КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/8874/16-к Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2109/2023 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю:прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 05 грудня 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, громадянина України, маючого повну середню освіту, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання. До вступу вироку у законну силу запобіжний захід ОСОБА_7 суд не обирався. Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволеночастково. Стягнутоіз ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 37 450,00 грн. (Тридцять сім тисяч чотириста п`ятдесят гривень 00 коп.) у відшкодування моральної шкоди. В решті позову відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати по справі за проведення експертиз у розмірі 5 086,25 грн. (П?ять тисяч вісімдесят шість гривень 25 коп.).

Згідно вироку ОСОБА_7 25.09.2011 р., о 22 год 15 хв, керуючи технічно справним автомобілем марки Mercedes-Benz Е 280 реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_11 , рухаючись по вул. Карла Маркса в с. Віта Поштова з боку авто дороги Київ-Одеса в напрямку до м. Боярка, в районі будинку № 41, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, маючи можливість бачити, що праворуч відносно його руху по тротуару у зустрічному йому напрямку рухається пішохід ОСОБА_10 , який змінив напрямок свого руху і почав пересікати проїзну частину з правого боку на лівий відносно руху автомобіля Mercedes-Benz Е 280 реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги пунктів 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху керованого ним автомобіля, аж до зупинки, а застосував маневр руху автомобіля ліворуч з метою об`їхати пішохода ОСОБА_10 , внаслідок чого на зустрічній смузі скоїв наїзд на останнього.

В результаті ДТП пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: важкої поєднаної краніо-торако-скелетної травми, відкритої черепно-мозкової травми; Забій головного мозку тяжкого ступеня; Закритої травми грудної клітки; Перелом 2,3,4,5,6 ребер зліва; Лівобічного гемопневмотораса; Травматичного пульмоніта; Закритого перелому правої ключиці зі зміщенням уламків; Закритого перелому тіла, суглобового виростку лопатки зліва; Рвано-забійної рани в лівій тім`яній області, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що являються небезпечними для життя.

Прокурор, не погоджуючись з вироком суду, подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Підставою для скасування вироку суду прокурор вважає неповноту судового розгляду, оскільки судом було відмовлено прокурору в клопотанні про допит свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 у зв`язку із чим останніх не було допитано в суді та порушено принцип безпосередності дослідження доказів. Суд не створив умов та не вжив заходів, передбачених ст. 327 КПК України, не здійснив виклик цих свідків. При цьому судові засідання відкладалися для виклику свідків. 12.09.2022 року після неявки свідків судом було відмовлено прокурору в клопотанні щодо їх виклику, при цьому прокурор свого клопотання не знімав. Крім того, обвинувачений на стадії судових дебатів виявив бажання давати покази, однак судом було відмовлено та продовжено судовий розгляд. Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, ухвалити новий про визнання ОСОБА_7 невинуватим та виправдати у зв`язку із недоведеністю вчинення злочину, скасувати арешт накладений постановою слідчого від 03.03.2012 року на майно ОСОБА_7 . Адвокат просить безпосередньо дослідити докази, вказані в його клопотанні та допитати обвинуваченого щодо обставин ДТП, дослідити висновок № ДА/34-12 від 19.11.2012 року. В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що прийняті рішення місцевого суду тричі переглядалися апеляційною інстанцією. Вперше апеляційним судом 20.12.2012 року вирок суду було скасовано та зазначено, що судом не було враховано покази засудженого, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , які вказують на застосування засудженим гальмування для зупинки автомобіля. Проте слідча при призначенні експертизи вказала, що гальмування не застосовувалося. Не встановлені особи та свідки, в яких потерпілий перебував в гостях, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, порушував ПДР, перетинаючи проїжджу частину, не перевірено автомобіль на наявність АБС в гальмівній системі. В постанові місцевого суду від 03.09.2013 року суд встановив порушення під час проведення відтворення обставин та обстановки ДТП, що вплинуло на призначення експертизи за неповними даними. Вказане рішення суду було залишено без змін апеляційним судом 13.11.2013 року. При цьому суд першої інстанції у вироку від 05.12.2022 року посилається на протоколи відтворення обставин та обстановки від 16.11.2011 та 09.12.2011 року як на належні та допустимі докази. Вважає висновок експерта неправильним, оскільки в протоколах відсутнє зображення будинку АДРЕСА_3 з прив`язкою до елементів дороги, тому експерт не міг визначити відстань до автомобіля за якої пішохід змінив напрямок руху. Суд посилався на висновок комплексної експертизи № 4/К/61А від 22.01-26.03.2014 року, де зазначено в поясненнях учасників про застосування гальмування, але проігнорував вказані обставини. Згідно цього висновку дія травмуючої сили була зліва направо, тоді як зміна напрямку руху авто - справа наліво, у зв`язку із чим цей висновок експерта не узгоджується з обвинувальним актом та висновками авто технічних експертиз. Протокол ОМП та схема до нього повністю спростовують як формулювання обвинувачення так і висновки суду щодо незастосування гальмування. Слідчий та прокурор не виконали перелік заходів, визначених у рішеннях місцевого та апеляційного судів. 14.09.2016 року ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання захисту про проведення необхідних слідчих дій, однак, вказані слідчі дії так і не були проведені. Судом безпідставно надано перевагу висновку експертизи від 25.11.2014 року № 10756/12223 перед іншими висновками. Суд визнав технічно неспроможним протокол слідчого експерименту від 23.07.2014 року і на цій підставі не взяв до уваги висновок № 650А від 18.08.2014 року, в якому вказано, що водій не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування термінового гальмування. При цьому суд не дослідив постанову слідчого від 09.09.2014 року про призначення комплексної експертизи, в якій були викладені суперечливі та неправильні вихідні дані, оскільки зазначено про відсутність слідів гальмування, при цьому вказано про вивертання керма вліво і після чого почав гальмувати. Експерт під час дослідження посилався на протоколи відтворення обставин та обстановки події від 16.11.2011 та 09.12.2011 року і схеми до нього, які судом були визнані неповними. Вважає протоколи відтворення обстановки та обставин події від 09.12.2011 року за участю свідків недопустимими доказами, оскільки ОСОБА_14 та ОСОБА_18 не було роз`яснено процесуальний статус, порушено право на захист. Тому висновок експерта від 25.11.2014 року № 10756/12223 не може бути належним та допустимим доказом. Недостовірним та неприйнятним є висновок від 26.11.2011 року № 1009А, оскільки апеляційним судом було встановлено неврахування показань обвинуваченого і свідків щодо застосування гальмування. Рішенням апеляційного суду було встановлено, що ця експертиза була проведена на підставі неправильних та неповних вихідних даних. Саме по собі не уникнення зіткнення не може бути поставлене у вину, оскільки його дії були вимушеними і не перебували у причинному зв`язку з наслідками. Помилковими є висновки суду щодо задоволення цивільного позову потерпілого, оскільки вимоги не підтверджені. В якості доказів були подані попередні рахунки про оплату медичних послуг без надання документів про оплату таких послуг. На момент ДТП потерпілий був військовослужбовцем і його лікування було за державний кошт. В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора зазначив, що явка свідків сторони обвинувачення не була забезпечена саме прокурором. Із 22 призначених засідань явка свідків не була забезпечена. Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_15 - це водії, які проїжджали повз місце ДТП після її скоєння та не зможуть надати належних показань. Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 мешканці будинку біля місце ДТП, надали пояснення щодо відсутності в них інформації про ДТП. Свідок ОСОБА_12 це рідна тітка обвинуваченого, на сьогодні їй 83 роки, на теперішній час вона обмежена в пересуванні, має ряд захворювань, в тому числі пов`язаних із втратою пам`яті. Свідок ОСОБА_14 станом на 17.02.2014 року перебував в Донецькій області, на теперішній час сторона обвинувачення не надала відомостей щодо місця його знаходження. Свідок ОСОБА_18 був допитаний 17.02.2014 року. Не надав достатніх і допустимих доказів щодо обставин, підтвердив свої показання щодо застосування екстреного гальмування, відмовився від проведення слідчого експерименту через забування обставин. Сторона обвинувачення фактично не володіє адресами місць перебування свідків через давність події. Вважає, що не є істотним порушення, що суд відмовив обвинуваченому в наданні показів на стадії судових дебатів, оскільки під час останнього слова обвинувачений мав можливість висловити свою точку зору. Зазначає про можливість апеляційного суду отримати показання обвинуваченого. Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника і обвинуваченого, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного. Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Згідно із ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок, яка має здійснюватись судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Захисником обвинуваченого заявлені клопотання про необхідність допиту обвинуваченого судом апеляційної інстанції та дослідження інших доказів, перелік яких він зазначає. Апеляційний суд, встановивши, що обвинувачений не був допитаний судом першої інстанції щодо пред`явленого йому обвинувачення, вважає необхідним усунути цей недолік наданням обвинуваченому можливості надати пояснення суду апеляційної інстанції. При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для повторного дослідження інших доказів, про які вказує адвокат. Положення ч. 3 ст. 404 КПК України визначають умови за яких суд апеляційної інстанції зобов`язаний дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, та може дослідити докази. Проте таких підстав захисником не наведено. На думку колегії суддів, клопотання адвоката обумовлене незгодою сторони захисту з прийнятим судовим рішенням і висновками суду, викладеними в цьому рішенні, що, у розумінні положень ч. 3 ст. 404 КПК України, само по собі не є підставою для повторного дослідження обставин провадження і наявних у провадженні доказів при апеляційному розгляді. Апеляційні доводи прокурора щодо неповноти судового розгляду з підстав незабезпечення явки свідків колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи, що про допит названих в апеляційній скарзі свідків просила сторона обвинувачення, представники якої у судові засідання 20.01.2020, 06.03.2020, 28.04.2020, 22.06.2020, 27.07.2020 не з`являлися. У зв`язку із чим суд першої інстанції звернувся з листом до Офісу Генерального прокурора щодо поведінки сторони обвинувачення. На виконання подання місцевого суду було проведено оперативну нараду у місцевій прокуратурі та наголошено на недопущенні зриву судових засідань. Однак 21.05.2021, 29.06.2021, 18.08.2021, 17.09.2021 представник сторони обвинувачення знову не прибував в судові засідання. 19.08.2022 року судовий розгляд було відкладено для надання прокурору часу для забезпечення явки свідків на 12.09.2022 року. Проте стороною обвинувачення явка свідків не була забезпечена та суд закінчивши з`ясування обставин та перевірки їх доказами перейшов до судових дебатів. Враховуючи поведінку представників сторони обвинувачення, які на виконання своїх безпосередніх обов`язків мали контролювати хід судового провадження та вжити заходів для встановлення місця знаходження свідків, яких просили допитати, їх актуальних адрес для повідомлення суду, колегія суддів не вбачає порушення вимог КПК України судом першої інстанції в даному випадку, яке б тягло за собою скасування судового рішення та призначення нового судового розгляду. Апеляційний суд також приймає до уваги позицію сторони захисту з цього питання, відповідно до якої свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не були безпосередніми очевидцями ДТП. Свідок ОСОБА_12 якій 83 роки, на теперішній час обмежена в пересуванні, має ряд захворювань, в тому числі пов`язаних із втратою пам`яті. Свідок ОСОБА_14 станом на 17.02.2014 року перебував в Донецькій області, на теперішній час сторона обвинувачення не надала відомостей щодо місця його знаходження. Свідок ОСОБА_18 був допитаний 17.02.2014 року, не надав достатніх і допустимих доказів щодо обставин, підтвердив свої показання щодо застосування екстреного гальмування, відмовився від проведення слідчого експерименту через забування обставин. Щодо доводів прокурора про те, що судом першої інстанції не було допитано обвинуваченого, то враховуючи наявність відповідного клопотання сторони захисту, обвинуваченому надано можливість надати пояснення в суді апеляційної інстанції. Обвинувачений апеляційному суду пояснив, що коли повертались з тіткою з села побачив потерпілого, його гарно було видно, він біг на зустріч ОСОБА_7 по тротуару. При цьому, його нога була вже на педалі гальмування. За потерпілим йшли ще дві людини. Він до них обертався та вони перемовлялися між собою. Коли ОСОБА_7 зрівнявся з ним потерпілий різко зробив два стрибка, завдяки АБС машина зупинилася, але АБС дозволяє викрутити руль, тому так і зупинився на зустрічній полосі. Потерпілий передньою ногою вдарив по фарі, задня нога ковзнула по крилу, і він звалився. Машина ще трохи проїхала. Ті двоє підійшли, подивилися і потім втекли. Зазначає, що потерпілий був в стані алкогольного сп`яніння. Швидкість була 50-60 км/год. Разом з тим, не дивлячись на невизнання обвинуваченим вини та заперечення обставин кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване, така позиція ОСОБА_7 спростовується сукупністю всіх досліджених судом першої інстанції доказів, яким цим судом надано належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Під час розгляду даного кримінального провадження місцевий суд, дотримався наведених положень ст. 94 КПК України та вимог КПК України в редакції 1960 року, безпосередньо дослідив та оцінив усі докази в їх сукупності, детально виклав їх у вироку, встановив, що вони в повній мірі підтверджують висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину. Зокрема суд першої інстанції як на доказ винуватості ОСОБА_7 посилався на наступні докази: - протокол огляду місця ДТП від 25.09.2011 р. із схемою ДТП та фототаблицею (т. 3 а.с. 5-15), якими зафіксовано: дорожня обстановка, місце скоєння ДТП, ширина проїжджої частини, розташування автомобіля після ДТП, місце знаходження осипу скла і пластику від передньої правої фари і переднього бамперу автомобіля, плями бурого кольору, схожої на кров; -протокол огляду технічного стану автотранспорту від 25.09.2011р. (т. 3 а.с. 17), яким зафіксовано пошкодження автомобіля Mercedes-Benz Е 280 реєстраційний номер НОМЕР_1 після ДТП, а саме: розбиті передній бампер, передня права фара, лобове скло, пошкоджено дах; -довідку Києво-Святошинської ЦРЛ від 25.09.11 № 4771 (т. 3 а.с. 16), згідно якої у ОСОБА_10 виявлено відкриту ЧМТ, забій головного мозку, ЗТГК, перелом ребра зліва, Гемоторакс; -свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 (т. 3 а.с. 34-35), згідно якого автомобіль Mercedes-Benz Е 280 реєстраційний номер НОМЕР_1 належав ОСОБА_11 ; -посвідчення водія від 07.02.1995 серія НОМЕР_3 і довіреністю від 21.10.2008 р. (т. 3 а.с. 34-36), відповідно до яких ОСОБА_7 правомірно керував автомобілем Mercedes-Benz Е 280 реєстраційний номер НОМЕР_1 ; -висновок експерта від 27.01.2012 № 41А та від 15.04.2014 № 152А (т. 3 а.с. 47-54, т. 1 а.с. 144-146), згідно яких всі системи автомобіля Mercedes-Benz Е 280 реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед ДТП, що сталася 25.09.2011 р., були в працездатному стані; -протокол відтворення обстановки та обставин подій від 16.11.2011 р. зі схемою до нього (т. 3 а.с. 72-75), під час складання якого обвинувачений ОСОБА_7 показав на місцевості як відбувались події, що передували ДТП, як рухався він та потерпілий і було здійснено заміри часу та відстані, які проїхав автомобіль та подолав потерпілий ОСОБА_10 перед зіткненням, а саме: автомобіль до початку маневру ліворуч перебував на проїжджій частині дороги на відстані 1,2 м від правого краю дороги, а місце наїзду на пішохода знаходилось на відстані 4,4 м від правого краю проїжджої частини дороги відносно напрямку руху автомобіля; -протокол відтворення обстановки та обставин подій від 09.12.2011 р. зі схемою до нього (т. 3 а.с. 78-81), під час складання якого свідок ОСОБА_14 показав на місцевості як відбувались події, що передували ДТП, як рухався автомобіль Mercedes-Benz Е 280 реєстраційний номер НОМЕР_1 та потерпілий, було здійснено заміри часу та відстані, які проїхав автомобіль та подолав потерпілий ОСОБА_10 перед зіткненням, а саме: автомобіль до початку маневру ліворуч перебував на проїжджій частині дороги на відстані 0,8 м від правого краю дороги, ОСОБА_10 , змінивши напрямок руху, почав пересікати проїжджу частину дороги зправа наліво відносно напрямку руху автомобіля, після чого водій автомобіля Mercedes-Benz Е 280а здійснив маневр ліворуч, а місце наїзду на пішохода знаходилось на відстані 5,0 м від правого краю проїжджої частини дороги відносно напрямку руху автомобіля; -протокол відтворення обстановки та обставин подій від 09.12.2011 р. зі схемою до нього (т. 3 а.с. 82-84), під час складання якого свідок ОСОБА_19 показав на місцевості як відбувались події, що передували ДТП, як рухався автомобіль Mercedes-Benz Е 280 реєстраційний номер НОМЕР_1 та потерпілий, було здійснено заміри часу та відстані, які проїхав автомобіль та подолав потерпілий ОСОБА_10 перед зіткненням, а саме: автомобіль до початку маневру ліворуч перебував на проїжджій частині дороги на відстані 0,8 м від правого краю дороги, ОСОБА_10 , змінивши на відстані 5,0 від будинку №41 по вул. К.Маркса напрямок руху, почав пересікати проїжджу частину дороги зправа наліво відносно напрямку руху автомобіля, після чого водій автомобіля Mercedes-Benz Е 280а здійснив маневр ліворуч, а місце наїзду на пішохода знаходилось на відстані 5,0 м від правого краю проїжджої частини дороги відносно напрямку руху автомобіля; -висновок експерта від 27.02.12 № 15/Е (т. 3 а.с. 97-99), яким встановлено, що внаслідок вказаної вище ДТП у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у виді: важкої поєднаної краніо-торако-скелетної травми, відкритої черепно-мозкової травми; Забій головного мозку тяжкого ступеня; Закритої травми грудної клітки; Перелом 2,3,4,5,6 ребер зліва; Лівобічного гемопневмотораса; Травматичного пульмоніта; Закритого перелому правої ключиці зі зміщенням уламків; Закритого перелому тіла, суглобового виростку лопатки зліва; Рвано-забійної рани в лівій тім`яній області. Ці тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмету, можуть відповідати строку та обставинам, зазначеним у постанові, і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що являються небезпечними для життя; -лист Центральної геофізичної обсерваторії від 20.01.14 № 16-05/-125 (т. 1 а.с. 139), згідно якого 25.09.2011 р., після 21-00 год, в с. Віта Поштова Києво-Святошинського району Київської області була суха безхмарна погода; -висновок експерта від 26.03.14 № 4/К/61А (т. 1 а.с 147-153),висновок експерта від 26.12.11 № 1009А (т. 3 а.с. 90-93), висновком експерта від 20.01.13 № 13А (т. 1 а.с. 117-118), висновок судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 25.11.2014 № 10756/12223 (т. 1 а.с. 177-183, т. 4 а.с. 158-163), висновок від 25.12.13 № 1096А (т. 1 а.с. 127-128). Разом з тим, суд першої інстанції відкинув протокол проведення слідчого експерименту від 23.07.2014 р. (т. 1 а.с. 156-161), посилаючись на висновок судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 25.11.2014 № 10756/12223 (т. 1 а.с. 177-183, т. 4 а.с. 158-163). З цих підстав суд не взяв до уваги висновок експерта від 18.08.14 № 650А, в основу якого були покладені дані зі слідчого експерименту від 23.07.2014 р. Також суд першої інстанції не прийняв до уваги висновок експертного автотехнічного дослідження від 19.10.12 № ДА/38-12 (т. 1 а.с. 236-246), навівши при цьому належне обґрунтування такого висновку. Відповідно до протоколу відтворення обстановки та обставин події від 16.11.2011 року, проведеного за участю ОСОБА_7 , було здійснено заміри часу та відстані, які проїхав автомобіль та подолав потерпілий ОСОБА_10 перед зіткненням. Протокол та схема до нього підписані самим ОСОБА_7 та понятими. 09.12.2011 року такі ж слідчі дії було проведено з свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , про що складено протоколи зі схемами, які підписані свідками та понятими. Згідно протоколу огляду місця ДТП від 25.09.2011 р. сліди гальмування відсутні, протокол підписаний учасниками: понятими та ОСОБА_7 . Висновком експертизи від 26.12.11 № 1009А встановлено, що ОСОБА_7 за даних дорожніх обставин повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, тобто у разі виникнення небезпеки для руху, яку водій об?єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу. ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода як шляхом застосування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для його руху, так і рухаючись без зміни напрямку свого руху ліворуч. При цьому, для розрахунків експерт використав як дані за протоколом відтворення обстановки та обставин події з ОСОБА_7 так і зі свідками. Безпідставними є доводи адвоката про те, що протоколи відтворення обстановки та обставин з свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_18 події мають бути визнані недопустимими доказами з підстав порушення права свідків на захист, не роз`яснення їх процесуального статусу. Судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що згідно з п. 8 Перехідних положень КПК України 2012 року, допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності, та надано оцінку вказаним доказам із урахуванням положень КПК України в редакції 1960 року. Згідно вказаних протоколів свідків було про попереджено про кримінальну відповідальність за відмову від надання показань та дачу завідомо неправдивих показань. ОСОБА_14 та ОСОБА_18 протоколи, де було зазначено їх процесуальний статус свідків, підписали без зауважень. Крім того, як вбачається з матеріалів вони були попередньо допитані слідчим. Протоколи допитів свідків складені з дотриманням вимог ст. 85, 167, 170 КПК України в редакції 1960 року, які визначають порядок допиту свідка, роз`яснення його прав та обов`язків. Вказані протоколи також були підписані свідками без зауважень. Відтворення обставин та обстановки події були проведені з метою перевірки і уточнення результатів допиту свідків. Відсутність на схемах до протоколів зображення будинку АДРЕСА_3 з прив`язкою до елементів дороги, не вказує на помилковість проведених експертиз, оскільки під час відтворення обставин та обстановки було визначено яку відстань подолав потерпілий до моменту зіткнення та за який час. Щодо посилання адвоката на зміст висновку експертизи від 26.03.14 № 4/К/61А слід зазначити наступне. Вказаним висновком встановлено, що приймаючи до уваги характер і локалізацію ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_10 , співставляючи їх з ушкодженнями автомобіля і показаннями водія ОСОБА_7 і свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_19 , потерпілий в момент ДТП з найбільшою вірогідністю мав бути обернутим до автомобіля лівою стороною тіла, травмуючи сила відносно нього діяла з ліва на право. При цьому захисник вказує, що зміна напрямку руху авто була з права на ліво. Однак вказана обставина жодним чином не спростовує встановлених слідством обставин, оскільки ОСОБА_7 сам не заперечує того факту, що вивертав кермо ліворуч, тобто змінивши напрямок руху з права на ліво, та потерпілий отримав такі ушкодження саме внаслідок ДТП. Крім того, цим же висновком встановлено, що ушкодження ОСОБА_10 могли виникнути під час наїзду на нього автомобіля Mercedes-BenzЕ 280 реєстраційний номер НОМЕР_1 . У змісті вказаного висновку експертизи є посилання на показання свідків та ОСОБА_7 , які вказували, що водій автомобіля застосовував гальмування, але уникнути наїзду не вдалося. При цьому, питання про застосування гальмування при відтворенні обставин та обстановки події не встановлювалося, при ОМП слідів гальмування не виявлено. Однак, при проведенні експертизи від 25.11.2014 № 10756/12223 експерт розраховував зупиночний шлях транспортного засобу за формулами, використовуючи дані з слідчого експерименту з ОСОБА_7 від 23.07.2014 року та дані, отримані при відтворенні обставин та обстановки події. Крім того, у вказаному висновку експертизи від 26.03.14 № 4/К/61А міститься посилання на токсикологічне дослідження крові, відповідно до якого у потерпілого етилового алкоголю та його сурогатів не виявлено. (Т. 1 а.с. 147-153) Враховуючи, що результати цього дослідження не спростовані об`єктивними доказами, колегія суддів критично оцінює пояснення учасників про те, що потерпілий перебував в стані алкогольного сп`яніння. Висновком експертизи від 18.08.14 № 650А, яка проведена на підставі слідчого експерименту від 23.07.2014 р. з ОСОБА_7 , встановлено, що при заданому комплексі вихідних даних водій автомобіля не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для його руху. Проте слід зауважити, що при проведенні слідчого експерименту 23.07.2014 року ОСОБА_7 змінив показання та зазначив інші вихідні дані щодо місця зіткнення з потерпілим. Відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 25.11.2014 № 10756/12223 (т. 1 а.с. 177-183, т. 4 а.с. 158-163), встановлено, що місце наїзду автомобіля Mercedes-BenzЕ 280 на пішохода ОСОБА_10 знаходилося до початку утворення зони осипу скла, на відстані не менше 4,9…5,3 м до знаходження першого уламку скла фари, на смузі зустрічного руху відносно напрямку руху автомобіля. Показання водія ОСОБА_7 і свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_19 щодо розташування місця наїзду на пішохода на смузі зустрічного руху на відстані 4,4 м. і 5,0 м відповідно, не позбавлені технічної спроможності. Показання водія ОСОБА_7 в процесі слідчого експерименту від 23.07.2014 р. щодо розташування місця наїзду на пішохода на відстані 2,7 м від правого краю проїзної частини, є неспроможними з технічної точки зору. В даній дорожній ситуації ОСОБА_7 повинен був діяти згідно з вимогами пунктів 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху і мав технічну можливість шляхом виконання цих правил уникнути наїзду на пішохода, а виконаний ним маневр автомобіля вліво був технічно необґрунтованим. Дії водія ОСОБА_7 не відповідали вказаним вище вимогам Правил дорожнього руху і знаходилися у причинному зв`язку і з пригодою. При цьому, з дослідницької частини висновку експертизи вбачається, що експерт при розрахунках визначив зупинковий шлях автомобіля при заданій швидкості та дійшов висновку, що при застосуванні саме своєчасного гальмування ОСОБА_7 мав можливість уникнути наїзду на пішохода. На переконання захисника в постанові слідчого про призначення експертизи від 09.09.2014 року були викладені суперечливі та неправильні вихідні дані, що вплинуло на висновки експертизи. Колегія суддів не може погодитися з такими доводами, оскільки як вбачається зі змісту дослідницької частини висновку експертизи від 25.11.2014 № 10756/12223, яка була проведена на підставі вказаної постанови слідчого та, відповідно до вступної частини якої експерту були надані всі матеріали кримінального провадження, експертом для розрахунків було використано місце наїзду на пішохода, швидкість руху автомобіля, сповільнення повністю завантаженого автомобіля при гальмуванні, враховано дані з протоколів відтворення обставин та обстановки події, показання ОСОБА_7 під час слідчого експерименту, які виявилися технічно неспроможними. При цьому, слідів гальмування при огляді місця події не було встановлено. Щодо зауважень захисника з приводу невиконання переліку заходів органом досудового розслідування після відновлення досудового розслідування, то як вбачається з матеріалів справи відповідно до рапортів співробітників поліції від 19.08.2016 року, 29.08.2016 року, мед.працівників, які прибули на виклик 25.09.2011 року, осіб, які перебували з потерпілим на хрестинах та працівників міліції, які здійснювали оформлення матеріалів ДТП, встановити на виявилося можливим. (Т.1 а.с. 209-212) Відповідно до заяви ОСОБА_18 від 17.02.2014 року останній відмовився від слідчого експерименту, оскільки з моменту ДТП пройшло багато часу та він не може на місці показати як відбувався наїзд на потерпілого. Вказав, що обставини, які він повідомив у грудні 2011 року при відтворенні обставин та обстановки події, є дійсними. (Т. 1 а.с. 100) Захисник звертає увагу на преюдиціальне значення судових рішень апеляційного суду від 20.12.2012 року, постанови місцевого суду від 03.09.2013 року, яка була залишена без змін апеляційним судом від 13.11.2013 року. Однак, сторона захисту не врахувала, що після цих судових рішень у кримінальному провадженні за правилами КПК України 2012 року були проведені слідчі та процесуальні дії, отримані висновки судових експертиз, яким судом першої інстанції надано правильну оцінку та прийнято вмотивоване судове рішення. Крім того, суд першої інстанції надав правильну оцінку доводам щодо перебування потерпілого ОСОБА_10 під час ДТП в стані алкогольного сп?яніння і порушення ним правил дорожнього руху, зазначивши, що не приймає до уваги посилання захисника на вказані обставини, оскільки ці обставини не перебувають у причинно-наслідковому зв?язку із наїздом на пішохода. Суд небезпідставно вказав, що із вказаних вище доказів вбачається, що такий наїзд відбувся на зустрічній смузі руху у зв?язку із невиконанням ОСОБА_7 правил дорожнього руху. В разі дотримання вимог цих правил наїзд на пішохода не відбувся, навіть якби обвинувачений продовжив рух свого автомобіля, не гальмуючи, що підтверджується висновком експерта від 26.12.11 № 1009А (т. 3 а.с. 90-93). На переконання колегії суддів, місцевим судом обґрунтовано не враховано висновки експертного автотехнічного дослідження від 19.10.12 № ДА/38-12 (т. 1 а.с. 236-246), оскільки такий висновок було складено особою, яка не повідомлялась про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, а сам висновок спростовується експертними висновками, покладеними в основу цього вироку. Щодо доводів апелянта про помилковість висновків місцевого суду щодо задоволення цивільного позову, то згідно вироку цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволеночастково та стягнутоіз ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 37 450,00 грн у відшкодування моральної шкоди, а врешті позову відмовлено. З урахуванням тяжкості ушкоджень та моральних страждань, які зазнав потерпілий в результаті цього, такий розмір стягнення є вмотивованим. Доводи адвоката про реальні понесені потерпілим витрати на лікування є безпідставними, оскільки рішення про стягнення цих коштів саме з обвинуваченого судом не приймалося. Враховуючи наведене, висновки суду першої інстанції є вмотивованими та підстав для скасування вироку за апеляційними доводами не вбачається. Зібрані докази у кримінальному провадженні є достатніми для прийняття судового рішення. Наведені судом висновки судових експертиз у сукупності з іншими доказами у справі свідчать про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. При призначенні покарання суд першої інстанції достатньою мірою врахував всі обставини, дані, що характеризують обвинуваченого, обґрунтовано звільнив обвинуваченого від призначеного покарання з урахуванням строків давності. При цьому, апеляційним судом обвинуваченому були роз`яснені положення ст. 49 КК України щодо можливості його звільнення від кримінальної відповідальності, на що останній відмовився.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 05 грудня 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3