Справа № 738/1474/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/209/23
Категорія - ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 30 серпня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000426, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2022 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Слобідка, Менського (Корюківського) району, Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше несудимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2022 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 31 серпня 2021 року по 02 вересня 2021 року включно у строк покарання у виді позбавлення волі.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Чернігівської обласної ради, Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради до ОСОБА_9 та з останнього стягнуто витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення у розмірі 82720 грн. 57 коп.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення задоволено частково та стягнуто з обвинуваченого 11047 гривень 30 копійок у відшкодування майнової шкоди та 200 000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду, перекваліфікувати його дії на ст.. 124 КК України, призначити покарання в межах санкції статті та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Також просить відмовити у задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 в частині відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що причиною виниклого конфлікту було вживання спиртних напоїв, агресивна поведінка ОСОБА_10 , який висловлювався на його адресу нецензурною лайкою, погрожував розправою, намагався декілька разів побити, спровокував бійку, першим наніс йому удар кулаком в обличчя, намагався потім ще завдати ударів, він також отримав тілесні ушкодження внаслідок самозахисту і наведені обставини змусило його декілька разів, із метою самозахисту, наносити удари в голову та тулубу ОСОБА_10 . Крім того вважає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що ініціатором конфлікту був не він, а ОСОБА_7 , який був старший за віком та фізично сильнішим, але ступінь його алкогольного сп`яніння був значно більшим ніж у нього, що й позбавило останнього заподіяти йому ( ОСОБА_9 ) тілесні ушкодження більшої тяжкості.

Апелянт також переконаний, що судом першої інстанції помилково не було враховано не тільки межі необхідної оборони, але і обставини, що пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози застосування зі сторони потерпілого вчинити над ним фізичне насильство та розправу, висловлювання на його адресу нецензурної брутальної лайки, з метою приниження його честі та гідності в присутності сторонніх осіб, перебування потерпілого в стані алкогольного сп`яніння та вчинення останнім неправомірних дій відносно нього у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень. Також зазначає про неврахування судом, що він раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, проживає з матір`ю, на даний час працевлаштований і має змогу відшкодувати матеріальну шкоду потерпілій стороні та витрати лікарні на лікування потерпілого.

Крім того, зазначає, що в судовому засіданні не було допитано свідка ОСОБА_11 , який зазначений в обвинувальному акті та був допитаний в ході досудового розслідування.

Як встановлено судом першої інстанції 30 серпня 2021 року близько 02.30 години ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у подвір`ї господарства АДРЕСА_1 , діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою вчинення насильницьких дій, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю та бажаючи їх настання, завдав не менше чотирнадцяти ударів руками та ногами ОСОБА_10 , з них не менше восьми ударів в ділянку голови, не менше двох ударів в ділянку тулуба, не менше трьох ударів в ділянку верхніх кінцівок і один удар в ділянку шиї, чим спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, яка включає в себе: садно в потиличній ділянці голови, садно в лобно-тім`яній ділянці зліва, садно в лівій лобно-скроневій ділянці, садно на верхній повіці лівого ока, садно на верхівці вушної раковини, садно на задній поверхні лівої вушної раковини, садно в ділянці завитка лівої вушної раковини, садно в середній третині завитка правої вушної раковини, садно на верхівці правої вушної раковини, множинні садна по задній поверхні правої вушної раковини, синець в ділянці козелка з поширенням на надкозелковий горбик та ніжку завитка лівої вушної раковини, синець по передній поверхні правої вушної раковини в ділянці трикутної ямки та завитка, синець навколо правого ока, синець в правій скронево-виличній ділянці, крововиливи в м`які тканини лобної та правої тім`яної ділянок, крововилив під тверду мозкову оболонку правої півкулі головного мозку об`ємом близько 50 мл, субдуральну гематому над правою півкулею головного мозку об`ємом до 180 мл, крововиливи під м`які мозкові оболонки правої та лівої лобних часток, правої тім`яної та скроневої часток, правої скроневої частки на межі з потиличною, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1046 від 23 листопада 2021 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Окрім того, спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді множинних садн тильній поверхні 2-5-го пальців лівої кисті та синців в ділянці правої молочної залози, по задній поверхні правого передпліччя, в лівій ключичній та надключичній ділянці з поширенням на шию по передній поверхні лівого плеча, по задній поверхні лівого променево-зап`ясткового суглоба з поширенням на передпліччя та кисть, по тильній поверхні лівої кисті, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1046 від 23 листопада 2021 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В результаті заподіяння ОСОБА_10 закритої черепно-мозкової травми з субдуральним та субарахноїдальними крововиливами, яка ускладнилась розвитком вторинних субарахноїдальних крововиливів та вторинних ішемічних змін тканини головного мозку з подальшим набряком головного мозку ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у Чернігівській обласній лікарні.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, думку прокурора та потерпілої, які заперечували проти апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_9 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 121 КК України судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи сторони захисту щодо необхідності перекваліфікації дій ОСОБА_9 на ст. 124 КК України. Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідив і проаналізував показання, зокрема:

- обвинуваченого ОСОБА_9 , який не заперечував факт спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , при цьому вказує, що його дії були необхідними для захисту себе від неправомірного посягання потерпілого і у нього був відсутній умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому;

- потерпілої ОСОБА_7 , матері померлого ОСОБА_10 , яка повідомила, що у сина були хворі ноги, йому було важко ходити. Зранку прийшла сусідка ОСОБА_13 та сказала, щоб вона (потерпіла) забрала ОСОБА_14 з господарства навпроти ОСОБА_15 . Прибувши на місце вона побачила побитого сина, який на її слова не реагував, знайомив викликав швидку, а через декілька днів ОСОБА_10 помер;

- свідка ОСОБА_16 яка пояснила, що ввечері 29 серпня 2021 року ОСОБА_10 бачила вперше, тілесних ушкоджень на ньому не було, поводив себе адекватно, ні з ким не лаявся, якась була словесна перепалка з ОСОБА_9 . Вночі вийшовши з будинку, побачила ОСОБА_10 який сидів на ганку, а через деякий час побачила як ОСОБА_9 бив ОСОБА_10 , завдавав удари кулаками та ногами, останній не рухався, лежав на землі;

- свідка ОСОБА_17 який пояснив, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт. Згодом, коли він повертався з вбиральні то побачив, що ОСОБА_9 і ОСОБА_10 лежали на землі, тягали один одного за одяг, боролися. ОСОБА_9 піднявся, завдав удари ОСОБА_10 , який сидів на землі;

- свідка ОСОБА_18 згідно показань якого за столом у його присутності ніяких конфліктів не було. Зранку 30 серпня 2021 року він побачив ОСОБА_10 на подвір`ї, останній лежав на землі.

На підтвердження встановлених обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, судом першої інстанції також враховано дані, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- протоколі огляду місця події від 30 серпня 2021 року та фототаблицях до нього зафіксовано проведення огляду господарства, розташованого по АДРЕСА_1 , з письмового дозволу власника ОСОБА_18 ;

- протоколі про результати аудіоконтролю за особою від 17 вересня 2021 року, відповідно до якого отримана інформація, що підтверджує причетність ОСОБА_9 до вчинення кримінального правопорушення, зокрема відповідно до відеозапису ОСОБА_9 розповідає, що у нього виникли з потерпілим розбіжності, від завданих руками ударів останній у лікарні у комі;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 31 серпня 2021 року з участю свідка ОСОБА_16 , з додатками згідно яких остання повідомила обставини аналогічні її показанням наданих в судовому засіданні;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 31 серпня 2021 року з участю ОСОБА_9 , з додатками, в ході проведення слідчої дії ОСОБА_9 показав, що перебуваючи на вулиці, після розпиття алкогольних напоїв ОСОБА_10 продовжував його ображати нецензурною лайкою, а тому він завдав йому 3 чи 4 удари долонями по обличчю. Від даних ударів ОСОБА_10 упав на землю, він знову його підняв. Оскільки конфлікт продовжувався, то завдав ще 3 чи 4 таких же ударів, від яких ОСОБА_7 впав знову.

- лікарському свідоцтві про смерть № 1164 від 14 вересня 2021 року та довідці про причину смерті ОСОБА_10 згідно яких останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті: внутрішньочерепна травма;

- висновку експерта № 1046 від 23 листопада 2021 року відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_10 стала закрита черепно-мозкова травма з субдуральним та субараноїдальними крововиливами, яка ускладнилась розвитком вторинних субарахноїдальних крововиливів та вторинних ішемічних змін тканини головного мозку з подальшим набряком головного мозку. На трупі ОСОБА_10 виявлено комплекс тілесних ушкоджень який утворився від дій тупого (тупих) предмета (предметів) за механізмами удару та тертя. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та легких тілесних і могли утворитися від дій тупого (тупих) предмета (предметів), якими в тому числі могли бути «долоні рук», «кулаки рук» та «ноги», за механізмами удару та тертя. Враховуючи локалізацію, морфологічні особливості та взаєморозташування всіх виявлених тілесних ушкоджень, вони могли утворитися не менш, ніж від 14 (чотирнадцяти) травмуючих дій, з них не менше 8 (восьми) травмуючих дій в ділянку голови, не менш 2 (двох) травмуючих дій в ділянці тулуба, не менше 3 (трьох) травмуючих дій в ділянці верхніх кінцівок, і від 1 (однієї) травмуючої дії в ділянці шиї. Комплекс тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Увесь комплекс тілесних ушкоджень, виявлений у Скоробагатька, не міг утворитися при падінні з висоти як з наданнями тілу прискорення, так і без такого;

- висновку експерта №43 від 10 вересня 2022 року за результатами проведення судово-медичної експертизи експерт дійшов висновку, що у ОСОБА_9 мають місце тілесні ушкодження, що могли утворитись від дії тупих предметів, в тому числі під час бійки та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Для утворення тілесних ушкоджень достатньо по одному травматичному впливу в ділянку лоба зліва, скроні зліва, в ділянку носа та правого ліктя. Тілесні ушкодження в ділянці лоба, носа та правого ліктя могли утворитись внаслідок падіння з наданням тілу стороннього прискорення чи без нього з висоти власного зросту на тверду поверхню за умови контакту даних ділянок з твердою поверхнею.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_9 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені, судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінальних правопорушень саме в тому об`ємі, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_9 так і те, що зазначений злочини вчинено саме обвинуваченим.

Доводи сторони захисту, які зводяться до незгоди з кваліфікацією дій обвинуваченого були предметом детального аналізу суду першої інстанції і та обґрунтовано визнані безпідставними. З цими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються, зокрема, дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

У той же час згідно ч. 3 вказаної норми закону перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При цьому для встановлення наявності чи відсутності ознак перевищення меж необхідної оборони суди мають враховувати не тільки відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, інтенсивність, неготовність до його відбиття, кількість та поведінку нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Слід звернути увагу на те, що оборона може здійснюватися лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України.

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, зокрема, щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Встановлені судом фактичні обставини свідчать про відсутність акту суспільно небезпечного посягання зі сторони потерпілого, який би за своїми об`єктивними ознаками міг створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди для ОСОБА_9 , що в свою чергу могло викликати у обвинуваченого невідкладну необхідність у заподіянні шкоди потерпілому.

Судом першої інстанції у даному кримінальному провадженні шляхом безпосереднього дослідження доказів було беззаперечно встановлено, що будь-яких погроз зі сторони потерпілого на й адресу обвинуваченого не було, була лише взаємна нецензурна лайка. Обвинувачений не зміг пояснити під час судового розгляду, які ж саме дії потерпілого, становили реальну загрозу його життю або здоров`ю. Обвинувачений не зміг пояснити чи становив для нього якусь небезпеку лежачий на землі потерпілий та навіщо він тричі піднімав його із землі і кожного разу після цього завдавав удари. Тобто, судом було констатовано фактично значущу перевагу у бійці з боку ОСОБА_9 .

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що згідно з висновком експерта №43 від 10 вересня 2022 року, виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження в ділянці лоба, носа та правого ліктя могли утворитись внаслідок падіння з наданням тілу стороннього прискорення чи без нього з висоти власного зросту на тверду поверхню за умови контакту даних ділянок з твердою поверхнею. І згідно показань самого обвинуваченого під час бійки він та потерпілий декілька разів падали на землю, качалися, на тому місці, де відбувалася бійка, на поверхні землі викладена доріжка з цегли та фрагментів асфальту, а тому не виключає отримання тілесних ушкоджень саме внаслідок падіння на цю поверхню.

Тобто, як судом першої інстанції так і в ході апеляційного розгляду не було встановлено такої небезпеки для ОСОБА_9 , яка б давала обвинуваченому підстави для захисту шляхом нанесення численних тілесних ударів, в тому числі, в ділянку голови (не менше 8 травмуючих дій), тобто у життєво важливий орган, що може свідчити про цілеспрямованість і умисність його ударів та не може вказувати на хаотичність його дій які властиві діям під час захисту.

Крім того, дії обвинуваченого не були проявом негайного відвернення нападу на нього з боку потерпілого, оскільки, як було встановлено, згідно показань самого обвинуваченого, після того, як піднявши ОСОБА_10 останній нецензурно висловлювався, він наніс йому удари, крім того, згідно показань свідків ОСОБА_9 наносив удари потерпілому коли останній лежав на землі, тобто не міг чинити жодної загрози обвинуваченому.

Доводи апеляційної скарги, що загиблий був фізично більш сильнішим колегія суддів не може визнати обґрунтованими з огляду на показання свідків, які зазначали про фізичні проблеми ОСОБА_10 .

Посилання в апеляційній скарзі, що в ході судового розгляду не було допитано свідка ОСОБА_11 , який зазначений в обвинувальному акті то колегія суддів не може визнати такими, що заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції було відкладено судове засідання. Однак, явка вказаного свідка не була забезпечена і сторона захисту не заявляла клопотань про вжиття заходів для явки свідка до суду.

З огляду на вищенаведене, дії ОСОБА_9 не можуть вважатися перевищенням меж необхідної оборони, кваліфікація дій винного за ч. 2 ст. 121 КК України відповідає встановленим судом обставинам справи та є вірною.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно норм ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення та його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, сімейний стан, характеристику за місцем проживання, на обліку у лікаря-нарколога та на обліку у лікаря-психіатра не перебуває. Прийняв до уваги відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_9 покарання в межах встановленої санкцією інкримінованої статті.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку щодо ОСОБА_9 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а визначений розмір покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Щодо вимоги апеляційної скарги про відмову у задоволенні цивільного позову потерпілої в частині стягнення моральної шкоди, то колегія суддів звертає увагу, що на обґрунтування зазначених вимог в апеляційній скарзі не наведеного жодних мотивів і такі вимоги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно до положень ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частина 1 ст. 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandali v. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Як установлено ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

У роз`ясненнях, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На переконання апеляційного суду, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції у повній мірі враховував, глибину душевних страждань потерпілої у зв`язку з непоправною втратою близької людини - сина, обставини, що обвинувачений не вчинив жодних дій, спрямованих на відшкодування шкоди потерпілій, хоча мав таку можливість, потерпіла зазнала та продовжує зазнавати душевні страждання, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо її близької людини та смерті сина, та ґрунтуючись на принципах розумності та справедливості прийшов до висновку, що сума компенсації моральної шкоди у розмірі 200 000 грн. буде відповідати глибині їх душевних страждань, що узгоджується із роз`ясненнями, викладеними у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального закону, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2022 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4