільки в такому випадку допит особи в суді може бути забезпечений за допомогою відеоконференції в порядку міжнародної правової допомоги, а тому постійне проживання потерпілої в іноземній державі не є обставиною, яка унеможливлює її допит у судовому провадженні.

Не проведення місцевим судом допиту потерпілої ОСОБА_11 під час судового розгляду призвело до того, що ОСОБА_6 був позбавлений можливості поставити їй запитання, повно та об?єктивно з?ясувати всі обставини, а відтак він вважає, що судом порушено його право на захист.

Також обвинувачений посилається на те, що суд першої інстанції, дослідивши в такий спосіб показання потерпілої на порушення вимог ст.23 КПК не дотримався принципу безпосередності дослідження доказів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, висновки суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_6 винним у нападі на потерпілу ОСОБА_11 ґрунтуються виключно на показаннях останньої, яка начебто його впізнала. При цьому, його обличчя видалось їй знайомим, враховуючи те, що він працював охоронцем у клубі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де остання випивала, а він допомагав їй зібрати відповідні речі, які випали з її сумки.

З огляду на викладене, для повноти судового розгляду та з?ясування усіх обставин, що підлягають доказуванню та мають значення для правильного їх встановлення, суд зобов?язаний був допитати потерпілу під час судового розгляду та дати можливість стороні захисту провести перехресний допит і спростувати показання потерпілої.

Разом з тим, як було зазначено вище, без проведення допиту потерпілої ОСОБА_11 у судовому засіданні неможливо повно та об?єктивно з?ясувати всі обставини кримінального провадження, зокрема щодо обставин її перебування в клубі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та чи бачила вона обвинуваченого до вчинення нападу на неї.

Показання потерпілої ОСОБА_11 , отримані в порядку ст.225 КПК України суперечать іншим доказам у даній справі.

Зокрема, як вбачається з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 19.12.2017, потерпіла ОСОБА_11 вказувала, що на неї напали невідомі особи в кількості двох чоловік.

Свідок ОСОБА_14 , як подруга потерпілої ОСОБА_11 , яка викликала поліцію, також вказувала, що на потерпілу напали саме двоє осіб.

В подальшому, при проведенні її допиту в порядку ст.225 КПК України, потерпіла змінила свої показання і вказала, що на неї напала одна особа.

В момент нападу на неї потерпіла перебувала у стані алкогольного сп?яніння, а відтак є всі підстави сумніватися в її показаннях.

Суд першої інстанції проігнорував той факт, що потерпіла ОСОБА_11 змінила свої показання під час досудового розслідування та не надав оцінки наявності суттєвих суперечностей між показаннями останньої та іншими доказами у даній справі, що свідчить про неповноту судового розгляду.

Як вбачається з протоколу пред?явлення особи для впізнання від 26.12.2017, потерпіла не назвала прикмети та зовнішні ознаки, за якими вона може впізнати особу, яка на неї напала.

Тобто можна дійти висновку, що потерпіла не пам?ятала особу, яка на неї напала, а обвинуваченого ОСОБА_6 впізнала лише тому, що раніше бачила його обличчя, яке видалося їй знайомим.

З цих підстав обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що пред?явлення для впізнання проведено з порушенням умов процедури, встановлених ст.228 КПК України.

В даному випадку не було дотримано принципу рівності сторін, оскільки позбавлення обвинуваченого можливості допитати потерпілу призвело до порушення «справедливого балансу» та сприяло стороні обвинувачення, поставивши ОСОБА_6 в явно гірше становище.

Суд першої інстанції поклав в основу вироку показання потерпілої, які отримані з порушення принципу безпосередності дослідження доказів, забезпечення права на захист, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що свідчить про незаконність та необґрунтованість такого вироку.

Окрім цього, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що потерпіла змінювала свої показання в частині кількості осіб, які напали на неї, а також не надав оцінки наявності суттєвих суперечностей між показаннями останньої та іншими доказами у справі, що свідчить про невмотивованість та необґрунтованість такого рішення.

Враховуючи проведення судом першої інстанції судового розгляду без потерпілої, з огляду на наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскаржуваний вирок, на думку обвинуваченого, підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження у зв?язку з недоведеністю його вини.

Також обвинувачений вважає, що під час нового судового розгляду суд має вжити заходів щодо забезпечення участі потерпілої ОСОБА_11 в судовому засіданні.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_15 просить апеляційний суд скасувати оскаржуваний у даній справі вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.12.2020 щодо ОСОБА_6 та закрити кримінальне провадження у даній справі у зв?язку з недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.125 КК України.

Апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, шо перешкоджали суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зокрема, місцевим судом проведено судовий розгляд без участі потерпілої ОСОБА_11 , яку не було допитано, чим порушено право обвинуваченого ОСОБА_6 на захист.

З матеріалів даної справи вбачається, що місцевий суд надсилав повістки про виклик потерпілій ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 , володіючи інформацією про те, що остання проживає в Німеччині, про що зазначено в обвинувальному акті, а відтак потерпіла не могла бути належним чином повідомлена.

Як вбачається з судової практики, суд апеляційної інстанції перевіряє, чи були додержані судом першої інстанції вимоги ст.325 КПК України щодо наслідків неприбуття потерпілого, зокрема чи можливо за його відсутності з?ясувати всі обставини справи під час судового розгляду.

В даному випадку за відсутності в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_11 та без проведення її допиту безпосередньо в суді першої інстанції неможливо було з?ясувати та перевірити повно і всебічно усі обставини інкримінованого ОСОБА_6 злочину, в тому числі обставини щодо перебування потерпілої у клубі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » до розбійного нападу, а також моменту, коли вона вперше у клубі побачила охоронця клубу ОСОБА_6 , чому вказала на ОСОБА_6 як на нападника в процесі пред?явлення особи до впізнання через тривалий час після нападу, якщо в первинних її показаннях опис нападника не збігається із описом ОСОБА_6 та жодного слова про те, що це охоронець клубу, якого бачила за кілька хвилин до цього.

Таким чином сторона захисту вважає, що місцевим судом допущено неповноту судового розгляду та проведено судовий розгляд без потерпілої, що вплинуло на правильність встановлення обставин, що підлягають доказуванню, що є істотним порушенням вимог КПК України.

Потерпіла ОСОБА_11 допитана в судовому засіданні 12.02.2018 під час досудового розслідування в порядку ст.225 КПК України.

На той момент ОСОБА_6 не мав статусу підозрюваного в даному кримінальному провадженні, тобто не був стороною кримінального провадження, а відтак не міг бути учасником такого допиту та поставити запитання потерпілій з метою здійснення свого належного захисту.

З огляду на це, суд першої інстанції для забезпечення законності, повноти, всебічності судового розгляду, забезпечення права на захист мав би перевірити, чи існували виняткові підстави, передбачені ч.1 ст.225 КПК України для допиту потерпілої під час досудового розслідування та вжити всіх передбачених законом заходів для виклику потерпілої в судове засідання.

Непроведення допиту потерпілої безпосередньо під час судового розгляду призвело до того, що сторона захисту була позбавлена можливості поставити їй запитання, повно та об?єктивно з?ясувати всі обставини, підтвердити чи спростувати свою версію подій, що очевидно є порушенням права на захист.

Окрім цього, суд першої інстанції, дослідивши в такий спосіб показання потерпілої, в порушення вимог ст.23 КПК не дотримався принципу безпосередності дослідження доказів.

При цьому, як вбачається з оскаржуваного вироку, висновки суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_6 винним у нападі на потерпілу ОСОБА_11 ґрунтуються виключно на показаннях останньої, яка начебто його впізнала.

З огляду на зазначене, викликає обґрунтований сумнів в доведеності вини та обставина, що потерпіла змінила показання в частині щодо кількості нападників, а опис нападника потерпілою не співпадає з описом особи ОСОБА_6 .

Сторона захисту переконана, що потерпіла впізнала обвинуваченого ОСОБА_6 лише тому, що на нього вказали правоохоронці під час проведення пред?явлення особи до впізнання 26.12.2017, а вона раніше бачила його в клубі та його обличчя було їй знайомим.

Більше того, враховуючи ту обставину, що потерпіла перебувала в стані алкогольного сп?яніння, остання могла неправильно оцінити ситуацію і прийняти ОСОБА_6 за особу, яка нібито на неї напала.

Також варто звернути увагу на те, що на момент проведення допиту потерпілої ОСОБА_11 . 12.02.2018 ОСОБА_6 не перебував в статусі підозрюваного, його допит проведено не було, а відтак стороні обвинувачення не була відома його версія подій.

Таким чином, під час допиту потерпілої їй не було поставлено запитань про те чи контактувала вона з обвинуваченим в клубі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » до нападу на неї, а відтак є підстава вважати, що допит проведено однобічно, зі сприянням стороні обвинувачення без можливості поставити запитання, які б спростували її версію.

З огляду на викладене, для повноти судового розгляду даної справи та з?ясування усіх обставин, що підлягають доказуванню та мають для цього значення, місцевий суд зобов?язаний був вжити заходів для виклику та допиту потерпілої ОСОБА_11 під час судового розгляду з метою надання можливості стороні захисту провести перехресний допит і спростувати показання потерпілої.

Натомість суд першої інстанції всупереч вимогам ст.325 КПК України, не маючи можливості без участі в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_11 з?ясувати усі обставини кримінального правопорушення, усунути наявні в матеріалах провадження суперечності в показаннях потерпілої, перевірити повідомлені обвинуваченим обставини, провів судовий розгляд без участі потерпілої.

Окрім того захисник ОСОБА_7 посилається на те, що судовий розгляд даної справи в суді першої інстанції здійснено з порушенням засад, передбачених ст.20, ч.2 ст.22, ч.3 ст.23 КПК України, а саме: не надано можливості реалізувати право обвинуваченого допитати потерпілу та доводити перед судом переконливість своєї позиції, у зв?язку з чим не забезпечено принципу рівності прав сторін, безпосередності дослідження відповідних показань та порушено право на захист, обвинуваченого поставлено в явно гірше правове становище, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваного нею вироку.

Потерпіла описувала нападника, як особу середнього зросту із світлим кольором волосся. В той же час обвинувачений ОСОБА_6 високого зросту (186 см), має темного кольору волосся і на час вчинення нападу мав бороду.

Разом з тим, суд першої інстанції проігнорував той факт, що потерпіла ОСОБА_11 змінила свої показання під час досудового розслідування та не надав оцінки наявності суттєвих суперечностей між показаннями останньої та іншими доказами у даній справі, що свідчить про невідповідність висновків суду фактичними обставинам кримінального провадження.

Також захисник ОСОБА_7 посилається в своїй апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги показання ОСОБА_6 , надані ним у судовому засіданні, які спростовують його причетність до вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_11 , при цьому суд не обґрунтував причин, чому відкинув ці показання.

Висновки суду щодо винуватості обвинуваченого не підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_16 , оскільки в судовому засіданні не спростовано того, що вказана вище біжутерія могла бути віднайдена саме в зазначеному клубі за обставин, які повідомив обвинувачений.

Судом першої інстанції взято до уваги на підтвердження винуватості обвинуваченого заяву за підписом ОСОБА_6 та протокол огляду місця події від 26.12.2017, згідно яких останній нібито видав добровільно відповідну сумку, однак не врахував показань ОСОБА_6 щодо того, яким чином та за яких обставин написано таку заяву.

Інші докази також не підтверджують причетності саме обвинуваченого ОСОБА_6 до вчиненого злочину відносно потерпілої ОСОБА_11 .

Крім цього захисник ОСОБА_7 посилається на те, що суд першої інстанції не оцінив допустимості доказу протоколу пред?явлення особи для впізнання від 26.12.2017, згідно якого потерпіла вказала на ОСОБА_6 , у цьому протоколі відсутня інформація про те, за якими ознаками потерпіла може впізнати особу, яка на неї напала.

За словами ОСОБА_6 потерпіла його не впізнавала, а вказала саме на нього лише після того, як на це вказали правоохоронці, що стверджує проведення впізнання з порушенням процедури, встановленої ст.228 КПК України, є підставою для визнання такого доказу недопустимим.

Висновки судово-медичних експертиз № 1003 від 09.01.2018 (щодо ОСОБА_11 ) та № 32 від 16.01.2018 (щодо ОСОБА_12 ) захисник ОСОБА_7 також вважає такими, що не відповідають вимогам кримінального процесуального закону щодо допустимості доказів, оскільки в таких, серед іншого, не наведено жодних даних про нормативні акти, методики, рекомендовану науково-технічну та довідкову літературу з їх Переліку, що використовується під час проведення судових експертиз, якими керувався експерт при проведенні експертизи, відсутній докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка.

З наведеного вище висновку експерта № 1003 від 09.01.2018 вбачається, що експерт під час здійснення дослідження використовував висновок спеціаліста № 996 про проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_11 , складений судово-медичним експертом Ужгородського міськрайонного відділення СМЕ ОСОБА_17 , дата його складення не вказується.

Такий висновок експерта взагалі не містить дослідницької частини і обмежується переписуванням даних висновку спеціаліста № 996. Потерпіла за медичною допомогою не зверталася, а відтак жодної медичної документації надати експертові не змогла. Спеціаліст ОСОБА_17 посилається на рентген, діагноз нейрохірурга, травматолога.

З огляду на це, незрозумілим є чим підтверджуються встановлені у висновку спеціаліста діагнози, ким та коли такі були встановлені, чим підтверджено розлад здоров?я потерпілої тривалістю понад 21 день.

Викладені обставини переконливо свідчать про недопустимість такого висновку експерта.

Даний висновок також взагалі не містить дослідницької частини і обмежується «переписуванням даних висновку спеціаліста № 998» Ужгородського міськрайонного відділення СМЕ ОСОБА_17 на підставі направлення чергового інспектора Ужгородського ВП, такий висновок також не містить даних про те, чим підтверджуються встановлені діагнози та ким вони були встановлені, якщо потерпілий за медичною допомогою не звертався.

Окрім цього, варто звернути увагу на те, що висновок експерта № 1003 від 09.01.2018 складений судово-медичним експертом Ужгородського міськрайонного відділення СМЕ ОСОБА_17 . Водночас, висновок спеціаліста також складений ОСОБА_18 .

Висновки № 32 від 16.01.2018 і висновок спеціаліста № 998 також складені судово-медичним експертом Ужгородського міськрайонного відділення СМЕ ОСОБА_17 .

Суд першої інстанції, як зазначалось вище, не оцінив доказів на предмет їх допустимості, в результаті чого в основу вироку покладено недопустимі докази.

З огляду на наявні у даній справі суперечності, враховуючи що обвинувачення ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах, сторона захисту вважає, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 , які повністю підтримали наведені вище апеляційні скарги сторони захисту та просили їх задовольнити, прокурора ОСОБА_5 , яка просила відмовити у задоволенні зазначених вище апеляційних скарг сторони захисту у зв?язку з тим, що наведені у них доводи є безпідставними, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи сторін, апеляційний суд визнає, що наведені вище апеляційні скарги сторони захисту є обґрунтовані з приводу наявності у даній справі істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Доводи обвинуваченого та його захисників в наведених вище апеляційних скаргах щодо істотного порушення судом першої інстанції права на захист обвинуваченого за ч.1 ст.187 КК України ОСОБА_19 апеляційний суд визнає обґрунтованими, а тому подані стороною захисту наведені вище апеляційні скарги в цій частині підлягають задоволенню з таких підстав.

Дану справу розглянуто Ужгородським міськрайонним судом без участі потерпілої ОСОБА_11 , докази про належне сповіщення якої матеріали даної справи не містять.

Згідно частин першої, третьої, четвертої та п?ятої статті 225 КПК України у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я особи, її тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити її допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження, представник юридичної особи, стосовно якої здійснюється провадження, мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такої особи в судовому засіданні, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб. У цьому випадку допит здійснюється у судовому засіданні в місці розташування суду або перебування хворої особи в присутності сторін кримінального провадження з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду.

У порядку, визначеному цієї статтею, може бути допитаний, зокрема, потерпілий.

Неприбуття сторони, що була належним чином повідомлена про місце та час проведення судового засідання, для участі в допиті особи за клопотанням протилежної сторони не перешкоджає проведенню такого допиту в судовому засіданні.

Допит особи згідно з положеннями цієї статті може бути також проведений за відсутності сторони захисту, якщо на момент його проведення жодній особі не повідомлено про підозру у цьому кримінальному провадженні.

При ухваленні судового рішення за результатами судового розгляду кримінального провадження суд може не врахувати докази, отримані в порядку, передбаченому цією статтею, лише навівши мотиви такого рішення.

Суд під час судового розгляду має право допитати особу, яка допитувалася відповідно до правил цієї статті, зокрема у випадках, якщо такий допит проведений за відсутності сторони захисту або якщо є необхідність уточнення показань чи отримання показань щодо обставин, які не були з`ясовані в результаті допиту під час досудового розслідування.

З метою перевірки правдивості показань особи та з`ясування розбіжностей з показаннями, наданими в порядку, передбаченому цією статтею, вони можуть бути оголошені при її допиті під час судового розгляду.

Зі змісту оскаржуваного у даній справі вироку Ужгородського міськрайонного суду від 31.12.2020 щодо ОСОБА_6 не вбачається процесуальної форми отримання органом досудового розслідування/місцевим судом показань потерпілої ОСОБА_11 , яким надано судом оцінку; зокрема, з мотивувальної частини вказаного вироку вбачається наступне його обґрунтування (т.2, а.с. 141-147, абз.24,25 (а.с.143-144): «Так, потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні від 12.02.2018 року підтвердила наступне. Проживає в Німеччині, прибула до України в приватних справах, в тому числі і до подружки в грудні 2016 року. 19 грудня 2017 року, близько 01.30 год. вийшла з клубу «Соло», який розташований по АДРЕСА_4 , та пішла пішком до своєї подруги, яка проживала поряд з клубом. Коли пройшла автостанцію, у дворі між будинками на неї напала одна особа, схопила за сумочку, але в неї вирвати сумочку не вийшло. Вона стала втікати, але її знову наздогнала особа, вдарила рукою по обличчю в область носа, від чого в неї з носа пішла кров і вона присіла. Особа виривала в неї сумочку, бив по голові, копав ногою, вона трималася за сумочку і намагалася витягнути із сумочки документи. Викинула із сумочки паспорт, телефон, а сумочку з решта речами особа вирвала в неї і втекла. В сумці знаходилися гаманець, в якому були грошові кошти, три комплекти золотих виробів, одна пара поламаних сережок та інші речі».

Дані показання потерпілої ОСОБА_11 , на думку апеляційного суду, поряд з іншими наявними у даній справі доказами, яким судом надано відповідну оцінку, не можуть бути достатніми для визнання доведеною вину ОСОБА_6 у пред?явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.187 КК України щодо вчинення злочину стосовно потерпілої ОСОБА_11 , яку з урахуванням наведеного вище положення статті 225 КПК України, а також вимог, передбачених ст.ст. 22,23, 56 ч.3, 91-95,134,353,363,368 КПК України слід було обов?язково допитати в суді першої інстанції, щоб дати справедливу законну оцінку доводам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення.

У зв?язку з наведеним апеляційний суд визнає, що в даному випадку при розгляді місцевим судом даної справи допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення судове провадження в частині обвинувачення ОСОБА_19 за ч.1 ст.187 КК України здійснено за відсутності потерпілої ОСОБА_11 , належним чином не повідомленої про дату, час і місце судового засідання, що є підставою згідно п.5 ч.2 ст.412 КПК України для скасування вироку Ужгородського міськрайонного суду від 31.12.2020 щодо ОСОБА_19 з призначенням нового розгляду даної справи щодо обвинувачення останнього за ч.1 ст.187 КК України у суді першої інстанції.

На підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України обвинувачений ОСОБА_6 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та провадження у справі в цій частині слід закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України вина його у цій частині є доведеною належними і допустимими доказами, яким місцевим судом надано правильну оцінку і фактично така не заперечувалася ОСОБА_6 , про що свідчить також вимоги його захисника ОСОБА_8 , заявлені у поданій ним його апеляційній скарзі.

Зокрема, вина ОСОБА_19 у вчиненні за наведених вище обставин злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, крім його доводів про фактичні обставини справи в цій частині, стверджується на ступними доказами:

- протоколами пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 11, 14 та 18.01.2018, згідно з якими потерпілий ОСОБА_12 та свідки: ОСОБА_20 , ОСОБА_21 впізнали особу, яка спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_12 , а саме ОСОБА_6 ;

- протоколом медичного освідчення від 22.12.2017, яким зафіксовано, що обвинувачений ОСОБА_6 22.01.2017 перебував біля нічного клубу «Ейла», який розташований на проспекті Свободи, 50, в м. Ужгороді, в стані алкогольного сп`яніння;

- протоколом слідчого експерименту від 18.01.2018 за участю потерпілого ОСОБА_12 , під час якого останній відтворив хід події кримінального правопорушення, яка узгоджуються з встановленими в суді обставинами події, яка мала місце 22.12.2017, біля нічного клубу «Ейла», який розташований на проспекті Свободи, 50, в м. Ужгороді;

- висновком експерта № 32 від 16.01.2018 щодо судово-медичного обстеження потерпілого ОСОБА_12 , відповідно до якого потерпілий ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця на шкірних покривах спинки носа, закритої черепно- мозкової травми, струсу головного мозку, множинних забоїв м`яких тканин голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404,407, 408 ч.1 п.4, ст.409 ч.1 п.3, 412 ч.2 п.5, 415 ч.1 п.1, 418,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги захисників та обвинуваченого задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.12.2020 щодо ОСОБА_9 скасувати.

На підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та провадження у справі в цій частині закрити.

Призначити новий розгляд справи щодо обвинувачення ОСОБА_9 за ч.1 ст.187 КК України у суді першої інстанції.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 до 19.11.2022 включно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і відповідно до ст.424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: