Номер провадження № 1-кп/756/730/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 13.12.2012 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000856, у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, з професійно-технічною освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

- вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.09.2022 за ч. 2 ст. 152, 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки,

за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. 25.12.2011, близько 01:00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу нічного клубу «Форсаж», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Гарматна, буд. 51-а, познайомився із ОСОБА_8 , з котрою в подальшому у приміщенні зазначеного клубу розпивав спиртні напої.

Цього ж дня, близько 02:00 год. у ОСОБА_5 виник умисел спрямований на зґвалтування ОСОБА_8 , тобто вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним та оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи, яке він вирішив вчинити за місцем свого проживання та реєстрації, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_9 завезти її на автомобілі служби «Таксі» до її місця мешкання, але вводячи в оману вирішив привезти ОСОБА_8 до свого місця мешкання. Не розуміючи намірів ОСОБА_5 , ОСОБА_8 сіла до салону автомобіля, але зрозумівши, що автомобіль направляється не за місцем її мешкання, намагалась вийти із нього, проте ОСОБА_5 схопив її за волосся, та усвідомлюючи, що ОСОБА_8 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, шляхом обману, переконав її їхати у автомобілі далі.

Після чого, ОСОБА_5 разом із ОСОБА_8 на автомобілі таксі приїхали за адресою: АДРЕСА_2 , де з погрозою застосування фізичного насильства, застосовуючи силу, без волі потерпілої завів її до квартири АДРЕСА_3 , де ОСОБА_5 обмежив її пересування, шляхом закриття вхідних дверей до кватири на ключ, котрий тримав при собі.

Перебуваючи у вказаному місці, приблизно між з 02:30 год. до 06:30 год., більш точного часу судом не становлено, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій умисел, схопив ОСОБА_8 за волосся та затягнув останню до однієї із кімнат квартири, застосовуючи перевагу у фізичній силі. Подолавши опір шляхом застосування фізичної сили, погрожуючи застосуванням ножа, без добровільної згоди ОСОБА_8 , вчинив відносно останньої дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним, анальним та оральним проникненням в тіло ОСОБА_8 з використанням геніталій та пальців рук, без добровільної згоди останньої, тим самим ОСОБА_5 реалізував свій умисел, спрямований на зґвалтування ОСОБА_8 .

Під час вчинення вказаних дій, ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: синців овальної форми на верхній та нижній повіках лівого ока в проекції зовнішнього кута, на передній поверхні лівого плеча у середній третині, на зовнішній поверхні лівого плеча у середній третині, на долонній поверхні правого променево-зап`ястного суглобу, на внутрішній поверхні лівого ліктьового суглобу, на ліктьовій поверхні лівого передпліччя у верхній третині, на зовнішній поверхні лівого стегна у середній третині, на задніх поверхнях правого та лівого стегон у верхній та нижній третинах, на лівій сідниці у нижнє-зовнішньому квадранті, садна у вигляді кола на задній поверхні шиї у верхній третині, підковоподібного садна на задній поверхні лівого передпліччя у нижній третині, крововиливу на слизовій оболонці верхньої губи по центру та зліва, садна на верхній губі по центру, крововиливу в області заднє-прохідного отвору, що переходить на слизову прямої кишки, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.

1.2. Отже, ОСОБА_5 учинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 152 КК України, а саме вчинення дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним, анальним та оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування).

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

2.1.1. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердив обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого органом досудового розслідування злочині, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 25.12.2011, близько 01:00 год. перебуваючи поблизу нічного клубу «Форсаж», познайомився з ОСОБА_8 з якою, за місцем свого проживання, із застосуванням насилля, вчинив дії сексуального характеру, без її добровільної згоди. Свою поведінку засуджує, просить надати шанс виправитися.

2.1.2. Потерпіла ОСОБА_8 в судові засідання не з`явилась, однак надіслала на адресу суду заяву в якій просить провести судове провадження ОСОБА_5 без її участі. Учасники провадження не заперечували проведення розгляду за відсутності потерпілої.

2.1.3. Прокурор у судовому засіданні зазначила, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом було встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_5 винуватим, ураховуючи відповідно до ст. 67 КК Україну обставину, яка пом`якшує покарання щире каяння, у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупності злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначеного цим вироком та вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.09.2022, остаточно призначити покарання за ч. 1 ст. 152 КК України в виді позбавлення волі строком на 4 роки 8 місяців.

Крім того, прокурор, посилаючись на положення речення 2 частини 4 ст. 70 КК України, а також положень ч. 5 ст. 72, п. «ґ» абз. 4 ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону України №838-VIIІ від 26.11.2015) просила зарахувати в якості відбутого за цим вироком покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.09.2022, виходячи з того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

2.1.4. Захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність винуватості поза розумним сумнівом, просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, у порядку ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупності злочинів, шляхом поглинання менш сурового більш суровим покаранням, строком на 4 роки.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

2.2.1. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_5 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що він себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

2.2.2. Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості поза розумним сумнівом ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, а саме вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування).

2.2.3. Суд також урахував те, що даний злочин відноситься до нетяжких, однак, події відбулись 25.12.2011, але 13.12.2012 в рамках кримінального провадження було винесено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук, і лише 16.06.2021 винесено постанову про відновлення досудового розслідування. Наведене свідчить, що пісдтави для застосування положень ст. 49 КПК України відсутні.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором та захисником у судовому засіданні. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття.

3.2. При цьому судом не було встановлено обставин, які би обтяжували покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, а індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, що покарання є необхідним у тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

4.2. При дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статей 69, 69-1 КК України, не встановлено, як підстав для призначення покарання в порядку ст. 75 КК України, тобто зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій нетяжких відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільна небезпечність, а також відсутність відомостей про завдання матеріальної шкоди, однак ураховуючи спосіб завдання фізичної шкоди здоров`ю, відомості про особу обвинуваченого, який має освіту, не працює, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто при призначенні покарання, у виді позбавлення строком на 3 роки.

4.3. Між тим, слід урахувати, що ОСОБА_5 був засуджений 16.09.2022 вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. Однак, як убачається з копії вказаного вироку, злочин, щодо якого ОСОБА_5 було визнано винуватим, учинено до учинення злочину за цим вироком, у зв`язку з чим ОСОБА_5 слід призначити покарання відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.09.2022, остаточно призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 8 місяців.

4.4. Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а й здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення волі хоча і є винятковим, але застосовується щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

5.1. Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження до набуття вироком законної сили слід узяти до уваги, що в рамках даного кримінального провадження запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не застосовувався. Між тим, судом 13.10.2022 постановлено ухвалу про тимчасове залишення ОСОБА_5 у слідчому ізоляторі з метою розгляду кримінального провадження. У зв`язку з чим, на думку суду, наведений захід забезпечення кримінального провадження слід залишити без змін до набуття вироком законної сили.

5.2. Слід також узяти до уваги, що як свідчить вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.09.2022, ОСОБА_5 був затриманий 08.05.2021, засуджений 16.09.2022, а вирок набув сили 18.10.2021. А як вже наведено, 13.10.2022 постановлено ухвалу про тимчасове залишення ОСОБА_5 у слідчому ізоляторі з метою розгляду кримінального провадження. Отже, відповідно до вимог речення 2 частини 4 ст. 70 КК України, а також положень ч. 5 ст. 72, п. «ґ» абз. 4 ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону України №838-VIIІ від 26.11.2015) слід зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.09.2022, а саме з 08.05.2021 і до набуття вказаним вироком законної сили - 18.10.2022, а також строк перебування ОСОБА_5 в установі попереднього ув`язнення для проведення судового розгляду цього кримінального провадження, а саме з 19.10.2022 і до набуття цим вироком законної сили, виходячи з того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Указаний розрахунок строку попереднього ув`язнення відповідає правовій позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 29.08.2018 № 663/537/17, що є обов`язковим для врахування судом відповідно до положень ч. 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів».

5.3. Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено. Речові докази, а саме: жмут волосся з підлоги кімнати №2, упаковки від презервативів з кімнати №2, речовина біологічного походження із кімнати №2, кухонний ніж із кімнати №2, недопалки із попільнички в кухні, змив речовини бурого кольору з рами дверей кімнати №2, постільна білизна, дві наволочки, простирадло, підодіяльник з дивана кімнати №2 із слідами речовини бурого кольору, зрізи нігтів з правої та лівої рук ОСОБА_5 , що знаходяться в камері зберігання речових доказів Оболонського УП ГУНП в м. Києві, слід знищити.

5.4. Застосовані заходи забезпечення кримінального провадження, а саме арешт, який накладено на підставі постанови Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві про накладення арешту на майно від 15.06.2012, на квартиру АДРЕСА_4 , слід скасувати.

5.5. Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення експертиз, зокрема № 151 від 13.02.2012 у сумі 112 грн 56 коп., №150 від 13.12.2012 у сумі 112 грн 56 коп., №493х від 30.03.2012 у сумі 352 грн 80 коп, що складає 577 грн 92 коп. відповідно до ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь держави.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.09.2022, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 8 (вісім) місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з дня набуття вироком законної сили.

Зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком відповідно до вимог речення 2 частини 4 ст. 70 КК України, а також положень ч. 5 ст. 72, п. «ґ» абз. 4 ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону України №838-VIIІ від 26.11.2015) строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.09.2022, а саме з 08.05.2021 і до набуття вказаним вироком законної сили - 18.10.2022, а також строк перебування ОСОБА_5 в установі попереднього ув`язнення для проведення судового розгляду цього кримінального провадження, а саме з 19.10.2022 і до набуття цим вироком законної сили, виходячи з того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Застосований судом захід забезпечення кримінального провадження, а саме тимчасове залишення обвинуваченого ОСОБА_5 в Київському слідчому ізоляторі - залишити без змін до набуття вироком законної сили.

Речові докази: жмут волосся з підлоги кімнати №2, упаковки від презервативів з кімнати №2, речовина біологічного походження із кімнати №2, кухонний ніж із кімнати №2, недопалки із попільнички в кухні, змив речовини бурого кольору з рами дверей кімнати №2, постільна білизна, дві наволочки, простирадло, підодіяльник з дивана кімнати №2 із слідами речовини бурого кольору, зрізи нігтів з правої та лівої рук ОСОБА_5 , що знаходяться в камері зберігання речових доказів Оболонського УП ГУНП в м. Києві - знищити.

Застосовані заходи забезпечення кримінального провадження, а саме арешт, який накладено на підставі постанови Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві про накладення арешту на майно від 15.06.2012, на квартиру АДРЕСА_4 , - скасувати.

Судові витрати за проведення експертиз: № 151 від 13.02.2012 у розмірі 112,56 грн, № 150 від 13.12.2012 у розмірі 112,56 грн, № 493х від 30.03.2012 у розмірі 352,80 грн, що в сумі складає 577,92 грн - стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_10 ОСОБА_11