Справа № 341/1642/19
Провадження № 11-кп/4808/118/23
Категорія ст. 185 ч.3 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано - Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами заступника керівника Івано - Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 на вирок Галицького районного суду від 23 листопада 2022 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 126-1, ст. 185 ч.3 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобич, Львівської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, -

в с т а н о в и л а :

Прокурор в поданій апеляційній скарзі, вважає вирок Галицького районного суду від 23.11.2022 року щодо ОСОБА_8 таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає, що судом першої інстанції при призначені обвинуваченому покарання не враховано, що на час ухвалення вироку минули строки давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, ОСОБА_8 вчинено 10.09.2019 року. Вчиненням 19.11.2019 року кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, ОСОБА_8 перервав строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 126-1 КК України.

Таким чином 19.11.2022 року закінчились строки притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

Окрім цього вказує, що неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність потягло безпідставне застосування ст. 70 ч.4 КК України та зарахування ОСОБА_8 покарання, відбутого за попереднім вироком Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 29.09.2019 року.

Так як, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 ч.3 КК України, ОСОБА_8 вчинено 19.11.2019 року, тобто після ухвалення вироку Калуського міськрайонного суду від 29.09.2019 року.

Також звертає увагу суду на те, що фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень ОСОБА_8 свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку, а покарання не відповідає меті кримінального покарання, засадам застосування санкцій закону про кримінальну відповідальність та суспільним критеріям оцінки діяльності правоохоронних органів та суду.

Просить скасувати вирок Галицького районного суду від 23.11.2022 року щодо ОСОБА_8 за ст. 1236-1, ч.3 ст. 185 КК України.

Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 за ст. 126-1 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин.

Звільнити ОСОБА_8 від покарання призначеного за ст. 126-1 КК України на підставі ст.74 ч.5 КК України.

За ст. 185 ч.3 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати не відбуте покарання за вироком Калуського міськрайонного суду від 29.09.2019 року та визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці. В решті вирок залишити без змін.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_11 , вважають вирок суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим.

Зазначають, що обвинувачений ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні домашнього насильства та викраденні мийки не визнає. Так як, словесні образи, вживання нецензурних слів, погрози повинні призвести до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності. Однак, потерпіла ОСОБА_12 не була на лікарняному, не втрачала працездатності, не доведено і погіршення якості життя потерпілої. Під час розгляду справи в суді першої інстанції обвинувачений пояснив, що у них з потерпілою є спільний будинок, але він вимушений проживати у літній кухні.

Щодо епізоду крадіжки з проникненням ОСОБА_8 зазначив, що не заперечує той факт, що він приніс до ОСОБА_13 кухонну мийку, яку знайшов в лісополосі біля залізничної дороги.

Окрім цього стверджують, що протокол огляду місця події від 26.11.2019 року в якому зафіксовано обстановку у господарському приміщенні, протокол огляду місця події від 26.11.2019 року де зафіксовано факт видачі ОСОБА_13 кухонної мийки не є доказом вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 при огляді місця події не виявлено відбитків пальців рук, потожирові сліди, відбитків слідів ніг (взуття) обвинуваченого.

Вказує, що судом першої інстанції при визначенні обвинуваченому покарання не було враховано те, що ОСОБА_8 переніс інсульт та перебуває на стаціонарному лікуванні

Просить скасувати вирок Галицького районного суду від 23.11.2022 року та постановити щодо ОСОБА_8 виправдувальний вирок.

Окрім цього, захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора. Зазначає, що його підзахисний свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України не визнає, однак не заперечує з приводу звільнення його від кримінальної відповідальності за цим епізодом.

Вказує, що в суді першої інстанції не було спростовано поза розумним сумнівом твердження ОСОБА_8 про знахідку кухонної мийки.

Вироком Галицького районного суду від 23 листопада 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ст. 185 ч.3 КК України та призначено йому покарання за ст. 126-1 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин.

На підставі ст. 70 ч.4 КК України ОСОБА_8 за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 29 вересня 2019 року, яким ОСОБА_8 визначено винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України та призначено покаранням, з урахуванням ст. 69 КК України, ст. 71 ч.1 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців та штрафу у розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, призначено йому остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців та штрафу у розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

За ст. 185 ч.3 КК України призначено ОСОБА_8 за цим вироком покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_8 до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 29 вересня 2019 року, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України та призначено покарання, з урахуванням ст.69 КК України, ст. 71 ч.1 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців та штрафу у розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та призначено йому остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць та штрафу у розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

У строк остаточно призначеного покарання зараховано частково відбуте покарання за вироком Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 29 вересня 2019 року у виді позбавлення волі у період з 11 грудня 2019 року по 16 лютого 2021 року та штрафу у розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, який сплачено.

Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі вказано рахувати з часу затримання ОСОБА_8 в порядку виконання цього вироку.

Стягнуто з ОСОБА_8 на відшкодування судових витрат за проведення експертиз, залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи 628 грн. 04 коп. в дохід держави.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах - дружини, потерпілої ОСОБА_12 , що призвело до психологічних страждань потерпілої особи, при наступних обставинах.

ОСОБА_8 проживає в одному житловому будинку спільно зі своєю дружиною ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_1 , пов`язаний з нею спільним побутом і має взаємні права та обов`язки.

ОСОБА_8 у період часу з 02 листопада 2018 року по 10 вересня 2019 року, діючи з прямим умислом на заподіяння психологічного та фізичного страждання, на ґрунті неприязних відносин, систематично вчиняв щодо своєї дружини ОСОБА_12 психологічне насильство, що призвело до її психологічних страждань і погіршило якість життя потерпілої.

Зокрема, 02 листопада 2018 року, 23 лютого 2019 року, 24 лютого 2019 року, 25 лютого 2019 року, 11 червня 2019 року, 13 червня 2019 року, 14 червня 2019 року, 16 червня 2019 року та 18 червня 2019 року ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого постійного проживання, на ґрунті неприязних відносин з потерпілою, причиною яких були претензії потерпілої до ОСОБА_8 , оскільки такий почав виносити з дому дрібні побутові речі та свійську птицю і обмінювати їх на спиртні напої, вчиняв конфлікти зі своєю дружиною ОСОБА_12 , під час яких, застосовуючи психологічне насильство, словесно ображав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою і тим самим призводив свою дружину до психологічних страждань та погіршення якості її життя.

За всіма вказаними вище фактами працівниками Галицького відділення поліції Тисменицького ВП ГУНП в області (на даний час - відділення поліції № 3 (м. Галич) Івано-Франківського РУП ГУНП в області) відносно ОСОБА_8 було складено та скеровано до Галицького районного суду Івано-Франківської області для розгляду по суті дев`ять протоколів про вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за результатами розгляду яких на нього було накладено адміністративні стягнення.

Однак, незважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї, ОСОБА_8 правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і, продовжуючи свою протиправну поведінку, 10 вересня 2019 року знову вчинив психологічне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_12 , що призвело до її психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої.

Зокрема, близько 19 години 10 вересня 2019 року ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого постійного проживання вчинив конфлікт зі своєю дружиною ОСОБА_12 , під час якого, застосовуючи психологічне насильство, словесно ображав її нецензурними словами та погрожував їй фізичною розправою і тим самим призвів свою дружину до психологічних страждань та погіршення якості її життя, принизив її честь та гідність, що викликало у потерпілої побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну невпевненість та нездатність захистити себе, а також завдали шкоди її психічному здоров`ю.

ОСОБА_8 повторно таємно викрав чуже майно - потерпілої ОСОБА_14 , поєднаного з проникненням у інше приміщення, при наступних обставинах.

19 листопада 2019 року близько 10 години ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання маючи потребу у коштах, вирішив піти до своєї сусідки ОСОБА_14 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 та вчинити крадіжку належного їй майна.

Для приведення свого злочинного наміру до виконання ОСОБА_8 , усвідомлюючи незаконний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, повторно вчиняючи злочин, зайшов на подвір`я ОСОБА_14 і, переконавшись, що господині нема вдома, і за ним ніхто не спостерігає, підійшов до підсобного приміщення.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 із застосуванням фізичної сили вирвав з дверної коробки скобу з навісним замком та проник до підсобного приміщення, звідки таємно викрав накладну мийку для кухні з нержавіючої сталі розмірами 80х60 см, з водовідвідним патрубком, вартістю 250 гривень, заподіявши потерпілій майнову шкоду на зазначену суму.

З викраденим майном ОСОБА_8 втік з місця вчинення кримінального правопорушення та у подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_14 матеріальну шкоду в розмірі 250 гривень.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_11 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити. Щодо апеляційної скарги прокурора заперечили, просили залишити її без задоволення;

- прокурор підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання. Щодо апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 заперечив, просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції слід скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В силу ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, цих вимог закону суд в повній мірі не дотримався.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст. 374 КПК України не надав аналіз всім зібраним по справі доказам щодо їх допустимості, достовірності та достатності, не обґрунтував свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого за ст. 126-1 КК України конкретними доказами, не вказав які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину та не навів мотиви за якими він не приймає доводи обвинуваченого про недопустимість певних доказів та недоведеність його вини у вчиненні злочину.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (Справа "Салов проти України").

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження вироку суду, а суд вищої інстанції - переглянути його.

Перевіривши та проаналізувавши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що всупереч вимогам ст. 374 КПК України, у вироку щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції при формулюванні обвинувачення, яке суд вважав доведеним, не зазначив обставини, на підставі яких можна зробити висновок про наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Судова колегія звертає увагу на те, що згідно із встановленими вироком суду обставинами ОСОБА_8 систематично вчиняв по відношенню до своєї дружини ОСОБА_12 психологічне насильство, що призвело до психологічних страждань потерпілої особи.

Відповідно, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, містить відокремлені обставини щодо вчинення психологічного насильства.

Так, суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винуватим у тому, що в період часу з 02 листопада 2018 року по 10 вересня 2019 року, діючи з прямим умислом на заподіяння психологічного та фізичного страждання, на ґрунті неприязних відносин, систематично вчиняв щодо своєї дружини ОСОБА_12 психологічне насильство, що призвело до її психологічних страждань і погіршило якість життя потерпілої.

Зокрема, 02 листопада 2018 року, 23 лютого 2019 року, 24 лютого 2019 року, 25 лютого 2019 року, 11 червня 2019 року, 13 червня 2019 року, 14 червня 2019 року, 16 червня 2019 року та 18 червня 2019 року ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого постійного проживання, на ґрунті неприязних відносин з потерпілою, причиною яких були претензії потерпілої до ОСОБА_8 , оскільки такий почав виносити з дому дрібні побутові речі та свійську птицю і обмінювати їх на спиртні напої, вчиняв конфлікти зі своєю дружиною ОСОБА_12 , під час яких, застосовуючи психологічне насильство, словесно ображав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою і тим самим призводив свою дружину до психологічних страждань та погіршення якості її життя.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у вироку суд послався на постанови у справах про адміністративні правопорушення, якими ОСОБА_8 притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за вчинення домашнього насильства по відношенню до своєї дружини.

При цьому з вироку суду не зрозуміло, чи включені епізоди застосування обвинуваченим психологічного насильства до потерпілої, за які його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.2 КУпАП чи йдеться про інші епізоди, за якими ОСОБА_8 не притягувався до відповідальності.

Вказані обставини мають істотне значення у кримінальному провадженні для правильності кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки впливають на встановлення складу кримінального правопорушення в діях особи, а також на вирішення питання про співвідношення складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, та кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Відповідно до диспозиції ст. 126-1 КК України відповідальність за домашнє насильство настає у разі вчинення умисного систематичного психологічного насильства, що призвело до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілого.

Проте, у вироку суду щодо ОСОБА_8 не зазначено та не обґрунтовано до яких наслідків, перерахованих у 126-1 КК України, для потерпілої призвело застосування психологічного насильства обвинуваченим.

Отже, в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд не вказав всі необхідні обставини щодо місця, часу, способу та наслідків кримінального правопорушення.

Таке порушення вимог кримінального процесуального закону, на думку колегії суддів, перешкодило суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому це порушення визнається істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України.

Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування або зміни вироку, що передбачено п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Оскільки формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, викладеним у вироку щодо ОСОБА_8 не містить даних, які необхідні для з`ясування питань про наявність в діях обвинуваченого складу того чи іншого кримінального правопорушення, а також інших обставин, які істотно впливають на вирішення питань щодо застосування кримінальної відповідальності, покарання тощо, то вирок підлягає до скасування.

Щодо доводів наведених прокурором в апеляційній скарзі з приводу того, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому, не відповідає особі винного та тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень внаслідок м`якості, на думку апеляційного суду є безпідставним.

Так як, призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно виписок № 3895/22, №1292/23 із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_8 03.05.2022 року переніс гострий ішемічний атеротромботичний інсульт в ВББ з рефлекторною пірамідою недостатністю в лівих кінцівках та 30.01.2023 року повторний гострий ішемічний атеротромботичний інсульт в басейні ПСМА, тому суду першої інстанції слід врахувати дані обставини під час визначення міри покарання обвинуваченому.

Сукупність вищевказаних порушень, допущених судом першої інстанції при судовому розгляді кримінального провадження є істотними, оскільки такі порушення, безперечно, ставлять під сумнів законність і обґрунтованість оскаржуваного вироку.

За таких обставин вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_11 та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційних скарг підлягають ретельній перевірці при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 - задовольнити частково.

Вирок Галицького районного суду Івано - Франківської області від 23 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 за ст. 126-1, ст. 185 ч.3 КК України - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5