КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києвавід 07 грудня 2022 року про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, з визначенням розміру застави,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, з визначенням застави в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 496 200 гривень 00 копійок.

Строк дії ухвали під вартою обвинувачених визначено до 04 лютого 2023 року включно.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, тим, що обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, які ще не допитувались у судовому засіданні, вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, на даний час, не зможе забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків під час судового розгляду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2022 року в частині продовження дії запобіжного заходу, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у виді тримання під вартою, обравши їм запобіжний захід - домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , або визначити заставу у розмірі, що відповідає доходам обвинуваченого - 80 прожиткових мінімумів доходів громадян, 40 з яких, на безповоротній основі, із зарахуванням на користь Збройних сил України.

Захисник вважає, що, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу судом було порушено фундаментальні права його підзахисних щодо визначення розміру застави, без врахування особи обвинувачених, тривалості їх перебування під вартою, відшкодування шкоди, відсутності претензій потерпілої особи, зниження ризиків.

Також, при визначенні розміру застави суд відійшов від врахування оцінки особи обвинувачених, які не мають можливості внесення зазначеного розміру застави та не врахував того, що протягом 1 року 6 місяців заставу, якувизначив суд, обвинувачені не спромоглися внести, що свідчить про наявність приводів до значного зменшення її розміру.

Суд, відійшов від нормативних розмірів застави, визначених КПК України, а саме: ст. 182 КПК України передбачено, що у разі звинувачення особи за вчинення тяжкого злочину передбачено заставу у розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів, але суд встановив у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що є явним упередженим ставленням.

Окрім того, відповідно до обвинувального акта та реєстру шкода відшкодована, шляхом повернення коштів тамайна потерпілій, тому визначена сума застави є невідповідною обставинам.

Також захисник звертає увагу обставини щодо обґрунтованості підозри та вказує, що судом не було враховано часткове визнання вини обвинуваченими, звертаючи увагу лише на необґрунтовано завищену кваліфікацію дій за ч. 4 ст. 185 КК України, тоді, як їх дії мали бути кваліфікованими за ч. 3 ст. 183 КК України.

Обвинувачення ґрунтується на завідомо недопустимому доказі - протоколі обшуку квартири потерпілої, допитана потерпіла та її чоловік повідомили, що жодного тиску на них не чинилося ніколи.

Окрім того, не враховано, що обвинувачені раніше не судимі, шкода відшкодована та взагалі не завдана, ОСОБА_7 одружений, на його утриманні є дитина, цивільна дружина ОСОБА_8 є фізичною особою- підприємцем та може забезпечити всім необхідним обох обвинувачених у разі зміни запобіжного заходу на домашній арешт. Обвинуваченими укладено договір оренди на житло в м. Києві, вони мають позитивні характеристики, мають джерела прибутків, на законних підставах перебувають в Україні, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків які є достатнім стримуючим фактором для обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Матеріалами кримінального провадження жодним чином не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може їм запобігти. Обрання запобіжного заходу - домашній арешт, навіть цілодобовий, повністю може нівелювати, навіть віртуальне, існування ризиків.

Обвинувачені не намагалися переховуватися від органів досудового розслідування або суду; не намагалися знищувати, сховати або спотворити будь-які речі чи документів; незаконно впливати на потерпілого, свідків; чинити перешкоди кримінальному провадженню іншим чином.

Обвинуваченим оголошено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Даний злочин, у відповідності до ст. 12 КК України хоча і відноситься до злочинів тяжких, але тяжкість злочину у якому підозрюється особа не може бути єдиною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо наявності зазначеного судом ризику впливу на свідків або переховування, то підозрювані не вчиняли дій, які б свідчили про вчинення впливу, наміри ухилення або переховування від органів слідства або суду (зміна місця проживання, реєстрації, намагання виїхати або організувати виїзд за межі України тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, яка набрала чинності 14.01.2021, у зв`язку з відсутністю клопотання захисника про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2022 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Так, суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Наведені в ухвалі ризики щодо можливості обвинувачених переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, які ще не допитувались у судовому засіданні, вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином ґрунтується на досліджених у суді матеріалах провадження і є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, який, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, обвинувачені є особами іншої держави, не працевлаштовані, достатніх стримуючих соціальних зв`язків не мають, а тому усвідомлюючи можливість призначення покарання за вказаний злочин, можуть залишити територію України, відтак застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, не забезпечить їх належної процесуальної поведінки.

Доводи захисника про те, що суд відійшов від нормативних розмірів застави, визначених КПК України, є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Як убачається з матеріалів провадження ОСОБА_9 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, що відповідно норм ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, а тому, на думку колегії суддів, судом першої інстанції визначено розмір застави в межах, визначених ст. 182 КПК України.

Та обставина, що обвинувачені не спромоглися внести визначений судом розмір застави, не свідчить пронаявність приводів до значного зменшення її розміру, як про це вказує захисник, оскільки обставини, що слугували підставою для застосування до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави, на даний час не змінилися, інших обставин, котрі давали б підстави для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру застави захисником в апеляційній скарзі не наведено.

Посилання захисника на обґрунтованість підозри та те, що судом не було враховано часткове визнання вини обвинуваченими, а обвинувачення ґрунтується на завідомо недопустимому доказі - протоколі обшуку квартири потерпілої, не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді на предмет законності ухвали суду першої інстанції про доцільність перебування під вартою обвинувачених під час судового розгляду, оскільки, відповідно до вимог ст. 368 КПК України, питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, мають вирішуватися судом при ухваленні вироку.

Доводи апелянта про відсутність у обвинувачених судимостей, наявність орендованого житла в м. Києві, дружини та дитини у ОСОБА_7 , цивільної дружини у ОСОБА_8 , яка може забезпечити усім необхідним обох обвинувачених, є безпідставними, оскільки вказані обставини були враховані судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, проте суд дійшов до висновку, що такі обставини не нівелюють ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України.

Твердження захисника про те, що матеріалами кримінального провадження не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам також є безпідставними.

Так, суд врахував особи обвинувачених, відсутність достатніх стримуючих соціальних зв`язків та роду занять в Україні, ту, обставину, що обвинувачені є особами іншої держави, суворість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні злочину, у яких вони обвинувачуються, як елемент оцінки зазначених ризиків, зокрема, переховування від суду - залишити територію України, вважав, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків.

Доводи захисника про те, що обвинувачені не намагалися переховуватися від органів досудового розслідування або суду; не намагалися знищувати, сховати або спотворити будь-які речі чи документів; незаконно впливати на потерпілого, свідків; чинити перешкоди кримінальному провадженню іншим чином є безпідставними, оскільки вказані обставини щодо обвинувачених були перевірені судом першої інстанції та свої висновки стосовно цього суд зазначив в ухвалі.

Зокрема, суд послався на наявність такого ризику, як можливість обвинуваченими впливати на свідків, і такий ризик є обґрунтованим, з огляду на те, що розгляд кримінального провадження триває, усіх свідків по даному кримінальному провадженню не допитано.

Доводи захисника про те, що тяжкість злочину у якому підозрюються особа не може бути єдиною підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є неспроможними позаяк суд, окрім тяжкостіпокарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у кримінальному правопорушенні, в якому вони обвинувачуються, також врахував зміст та обсяг обвинувачення, конкретні обставини кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченим, дані про їх особу, а також те, що вони раніше не судимі, та, на думку колегії суддів прийшов до обґрунтованого висновку, що такі обставини у своїй сукупності свідчать про те, що на даний час наявні такі ризики, зокрема, те, що обвинувачені, перебуваючи на волі можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На думку колегії суддів, суд дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у виді застави, оскільки менш суворий запобіжний захід, у виді домашнього арешту, як про це прохає захисник не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Відтак, колегія суддів вважаючи ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_7 законною та обґрунтованою, не вбачає підстав для її зміни чи скасування.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Ухвалу Шевченківський районний суд м. Києва від 07 грудня 2022 року про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, з визначенням розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №761/29215/21

Провадження №11-кп/824/535/2023

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_11

Доповідач ОСОБА_1