ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1161/23 Справа № 233/1530/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

Іменем України

14.02.2023р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19.01.2023р., якою у кримінальному провадженні за № 0000307 від 06.08.2022р. обвинуваченому за ч. 3 ст. 289 КК України

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Козельщина, Козелецького р-ну Полтавської області, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 ,

задоволено клопотання прокурора та продовжено щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на 60 днів, тобто до 19.03.2023р. включно.

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19.01.2023р. у кримінальному провадженні за № 0000307 від 06.08.2022р. обвинуваченому за ч. 3 ст. 289 КК України ОСОБА_7 задоволено клопотання прокурора та продовжено щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_2 строком на 60 днів, тобто до 19.03.2023р. включно.

Ухвалу оскаржила захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого, яка в апеляційній скарзі:

- вказує, що висновки викладені в оскаржуваній ухвалі, необґрунтовані, ухвала прийнята з істотним порушенням норм процесуального права, суд не зазначив, чому будь-який більш м`який запобіжний захід не може запобігти доведеним ризикам і забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків;

- вважає, що судом не було дотримано вимоги ст. 178 КПК України, та було порушено вимоги ч. 2 ст. 194 КПК України, оскільки прокурором не доведено наявність достатність підстав існування ризиків, а судом не було надано оцінку сукупності всіх обставин, для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою;

- вважає, що судом не враховано, що обвинувачений має постійне місце проживання, у якому офіційно зареєстрований, проходить військову службу та до затримання перебував в лавах ЗСУ, раніше не був засуджений, а також обставини, при яких ним було вчинено кримінальне правопорушення;

- вважає, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду не підтверджений доказами, на підставі якого суд вважає існування даного ризику;

- вказує, що суд не дотримався вимог ст. 2, п. 18, ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 8, ст. 9, 131-132, ч. 1 ст. 183 КПК України, ст. 13 ЄКПЛ, правової позиції ЄСПЛ викладених у рішеннях ЄСПЛ «Мюрей проти Сполученого Королівства», «Кемпбел та Хартлі проти Сполученого Королівства», «Харченко проти України», «Хайредінов проти України» та не навів достатніх підстав неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а ризики, зазначені в клопотанні прокурора, не доведені доказами ;

- наголошує, що судом не враховано, що щодо обвинуваченого було порушено статутні правила взаємовідносин з боку співслужбовців, які є свідками у кримінальному провадженні, які виразилися у нанесені побоїв та іншого насильства по відношенню до обвинуваченого, що має ознаки кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 406 КК України, та відповідна заява 10.01.2023р. подана стороною захисту до ДБР, а отже ризик впливу на свідків є безпідставним;

- зазначає, що обвинувачений не перебуває на обліку лікарів нарколога та психіатра, є здоровою людиною, яка усвідомлює свої дії, а вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння не підтверджено доказами;

- зазначає, що умови перебування обвинуваченого на гауптвахті не відповідають санітарним нормам про порядок та умови тримання засуджених взятих під варту, внаслідок чого обвинувачений почав часто хворіти;

- вважає, що судом при продовженні строку тримання під вартою не враховано позицію Вищого Спеціалізованого Суду України викладену у інформаційному листі № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013р. щодо обставин, які належить враховувати суду при розгляді клопотань про обрання чи продовження строку тримання під вартою;

- прохає оскаржувану ухвалу скасувати, клопотання прокурора про обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу задовольнити частково, обрати обвинуваченому цілодобовий домашній арешт.

Про дату, час та місце судового розгляду сторони кримінального провадження повідомлені належним чином, від захисника та прокурора надійшли заяви про розгляд апеляційної скарги за їх відсутності, тому розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та перебуваючи на посаді водія-хіміка взводу радіаційного, хімічного і біологічного захисту 48 окремого стрілецького батальйону, 06.08.2022р. близько 04:00год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись поблизу буд. № 63 по вул. Соборності в м. Костянтинівка Донецької області, зайшов на територію кафе «Маргарита», де під навісом для паркування побачив автомобіль «ВАЗ 2121» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_8 .

В цей час у обвинуваченого виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння вказаним автомобілем. Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений, діючи з прямим умислом, в порушення вимог ст. 41 Конституції України, ст. 316 ЦК України, ст.ст. 9, 11, 16, 49, Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, підійшов до автомобіля «ВАЗ 2121» д.н.з. НОМЕР_2 , відкрив водійські двері та присів у автомобіль, де вирвав дроти із замку запалювання, завів автомобіль та почав від`їжджати з місця події. В цей час незаконні дії обвинуваченого побачив власник автомобіля «ВАЗ 2121» д.н.з. НОМЕР_2 , який підійшов до автомобіля з боку водія та просив обвинуваченого не брати його автомобіль, на що обвинувачений, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір на заволодіння транспортним засобом, взяв в руки закріплену за ним зброю - автомат АК74 № НОМЕР_3 , 1981 р.в., та направив його в область груді потерпілого, погрожуючи останньому застосуванням зброї, із застосуванням насильства небезпечним для його життя і здоров`я, а саме висловлюючи погрози застосуванням автомату по ньому, якщо потерпілий не відійде від автомобіля. Далі потерпілий продовжив вмовляти обвинуваченого залишити його автомобіль, на що обвинувачений вийшов з автомобіля та погрожуючи застосуванням вогнепальної зброї - автоматом АК74 № НОМЕР_4 , 1981р.в., який направляв у бік потерпілого, та наказав йому зайти у будівлю кафе «Маргарита». Виконуючи незаконні вимоги обвинуваченого,потерпілий сховався у будівлі кафе «Маргарита», сприйнявши погрози обвинуваченого застосування автоматом АК74 як реальну загрозу своєму життю і здоров`ю.

Після чого обвинувачений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння автомобілем «ВАЗ 2121» д.н.з. НОМЕР_2 , присів на водійське сидіння автомобіля, завів двигун та поїхав з місця події, тим самим здійснивши незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем «ВАЗ 2121» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить потерпілому.

За вказаним фактом органом досудового розслідування 06.08.2022р. відомості внесені до ЄДРД, та розпочато досудове розслідування, дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 3 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції послався, що прокурором доведено існування ризиків з боку обвинуваченого, які передбачені ст. 177 КПК України, та врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Також суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що на час розгляду справи, існуючи ризики не зникли, а саме те, що обвинувачений може спробувати: переховуватися від органів досудового розслідування та (або) суду; незаконно впливати на учасників процесу; вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому суд першої інстанції врахував вимоги п.п. 3 та 4 ст.5 ЄКПЛ та практикою ЄСПЛ, у яких закріплено, що продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень ЄКПЛ та ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч. 5 ст. 9 КПК України.

Також судом першої інстанції враховано особу обвинуваченого, та відомості про вчинене ним кримінальне правопорушення, а саме, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином та передбачає покарання у виді позбавлення волі від 8 до 12 років, а тому застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимоги п. 4 ч. 2 ст.183КПК України.

Так, на переконання суду першої інстанції, ризик переховування від суду підтверджується суворістю імовірного покарання, та переховування може бути визнане обвинуваченим більш небезпечним, ніж імовірне покарання, а також підтверджується спробами обвинуваченого втекти від військовослужбовців з його військової частини, які намагалися його зупинити на викраденому авто; продовжує існувати ризик незаконно впливати на свідків, які разом із обвинуваченим проходять військову службу в одній військовій частині, та на потерпілого, оскільки інкримінований злочин було здійснено обвинуваченим з погрозою застосування автоматичної вогнепальної зброї; продовжує існувати ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений перебуваючи на волі з метою ухилитися від кримінальної відповідальності за злочин, у вчиненні якого обвинувачується, як військовослужбовець, може вчинити злочини, передбачені ст.ст. 407, 408 КК України.

Проте, на думку суду, прокурором не доведено наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177КПК України, зокрема перешкоджати кримінальному правопорушенні іншим чином, оскільки докази вказаного ризику прокурором не надано.

Також суд першої інстанції погодився із стороною обвинувачення, що у разі застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні. Не застосування такого запобіжного заходу, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам.

Крім того, суд першої інстанції врахував положення ч. 4 ст. 183 КПК України, а саме вчинення обвинуваченим злочину, поєднаного із погрозою застосування насильства, та дійшов висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за вказаним кримінальним провадженням відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції, та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що суд при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого керувався вимогами ст.ст. 176, 177, 178, 183 КПК України, оскільки обвинувальний акт щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 289 КК України, прийнято судом до розгляду та судовий розгляд триває.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у п. 1-5 частини 1 вказаної статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого прокурор мотивував тим, що не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що стало підставою для продовження строку обраного запобіжного заходу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення із застосуванням автоматичної вогнепальної зброї.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які у своєму клопотанні послався прокурор, встановив їх наявність виходячи з наступного.

Підставами застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч . 1 ст. 177 КПК України, хоча зміст поняття «достатні підстави» не має чіткого законодавчого визначення, аналіз кримінального судочинства свідчить про те, що такими підставами є передбачувана небезпека вчинення обвинуваченим протиправних дій, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, та дозволять суду на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність обрання запобіжного заходу.

У кримінальному судочинстві поняття ризиків передбачає як тактичні ризики, так і конкретні небажані для кримінального провадження наслідки поведінки підозрюваних та обвинувачених.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, тобто заходом кримінального процесуального примусу, оскільки такий захід дає можливість виявляти та зберігати докази, запобігти прогнозованій протиправній поведінці чи унеможливити ухилення від слідства та суду обвинуваченого. Такий превентивний та забезпечувальний захід спрямований на недопущення можливої протидії з боку обвинуваченого провадженню у кримінальній справі, та є ефективним засобом коригування його неправомірної поведінки.

Обмежуючи конституційні права обвинуваченого у вчиненні злочину, запобіжні заходи виконують позитивну роль, реалізуючи у кримінальному процесі матеріально правовий принцип крайньої необхідності: завдання меншої шкоди, щоб запобігти більшій шкоді.

На думку суду апеляційної інстанції, ризику переховування обвинуваченого від суду, є підтвердженим, оскільки тяжкість імовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику. При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000р, у рішенні ЄСПЛ «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Керуючись ч. 5 ст. 4 ЗУ «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005р. № 3262, відповідно до якого суди мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів ЄДРСР, судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Відповідно до постанови Костянтинівського міськрайонного суд Донецької області від 06.09.2022р. обвинуваченого притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідно до змісту вказаної постанови обвинувачений 04.08.2022р. о 19:10год. в м. Костянтинівка по вул. Громова (біля будинку №32), керував транспортним засобом ВАЗ 21011, державний номерний знак НОМЕР_5 , в стані алкогольного сп`яніння, що було встановлено під час огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу - газоаналізатора «Alcotest 6810» «Drager» відповідно до якого вміст алкоголю становить 1,43%. Постанова набрала законної сили, в апеляційному порядку не оскаржувалася.

Враховуючи наведене, судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений напередодні вчиненого ним кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 289 КК України, яке мало місце 06.08.2022р. о 04:00год., 04.08.2022р. вчинив адміністративне правопорушення, за яке притягнутий до адміністративної відповідальності.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, ризик вчинення обвинуваченим нового (іншого) правопорушення, адміністративного, чи то кримінального, має своє обґрунтоване підтвердження.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції також вважає, що ризик впливу на свідків та потерпілого, з урахуванням наведених вище даних про особу обвинуваченого, які дають йому певну негативну репутацію, має своє підтвердження.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив існування ризиків за боку обвинуваченого у сукупності із фактичними обставинами висунутого обвинувачення, даними про особу обвинуваченого відповідно до вимог кримінального процесуального закону на підставі ст.ст. 177, 178 КПК України із дотриманням вимог ст. 194 КПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній ухвалі необґрунтовані, ухвала прийнята з істотним порушенням норм процесуального права, є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги захисника, що суд не зазначив, чому будь-який більш м`який запобіжний захід не може запобігти доведеним ризикам і забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків є неспроможними, оскільки суд першої інстанції достатньо та обґрунтовано навів мотиви неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та можливість дотримання належної процесуальної поведінки обвинуваченим саме при обранні щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника, що суд не дотримався вимог ст. 2, п. 18, ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 8, ст. 9, 131-132, ч. 1 ст. 183 КПК України, ст. 13 ЄКПЛ, правової позиції ЄСПЛ викладених у рішеннях ЄСПЛ «Мюрей проти Сполученого Королівства», «Кемпбел та Хартлі проти Сполученого Королівства», «Харченко проти України», «Хайредінов проти України» та не навів достатніх підстав неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а ризики, зазначені в клопотанні прокурора, не доведені доказами, є також необґрунтованими з підстав, наведених вище.

Доводи апеляційної скарги захисника, що судом не враховано, що обвинувачений має постійне місце проживання, у якому офіційно зареєстрований, проходить військову службу та до затримання перебував в лавах ЗСУ, раніше не був засуджений, а також обставини, при яких ним було вчинено кримінальне правопорушення є безпідставними, оскільки суд належним чином дотримався вимог ст. 178 КПК України, врахував дані про особу обвинуваченого та фактичні обставини кримінального правопорушення, а саме незаконне заволодіння обвинуваченим транспортним засобом із погрозою застосування автоматичної вогнепальної зброї.

Доводи апеляційної скарги, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду не підтверджений доказами, на підставі якого суд вважає існування даного ризику, є також неспроможними, оскільки вказаний ризик досліджено судом у сукупності з іншими ризиками та даними про особу обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги захисника, що судом не враховано, що щодо обвинуваченого було порушено статутні правила взаємовідносин з боку співслужбовців, які є свідками у кримінальному провадженні, які виразилися у нанесені побоїв та іншого насильства щодо обвинуваченого, що має ознаки кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 406 КК України, та відповідна заява 10.01.2023р. подана стороною захисту до ДБР, а отже ризик впливу на свідків є безпідставними, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги, оскільки не скасовують існування ризиків з боку обвинуваченого, встановлених та досліджених судом при продовженні строку запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги захисника, що обвинувачений не перебуває на обліку лікарів нарколога та психіатра, є здоровою людиною, яка усвідомлює свої дії,

а вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння не підтверджено доказами суд апеляційної інстанції не приймає за таких підстав.

Як встановлено, обвинувачений обвинувачується у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом із погрозою застосування автоматичної вогнепальної зброї, а отже людина яка, усвідомлює свої дії, як наголосив в апеляційній скарзі захисник, та вчиняє такий злочин, діє із прямим умислом, не зважаючи на наслідки. Хоча винуватість обвинуваченого на даній стадії судового розгляду не є предметом розгляду, стан здоров`я обвинуваченого, у даному випадку, не має суттєвого значення у сукупності із фактичними обставинами справи та виниклими ризиками.

Доводи апеляційної скарги захисника, що умови перебування обвинуваченого на гауптвахті не відповідають санітарним нормам про порядок та умови тримання засуджених взятих під варту, внаслідок чого обвинувачений почав часто хворіти, суд апеляційної інстанції не може визнати поважними для зміні запобіжного заходу, оскільки поганий стан здоров`я обвинуваченого за час перебування на гауптвахті та неналежні умови перебування затриманих в умовах гауптвахти не підтверджений відповідними доказами.

Доводи апеляційної скарги, що судом при продовженні строку тримання під вартою не враховано позицію Вищого Спеціалізованого Суду України викладену у інформаційному листі № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013р. щодо обставин, які належить враховувати суду при розгляді клопотань про обрання чи продовження строку тримання під вартою, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції належним чином дотримався вимог ст.ст. 178, 194 КПК України, дослідив сукупність усіх чинників, які стали підставою для подовження запобіжного заходу, навів обґрунтовані мотиви свого рішення про задоволення клопотання прокурора та відмову у задоволенні клопотання сторони захисту.

Таким чином суд апеляційної інстанції встановив, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим судом рішенням, підстави для його скасування або зміни відсутні.

Оскаржуване рішення не є остаточним, а є засобом забезпечення у кримінальному провадженні виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, покладених на нього.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19.01.2023р., якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на 60 днів, тобто до 19.03.2023р. включно - залишити без задоволення.

Ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19.01.2023р., якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на 60 днів, тобто до 19.03.2023р. включно - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною, та набирає законної сили після її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

14 лютого 2023 року м.Кривий Ріг