ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1463/23 Справа № 229/3113/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

11 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції),

обвинуваченого: ОСОБА_8 (в режимі відео конференції з

ІНФОРМАЦІЯ_1 )

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 21 лютого 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 21 лютого 2023 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21 квітня 2023 року.

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора. На обґрунтування своїх вимог вказує, що оскаржувана ухвала постановлена з істотнім порушенням вимог кримінального процесуального закону України, а також з грубим порушенням ст. ст. 5,6,7,9,10,11,14,18 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Вказує, що суд першої інстанції не обґрунтував та не навів ніяких доказів того, що обвинувачений може вчинити заявлені прокурором ризики. Прокурор та суд на обґрунтування заявлених ризиків посилаються лише на тяжкість вчинених злочинів, що не може слугувати єдиною підставною для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Жоден заявлений ризик не підтверджений доказами, обвинувачений проходить військову службу та у військовій частині діє пропускний режим, що унеможливлює його переховування від суду. Вплив на свідків неможливий оскільки свідками є безпосередні командири обвинуваченого, тому це виключає будь-який вплив на них. Інші посилання прокурора на наявність ризиків є лише припущеннями, що не підтверджені доказами.

Звертає увагу, що КПК України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що є необхідною умовою законності тримання під вартою. Судом не з`ясовано, чи був приказ командира законним, оскільки наказ командира не відповідав військово-обліковій спеціальності ОСОБА_8 , на іншу посаду обвинуваченого переведено не було.

Вказує, що ризики на які посилався суд при обрані запобіжного заходу у виді тримання під вартою не можуть стосуватися оскаржуваної ухвали, оскільки обвинувальний акт вже передано до суду.

Вказує, що клопотання про продовження строку тримання під вартою не вручено обвинуваченому та захиснику та не містить нового обґрунтування необхідності продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, що є істотним порушенням вимог закону. В оскаржуваній ухвалі взагалі не вказано про раніше обраний розмір застави та не обґрунтовано безальтернативний запобіжний захід.

Звертає увагу, що хоча ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені тяжкого кримінального правопорушення, однак особисті обставини його життя, дають підстави вважати про нівелювання ризиків, а саме: наявність вагітної дружини, наявність постійного місця проживання, відсутність судимостей, за місцем проходження служби характеризується виключно позитивно.

Зазначає, що обвинувачений вже значний період часу перебуває під вартою, чим нівелюються ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а саме: відкрита відмова виконувати наказ начальника, в умовах воєнного стану.

14.11.2022 року до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, зокрема переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

У клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Суд правильно врахував те, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому з урахуванням даних обставин провадження та особи обвинуваченого ОСОБА_8 правильно прийшов до висновку про продовження строку тримання під вартою, а також про те, що зміна запобіжного заходу під час розгляду провадження в суді першої інстанції на більш м`який, не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним ст.177 КПК України та належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховано характер скоєного кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який одружений, має середньо-спеціальну освіту, раніше не судимий, є військовослужбовцем, вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , відсутність доказів та медичних відомостей, які б виключали можливість перебування обвинуваченого під вартою, однак вказані дані є явно недостатніми для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Також, колегією суддів, враховано наявність ризиків, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи, що за інкримінований йому злочин передбачено покарання до 10 років, вчинити інше кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби.

Більше того, відповідно до ч.8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Доводи сторони захисту про необґрунтованість заявлених ризиків, не заслуговують на увагу, оскільки заявлені ризики є вкрай вірогідними та на даний час дають беззаперечні підстави для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Разом з тим, чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі.

Передчасними є доводи апеляційної скарги захисника в частині оцінки доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та обґрунтованості пред`явленого обвинувачення, так як кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, а відповідна оцінка діянню особи здійснюється судом лише під час ухвалення за результатами розгляду кримінального провадження остаточного судового рішення.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що при подачі клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не було вручено обвинуваченому та його захиснику копії клопотання про продовження строк, слід зазначити, що не вручення такого клопотання враховуючи положення ст.ст. 315, 331 КПК України не є підставою для нерозгляду клопотання, оскільки відповідно до ст.331 КПК України суд при наявності відповідного клопотання зобов`язаний його розглянути до спливу двухмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта та в подальшу під час розгляду провадження. Крім того ні захисник, ні обвинувачений не були позбавлені можливості заявити клопотання про надання часу для ознайомлення у разі такої потреби з письмовим клопотанням прокурора про продовження строку тримання під вартою, чого зроблено не було.

Доводи захисника про не продовження та не мотивування судом альтернативного запобіжного заходу у виді застави, є необґрунтованими, оскільки аналіз положень ст. 182,194,196,197,199,181,203 КПК Українив їх системному взаємозв`язку дає підстави для висновку, що лише запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою і домашнього арешту, а також перелічені в ч. 5ст. 194 КПК України обмеження, діють певний, визначений ухвалою слідчого судді (суду) строк, а інші запобіжні заходи, в тому числі застава, обмеженого строку дії не мають і діють до їх скасування, зміни, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що у ОСОБА_8 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків.

Враховуючи наявні дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів вважає виправданим саме такий обраний запобіжний захід, оскільки обставини інкримінованого кримінального правопорушення та наявні ризики дають підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів не вбачає на даний час, надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою, оскільки приймає до уваги тяжкість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення з сукупністю ризиків встановленими судом першої інстанції та даними про особу останнього.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 21 лютого 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді