Справа № 686/5579/23
Провадження № 1-кс/686/1876/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали за скаргою ОСОБА_3 щодо невнесення відомостей до ЄРДР,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого в м.Хмельницькому, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. В обґрунтування доводів скарги зазначено, що 09.02.2023 р. ОСОБА_3 , за допомогою поштового зв`язку, звернувся до директора ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, з заявою про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.146-1, ч.2 ст.146-1, ч.3 ст. 358, ч.4 ст.358, ч.1 ст. 364, ч.2 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.422, ч.1 ст.426, ч.5 ст.426-1 КК України, однак відомості до ЄРДР за поданою ОСОБА_3 заявою внесенні не були. У скарзі ОСОБА_3 просить зобов`язати уповноважену особу ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 09.02.2023 р., за фактом вчинення військовими та поліцейськими кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.146-1, ч.2 ст.146-1, ч.3 ст. 358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.364, ч.2, ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.422, ч.1 ст.426, ч.5 ст.426-1 КК України, та не пізніше 24 годин з моменту внесення таких відомостей надати ОСОБА_3 витяг з ЄРДР.

ОСОБА_3 , який клопотав про розгляд справи без його участі, та представник органу досудового розслідування у судове засідання не з`явились.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на вказане, враховуючи принцип диспозитивності, з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду скарги, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності осіб, які не з`явились, на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали скарги та надані матеріали перевірки, слідчий суддя приходить до наступного.

Положеннями частини 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Із наданих матеріалів перевірки вбачається, що дійсно 14.02.2023 р. ОСОБА_3 звертався до директора ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, із заявою, датованою 09.02.2023 р., про злочин, в якій зазначав, що «в суботу 04.02.2023 о 08:20 год. четверо осіб, які відмовилися представитися, троє у форменому одязі ЗСУ, а один - НПУ, не пред`явивши жодних документів, які дають їм право не це, заарештували ОСОБА_3 і під конвоєм, без дозволу ОСОБА_3 та його дружини, один з них зайшов до кімнати сім`ї ОСОБА_3 , після чого силоміць забрали ОСОБА_3 з його житла та завезли в ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), де чоловік в окулярах, який відмовився представитись, у форменому одязі ЗСУ (як пізніше йому в гуртожитку сказали - солдат ОСОБА_4 ), силоміць відібрав у ОСОБА_3 тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 10.10.2019, нічого йому про це не надавши, при ОСОБА_3 заповнив якийсь документ (як пізніше з`ясувалося "повістка на відправку") і, не виходячи з кабінету, віддав його ОСОБА_3 та сказав, що ОСОБА_3 вже військовий, після чого, разом з двома іншими чоловіками, які були в кабінеті, змусив ОСОБА_3 на двох якихось паперах написати своє прізвище і розписатися, а в третьому (у вигляді бланку) записати своє прізвище, дату народження, місце проживання і слова "у зв`язку з мобілізацією", показуючи пальцем де це робити. Після цього, ОСОБА_4 сказав ОСОБА_3 , що він вільний і може йти. ОСОБА_3 з другого класу усе читав виключно в окулярах, бо має поганий зір (змішаний астигматизм обох очей), але зараз не може читати, бо не має окулярів, які втратив, тікаючи від обстрілів з лінії фронту в Донецькій області від російських агресорів, а тому не знає під чим і в чому розписався. В наданому сім`ї ОСОБА_3 тимчасовому житлі ( АДРЕСА_2 ) дружина ОСОБА_3 оглянула і прочитала надану йому "повістку про відправку". Виявилося, що на цій «повістці про відправку» проставлена гербова печатка ІНФОРМАЦІЯ_2 , та засобами кольорового друку відтворено підпис начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 . За формою та змістом ця "повістка про відправку" не відповідає законодавчо затвердженій формі повістки (додаток 11 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 30.12.2022 № 1487). Так, група військовослужбовців (в т.ч. військовослужбовець, якому ввірено зберігання гербової печатки військової частини), які її виготовляли, проставляли на ній гербову печатку військової частини, відтворювали підпис начальника (замість подання на його підпис), свідомо надали їй непередбачену законодавством назву (повістка на відправку), виключили з неї згадку про номер повістки та розпорядження, на підставі якого повістка вручається. За наведеного випливає, що за попередньою змовою між собою, зловживаючи своїми службовими повноваженнями, застосовуючи насилля від імені України, з метою завдання шкоди Україні, в інтересах держави-агрєсора - російської федерації, у спосіб, який виключає довіру до держави та її захисників, як то військових та поліцейських, ставить під сумнів перемогу України над російською федерацією, розпалює ворожнечу між українцями з різних регіонів, зазначені в заяві військові та поліцейські вчинили дії, які мають ознаки злочинів, передбачених ч.1 ст.146-1, ч.2 ст.146-1, ч.3 ст. 358, ч.4 ст.358, ч.1 ст. 364, ч.2 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.422, ч.1 ст.426, ч.5 ст.426-1 КК України. У заяві ОСОБА_3 просив: протягом 24 годин з моменту реєстрації цієї заяви внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення зазначеними в заяві військовими та поліцейськими кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.146-1, ч.2 ст.146-1, ч.3 ст. 358, ч.4 ст.358, ч.1 ст. 364, ч.2 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.422, ч.1 ст.426, ч.5 ст.426-1 КК України, та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надіслати йому витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.»

Листом №311 зкп/14-01-01-626/2023 від 24.02.2023 р., за підписом керівника першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Хмельницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, було повідомлено ОСОБА_3 , що перевірено факти, викладені у заяві ОСОБА_3 , однак об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення окремими військовими службовими особами кримінального правопорушення, не встановлено, у зв`язку з чим відсутні підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Згідно з ч.2 ст.214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається (ч.4 ст.214 КПК України).

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України).

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора №298 від 30.06.2020 норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4, 5 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить, що повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про кримінальне правопорушення є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписом ч.1 ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2019 у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».

Отже, ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

На думку слідчого судді, у заяві ОСОБА_3 викладені факти, які за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, оскільки ця заява не містить об`єктивних даних, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення, не містить ця заява й конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що дають підстави для кваліфікації дій осіб за відповідними статтями Кримінального кодексу України. Аргументи ОСОБА_3 про можливе вчинення відносно нього кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.146-1, ч.2 ст.146-1, ч.3 ст. 358, ч.4 ст.358, ч.1 ст. 364, ч.2 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.422, ч.1 ст.426, ч.5 ст.426-2 КК України, фактично ґрунтуються на його власній оцінці та зводяться до незадоволення і суб`єктивної незгоди ОСОБА_3 із врученням йому фактично повістки про мобілізаційне розпорядження, з якої вбачається, що солдату ОСОБА_3 , який направлений до лав Збройних Сил України у складі команди НОМЕР_2 , наказано з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

З огляду на викладене, представник органу досудового розслідування обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 у внесенні відповідних відомостей до ЄРДР.

Слідчий суддя не вбачає підстав для внесення відомостей за заявою ОСОБА_3 до ЄРДР. Ініціювання кримінального переслідування щодо осіб, за встановлених обставин, є необґрунтованим засобом кримінально-правового примусу та не відповідає приписам кримінального процесуального закону.

Враховуючи викладене, а також те, що уповноваженою особою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, не була допущена бездіяльність, яка б виразилась у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, про яку також йдеться у поданій ОСОБА_3 скарзі, тому у задоволенні цієї скарги слід відмовити.

Не підлягають до задоволення й вимоги скарги щодо зобов`язання уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, надати ОСОБА_3 витяг з ЄРДР, оскільки вказана вимога є похідною від вимоги щодо зобов`язання внесення відомостей до ЄРДР, у задоволенні якої скаржнику відмовлено. Крім того, відповідно до ст.214 КПК України, вказана вимога мала б підлягати безумовному виконанню після внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тобто станом на момент розгляду скарги бездіяльності з приводу вказаної обставини допущено не було.

Керуючись ст.ст. 110, 214, 303- 307, 309, 395 КПК України,-

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого в м.Хмельницькому, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя