Єдиний унікальний номер судової справи 201/3366/23
Номер провадження 1-кп/201/562/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника потерпілого - ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 20 вересня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001288 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Циркуни, Харківський район, Харківська область, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, -

встановив:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 вересня 2022 року за № 0001288 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 подані письмові клопотання, складені та підписані прокурором ОСОБА_15 , про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого в межах вказаного кримінального провадження, а також клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, застосованого в межах вказаного кримінального провадження.

В обґрунтування доводів клопотання прокурор ОСОБА_15 посилався на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, а тому, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, які ще не допитані в суді з метою змусити їх надати неправдиві свідчення. Також обвинувачений ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, що вказує на те, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому продовжують існувати передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які, на його переконання, є повністю доведеними.

Таким чином, на переконання прокурора, застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_6 є недоцільним та не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просив клопотання задовольнити і продовжити строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого на 60 днів.

В обґрунтування доводів клопотання прокурор ОСОБА_15 посилався на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, а тому, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, які ще не допитані в суді з метою змусити їх надати неправдиві свідчення. Також обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, що вказує на те, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому продовжують існувати передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які, на його переконання, є повністю доведеними.

Таким чином, на переконання прокурора, застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_7 є недоцільним та не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просив клопотання задовольнити і продовжити строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого на 60 днів.

В обґрунтування доводів клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту прокурор ОСОБА_15 посилався на те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, а тому, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, які ще не допитані в суді з метою змусити їх надати неправдиві свідчення. Також обвинувачений ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, що вказує на те, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому продовжують існувати передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України заявлені у клопотанні ризики, які, на його думку, є повністю доведеними.

Таким чином, на переконання прокурора, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 є недоцільним, оскільки не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просив продовжити строк дії запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання прокурора ОСОБА_15 , просив їх задовольнити та продовжити запобіжний захід відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на 60 днів. При цьому прокурор ОСОБА_3 зазначив, що нових доказів на підтвердження існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України надати не може.

Потерпілий ОСОБА_5 та його представник - адвокат ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні підтримали клопотання прокурора, просили їх задовольнити та продовжити обвинуваченим раніше застосовані запобіжні заходи.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та продовження її підзахисному строку запобіжного заходу. Свою позицію мотивувала тим, що зазначені у клопотанні ризики, прокурором не доведені та не обґрунтовані. Так, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик взагалі не був врахований слідчим суддею під час продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу, та на даний час прокурором не надано доказів на підтвердження існування цього ризику. Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на переконання захисника, втратив свою актуальність, оскільки обвинувальний акт вже перебуває в суді, а тому ОСОБА_6 не матиме можливості якимось чином впливати на потерпілого та свідків. За наведених обставин, захисник ОСОБА_9 вважала за необхідне відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію свого захисника - адвоката ОСОБА_9 та просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначив, що вину в інкримінованих правопорушеннях визнає частково, є військовослужбовцем, раніше не судимий, одружений та має неповнолітню дитину.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та продовження його підзахисному строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Свою позицію мотивував тим, що зазначені у клопотанні ризики прокурором не доведені та не обґрунтовані, доказів на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів матеріали кримінального провадження не містять. Стверджував, що його підзахисний виконував лише функцію водія та не був обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_6 . ОСОБА_7 весь час співпрацював органом досудового розслідування та відразу ж надав правдиві свідчення з приводу інкримінованих йому злочинів. Просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_11 у підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора та продовження його підзахисному строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Подав письмові заперечення на клопотання прокурора в яких посилався на те, що ризики, зазначені у клопотанні, прокурором не доведені та не обґрунтовані. Зокрема, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик не був врахований слідчим суддею під час продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу, доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурором взагалі не надано. Також захисник ОСОБА_11 зазначив, що його підзахисний під час проведення досудового розслідування не мав наміру переховуватися та не переховувався від органів досудового розслідування, докази на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень відсутні. Крім того, його підзахисний має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце мешкання, де проживає разом з цивільною дружиною, має на утриманні батька, який є інвалідом ІІІ групи. Просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, або розглянути питання щодо визначення ОСОБА_7 розміру застави.

Обвинувачений ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні підтримав позицію своїх захисників.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_12 у підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора та продовження його підзахисному строку запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Свою позицію мотивував тим, що зазначені у клопотанні ризики прокурором не доведені та не обґрунтовані, доказів на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів матеріали кримінального провадження не містять, а тому вважав за необхідне відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокати ОСОБА_14 та ОСОБА_13 у підготовчому судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора та продовження їх підзахисному строку запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Подали спільні письмові заперечення на клопотання прокурора, в яких посилалися на відсутність доказів на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів. Просили врахувати покази, надані ОСОБА_6 про непричетність ОСОБА_8 до події, яка сталася 20.09.2022 року. Також зазначили, що прокурором не надано жодного доказу на підтвердження існування наведених у клопотанні ризиків. Просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період часу. В подальшому захисники узгодили свою правову позицію та просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_8 у підготовчому судовому засіданні підтримав позицію своїх захисників.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, а також заперечення сторони захисту, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали здійснюється за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Частиною 2 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зав`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до вимог ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2023 року застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжено до 30 березня 2023 року включно без визначення розміру застави.

Так, оцінюючи продовження існування наведених прокурором ризиків, суд приходить до висновку, що враховані при застосуванні та подальшому продовженні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися і продовжують існувати, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України та у разі визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні зазначених злочинів, останньому загрожує максимальне покарання у вигляді позбавлення волі строком 15 років.

Поряд із цим, судом приймається до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення з корисливих мотивів, із застосуванням насильства відносно потерпілого ОСОБА_5 , докази по якому ще не досліджені, потерпілий та свідки по справі не допитані, а, отже, перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків.

Так, при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

При цьому, судом враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу.

А отже, наведені обставини та дані про особу обвинуваченого в сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб ОСОБА_6 переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків, ступень яких є досить високою.

Таким чином, суд погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

Відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2023 року застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою продовжено до 30 березня 2023 року включно без визначення розміру застави.

Так, оцінюючи продовження існування наведених прокурором ризиків, суд приходить до висновку, що враховані при застосуванні та подальшому продовженні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися і продовжують існувати, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України та у разі визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні зазначених злочинів, останньому загрожує максимальне покарання у вигляді позбавлення волі строком 15 років.

Поряд із цим, судом приймається до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення з корисливих мотивів, із застосуванням насильства відносно потерпілого ОСОБА_5 , докази по якому ще не досліджені, потерпілий та свідки по справі не допитані, а, отже, перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків.

Так, при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

При цьому, судом враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу.

А отже, наведені обставини та дані про особу обвинуваченого в сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб ОСОБА_7 переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків, ступень яких є досить високою.

Таким чином, суд погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

Поряд із цим, в даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого по даній справі, тому звільнення з-під варти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суперечитиме завданням визначеним кримінальним законодавством.

Крім того, судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, також зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Тому, за наведених вище обставин, суд приходить до переконання, що застосування до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження, та не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

Разом із цим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави і обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Отже, вирішуючи питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, суд, зважаючи на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються, в тому числі, і у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного із застосуванням насильства, з урахуванням обставин інкримінованих останнім злочинів, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає за неможливе, у даному випадку, визначати розмір застави обвинуваченим.

Відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2023 року застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді цілодобового домашнього арешту продовжено до 30 березня 2023 року включно.

Так, оцінюючи продовження існування наведених прокурором ризиків, суд приходить до висновку, що враховані при застосуванні та подальшому продовженні обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися і продовжують існувати, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України та у разі визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні зазначених злочинів, останньому загрожує максимальне покарання у вигляді позбавлення волі строком 15 років.

Поряд із цим, судом приймається до уваги те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення з корисливих мотивів, із застосуванням насильства відносно потерпілого ОСОБА_5 , докази по якому ще не досліджені, потерпілий та свідки по справі не допитані, а, отже, перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків.

При цьому, при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Судом також враховуються і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який має двох малолітніх дітей - 2019 та 2020 років народження, батька, який є інвалідом ІІ групи, ОСОБА_8 страждає на ряд захворювань, однак, вказані обставини не є такими, що свідчать про необхідність скасування запобіжного заходу, застосованого до останнього.

Таким чином, суд погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

В той же час, прокурором доведена і недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується, в тому числі, і у вчиненні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, тому, з урахуванням встановлених вище ризиків, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочинів, тяжкості покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим, суд приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Поряд із цим, під час розгляду клопотань, суд не врахує посилання прокурора на наявність передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику можливих спроб обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вчините інше кримінальне правопорушення, з тих підстав, що вказаний ризик слідчим суддею під час продовження останнім застосованих до них запобіжних заходів визнаний недоведеним, нових доказів на підтвердження існування вказаного ризику стороною обвинувачення не надано.

Посилання захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на наявність у їх підзахисних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, як на підставу для зміни запобіжного заходу, суд не приймає до уваги, адже на підтвердження таких доводів стороною захисту не надано жодних документів.

Оцінюючи твердження захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 про відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, суд вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, адже відповідно до вимог ст. 368 КПК України питання щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину вирішується судом лише після дослідження всіх наданих сторонами обвинувачення та захисту доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку. При цьому, оцінку наданим доказам стосовно їх належності та допустимості суд також має надати в нарадчій кімнаті.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_12 до канцелярії суду подано письмове клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку із його невідповідністю вимогам КПК України.

Своє клопотання захисник ОСОБА_12 мотивував тим, що вказаний обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин співучасті ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, доказів на підтвердження причетності його підзахисного до вчинення цих злочинів матеріали кримінального провадження не містять, так само як і не містять доказів на підтвердження попередньої змови ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Крім того, захисник ОСОБА_12 зазначив, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не відповідає вимогам КПК України через те, що до нього, в порушення вимог ч. 4 ст. 291 КПК України, додано розписки захисників про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Також захисник ОСОБА_12 посилався на те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не скріплений печаткою відповідної прокуратури, а тому, з огляду на вимоги ст. 358 КК України, не є офіційним документом.

Реєстр матеріалів досудового розслідування (далі - Реєстр), який є невід`ємною частиною обвинувального акта, не відповідає вимогам КПК України, оскільки в ньому не зазначено час проведення усіх процесуальних дій.

Ще однією з підстав для повернення обвинувального акта прокурору, на переконання захисника ОСОБА_12 , є його невідповідність вимогам п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, адже в ньому, крім анкетних даних, зазначено адресу реєстрації ОСОБА_8 та його номер телефону.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_12 підтримав подане ним клопотання про повернення обвинувального акта прокурору та просив його задовольнити.

Під час підготовчого судового засідання захисниками обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокатами ОСОБА_14 та ОСОБА_13 подано спільне клопотання про повернення обвинувального акта прокурору у зв`язку із його невідповідністю вимогам КПК України.

Своє клопотання захисники ОСОБА_14 та ОСОБА_13 мотивували тим, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не містить посилання на мотив вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Крім того, з тексту обвинувального акта вбачається, що органом досудового розслідування не було встановлено з якого номера телефону здійснений дзвінок, ЕМЕІ зазначеного мобільного телефона не вказаний, що взагалі виключає причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Таким чином, на переконання захисників ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, оскільки з його змісту не зрозуміло у чому саме обвинувачується ОСОБА_8 .

Також, захисники ОСОБА_14 та ОСОБА_13 у своєму клопотанні посилаються на те, що Реєстр також не відповідає вимогам КПК України, оскільки в розділі ІІ «прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення», зазначені відомості про наявність висновків експертів, які не є процесуальними рішеннями.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 підтримав клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, заявлені його захисниками - адвокатами ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 .

Захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишили вирішення клопотань захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 на розсуд суду, при цьому зазначили, що підтримувати вказані клопотання вони не можуть, оскільки їх підзахисні утримуються під вартою, а повернення обвинувального акта прокурору значно затягне розгляд вказаного кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотань захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 про повернення обвинувального акта, вважаючи їх необґрунтованим та зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, доводи, викладені у клопотаннях сторони захисту в більшій мірі стосуються стадії судового розгляду та не можуть бути перевірені судом на стадії підготовчого провадження. За таких обставин просив відмовити у задоволенні клопотань сторони захисту про повернення обвинувального акта прокурору.

Представник потерпілого ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотань захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 про повернення обвинувального акта, вважаючи його необґрунтованим.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши зміст наданого суду обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування, проаналізувавши доводи сторони захисту щодо невідповідності обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, суд приходить до висновків, що клопотання сторони захисту про необхідність повернення обвинувального акта прокурору є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 291 КПК України передбачений вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт.

Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Перевіривши доводи сторони захисту щодо пред`явлення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 неконкретизованого обвинувачення, судом встановлено, що у вказаному обвинувальному акті прокурором, відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, зазначено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а тому, такі доводи сторони захисту є необґрунтованими.

Крім того, у вказаному обвинувальному акті є посилання на мотив вчинення кримінального правопорушення, а саме - напад з метою заволодіння чужим майном.

Посилання захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 на те, що до обвинувального акта додані розписки захисників про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, в обвинувальному акті, крім анкетних даних, додатково зазначена адреса реєстрації та номер мобільного телефона обвинуваченого ОСОБА_8 , в Реєстрі не вказано час проведення усіх процесуальних дій, він містить посилання на висновки експертів, які не є процесуальними рішеннями, не є суттєвими порушеннями вимог КПК України, які унеможливлюють призначення судового розгляду, а тому не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Окрім того, проаналізувавши доводи, викладені у клопотаннях захисників про повернення обвинувального акта прокурору, суд приходить до висновку, що вони фактично зводяться до незгоди сторони захисту із пред`явленим їх підзахисному обвинуваченням та доказами, зібраними в межах проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, при цьому, такі доводи захисників не можуть бути предметом перевірки на стадії підготовчого провадження та відповідно підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Відповідно до вимог ст. 368 КПК України питання щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину вирішується судом лише після дослідження всіх наданих сторонами обвинувачення та захисту доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку. При цьому, правову оцінку наданим доказам стосовно їх належності та допустимості суд також має надати в нарадчій кімнаті.

Крім того, суд не приймає до уваги твердження захисника ОСОБА_12 про відсутність скріплення підпису прокурора в обвинувальному акті печаткою, оскільки її обов`язковість не передбачена вимогами КПК України.

Так, у частині 3 статті 291 КПК України містяться вимоги щодо посвідчення обвинувального акта виключно шляхом підписання слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

При цьому, жодних додаткових вимог щодо посвідчення обвинувального акта у ст. 291 КПК України не зазначено.

А отже, на підставі викладеного вище, суд вважає, що в задоволенні клопотань захисників обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 про повернення обвинувального акта прокурору необхідно відмовити.

У підготовчому судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_9 подано письмове клопотання про витребування документів в порядку ст. 315 КПК України.

Своє клопотання захисник ОСОБА_9 мотивувала тим, що з наданих стороні захисту матеріалів кримінального провадження неможливо встановити, чи було внесено до ЄРДР усі відомості з дотриманням визначених КПК України строків, а тому, з метою доведення фактів недопустимості частини зібраних доказів в ході проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, просила витребувати з Офісу Генеральної прокуратури України документальне відображення повної інформації, внесеної до електронної інформаційної системи ЄРДР у кримінальному провадженні № 0001288 від 20.09.2022 року.

Захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтримали клопотання захисника ОСОБА_9 , вважали за необхідне його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_9 про витребування документів у зв`язку з його необґрунтованістю та передчасністю.

Представник потерпілого ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_9 , вважаючи його необґрунтованим.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши доводи адвоката ОСОБА_9 щодо необхідності витребування документів, суд приходить до висновку, що подане клопотання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Проте, клопотання захисника ОСОБА_9 не містить жодних посилань на норми КПК України, які передбачають порядок витребування документів.

Крім того, з огляду на положення ст. 22 КПК України, захисник ОСОБА_9 не надала доказів того, що вона позбавлена можливості самостійно отримати вказані відомості.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_9 про витребування документів є таким, що не ґрунтується на вимогах закону, і як наслідок, є таким, що не підлягає задоволенню.

Окремо, при розгляді клопотань сторони захисту та перевірки викладених ними доводів, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

Вирішуючи питання про можливість призначення судового розгляду за наданим суду обвинувальним актом, суд виходить з наступного.

Так, у підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 зазначив, що справа підсудна Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська, підстави для повернення обвинувального акту відсутні, просив призначити судовий розгляд на підставі наданого суду обвинувального акту у відкритому судовому засіданні за участю сторін кримінального провадження.

Представник потерпілого ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_5 вважали за можливе призначити судовий розгляд на підставі наданого суду обвинувального акту.

Захисники ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та обвинувачений ОСОБА_8 вважали за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору у зв`язку із його невідповідністю вимогам КПК України.

Захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вважали за можливе призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом.

При цьому від обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 не надійшло клопотань про проведення розгляду кримінального провадження колегіально судом.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КПК України якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду.

Судом встановлено, що відповідно до вимог ст. 32 КПК України зазначене кримінальне провадження підсудне Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська.

Обвинувальний акт складено з дотриманням положень ст. 291 КПК України.

Підстав для закриття кримінального провадження на цей час не вбачається.

Таким чином, під час підготовчого судового засідання не були встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України.

Вислухавши думки учасників судового провадження, у відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК України суд приходить до висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі зазначеного обвинувального акту, судовий розгляд здійснювати суддею одноособово у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за участю учасників кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 176-178, 183, 194, 196, 314-315, 369-372 КПК України, -

постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_15 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 26 травня 2023 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, є 26 травня 2023 року включно.

Клопотання прокурора ОСОБА_15 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 26 травня 2023 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, є 26 травня 2023 року включно.

Клопотання прокурора ОСОБА_15 про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 - задовольнити.

Застосований до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту продовжити на строк 60 днів, тобто до 26 травня 2023 року включно.

Заборонити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_5 , де останній фактично проживає.

Зобов`язати ОСОБА_8 не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, прибувати за першою вимогою до суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Дозволити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишати фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 , під час оголошення повітряної тривоги з метою забезпечення своєї безпеки та за умови негайного повернення до місця проживання після оголошення про відбій повітряної тривоги.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що у разі невиконання ним обов`язків, покладених судом, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу, є 26 травня 2023 року включно.

Виконання ухвали про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти відповідно до ч. 3 ст. 181 КПК України на ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Копію ухвали направити до ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області для контролю за поведінкою ОСОБА_8 .

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_12 про повернення обвинувального прокурору - відмовити.

У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про повернення обвинувального прокурору - відмовити.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про витребування документів - відмовити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному 20 вересня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001288 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.

Судовий розгляд здійснювати суддею одноособово.

Судовий розгляд призначити у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 05 квітня 2023 року о 11 годині 00 хвилин.

В судове засідання викликати учасників кримінального провадження.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 15 годині 30 хвилин 31 березня 2023 року.

Суддя: ОСОБА_1