ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1011/23 Справа № 204/6283/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбаченних ч. 1 ст. 111, ч.1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2023 року було продовжено обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 17 березня 2023 року.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що при вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції оцінюючи ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначив, що обвинувачений може переховуватися від суду, окрім цього існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопрушення може вдатися до відповідних дій.

Суд першої інстанції зазначив, що не зважаючи на те, що ОСОБА_10 не працює, оскільки є пенсіонером, і живе за рахунок державного пенсійного забезпечення, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та дружину, яка має захворювання, на користь реального існування вказаного ризику слід віднести те, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Окрім цього,суд першої інстанції вказав, що батько обвинуваченого ОСОБА_10 постійно проживає на території Російської Федерації, а також частина території України є тимчасово окупованою військами країни агресора та є не підконтрольними Україні, а тому є велика ймовірність того, що бажаючи уникнути відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення, ОСОБА_10 може здійснити дії щодо виїзду через непідконтрольні території до Російської Федерації.

Суд першої інстанції вказав, що існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу обвинуваченого ОСОБА_10 на свідків та експерта, вони можуть надавати неправдиві свідчення або ж відмовитись від їх надання, а тому існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції вказав, що на користь існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить суть пред`явленого обвинувачення ОСОБА_10 та те, що останній на протязі тривалого часу міг спілкуватися за допомогою програм «Viber» та «WhatsApp» з представником іноземної держави та надсилати йому відповідні відомості щодо працівників правоохоронних органів. Та, будучи на волі може продовжити вчиняти незаконні дії щодо продовження, або ж вчинення нового кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах ОСОБА_10 , подали спільну апеляційну скаргу, в якій просили скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2023 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати відносно ОСОБА_10 запобіжний захід, не пов"язаний з триманням під вартою.

Апеляційну скаргу обґрунтували тим, що в порушення вимог ст. ст. 184, 199 ч.3 КПК України, клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_10 під вартою взагалі не містило посилання на матеріали, якими обґрунтовується існування заявлених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисники вказали, що судом першої інстанції не було надано оцінки доводам сторони захисту, які мали суттєвє значення для правильного розгляду справи щодо перевищенні прокурором наданих законом повноважень під час винесення постанови про застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Захисники вказали, що оскільки органом досудового розслідування у даному кримінальному провадження був СВ УСБУ у Дніпропетровській обл., питання про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 , про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_10 будь-якого запобіжного заходу, тим більш, у виді тримання під вартою, належало розглядати слідчому судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Однак, за весь період дії воєнного стану в Україні, в тому числі, 01 березня 2022 року, Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровськ не припиняв своєї роботи, та слідчі судді цього суду весь час дії воєнного стану в повному обсязі здійснювали свої повноваження, що свідчить про відсутність підстав для застосування положення ч. 1 ст. 615 КПК України під час вирішення питання про застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу.

Захисники зазначили, що висновку суду першої інстанції про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованих кримінальних правопорушень, не відповідають фактичним обставинам справи.

Захисники вказали, що фактичним обставини не відповідають висновкам суду першої інстанції про наявність обставин, які свідчать на користь існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливості його запобігання застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Захисники зазначили, що ОСОБА_10 тримається під вартою вже майже одинадцять місяців. Весь цей час наявність ризику втечі постійно обґрунтовувалася тими обставинами, що й зазначені у клопотанні.

Захисники вказали, що ОСОБА_10 має постійне місце мешкання в м. Дніпро, має стійкі соціальні зв`язки в місці постійного проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, дружину, яка хворіє на серйозні захворювання, є особою призовного віку.

Також вказали, що при прийнятті рішення про відсутність підстав для визначення розміру застави, за умови внесення якої ОСОБА_10 підлягає звільненню з-під варти, суд першої інстанції порушив вимоги ч. 3 ст. 183 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисниця ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_10 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2023 року та постановити ухвалу, якою обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Апеляційну скаргу обґрунтували тим, що в ухвалі суду першої інстанції не проаналізовано та не наведено переконливих аргументів продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 .

Зазначила, що ОСОБА_10 перебуває під вартою незаконно.

Вказала, що прокурором не надано жодної заяви від свідків, або експертів, що обвинуваченим здійснюється на них тиск, тобто ризик впливу на свідків не доведений.

Ризик того, що ОСОБА_10 продовжить скоювати кримінальне правопорушення також не вмотивований, так, як адміністрацією державної установи «Дніпровська установа виконання покарань 4» у осіб, які знаходяться у зазначеній установі та яким оголошено про підозру за ст.ст. 110,111 КК України, відбирались письмові згоди на проведення обміну як військовополоненого в порядку ст. 201-1 КПК України. ОСОБА_10 відмовився від написання вказаної заяви, що свідчить про його небажання покидати межі України та спростовує наявність проросійських поглядів.

Захисниця вказала, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, є пенсіонером МВС, має міцні соціальні стосунки, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та дружину, яка не працює, в розшуку не знаходився, має ряд хронічних захворювань.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_10 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч.1 ст. 263 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочинів, тому колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_10 , оскільки такий запобіжний захід не відповідає ступеню тяжкості злочинів, у яких він обвинувачується.

Колегія суддів вважає, що з метою ухилення від кримінальної відповідальності, враховуючи суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини ОСОБА_10 , він може вдатись до спроб переховуватись від суду, впливати на свідків та експерта, або вчинити інше кримінальне правопорушення, тому ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, є цілком обґрунтованими і реально існують.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи захисників стосовно того, що обвинувачений ОСОБА_10 має постійне місце проживання, має має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, дружину, є пенсіонером МВС та особою призовного віку, має хронічні захворювання, у розшуку не знаходився, оскільки наявність та міцність соціальних зв`язків і дані, що характеризують обвинуваченого, не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст.177 КПК України. Ці обставини існували і на момент вчинення інкримінованого обвинуваченому злочинів, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.

Не заслуговують на увагу й доводи захисту про незаконність застосування запобіжного заходу прокурором в порядку ст. 615 КПК України, оскільки це рішення не є предметом судового розгляду.

Колегія суддів не приймає доводи захисників щодо тривалості перебування ОСОБА_10 під вартою, оскільки не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою у світлі положень ст. 28 КПК України, з урахуванням інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_10 злочинів.

Також колегія суддів зазначає, що питання доведеності вини обвинуваченого та оцінку доказів у справі у розумінні ст.ст.84, 85, 86 КПК України суд вирішує в нарадчій кімнаті при постановлені остаточного рішення по справі, тому колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисників.

Колегія суддів зазначає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Колегія суддів не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали, тому вважає, що у задоволенні апеляційних скарг необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбаченних ч. 1 ст. 111, ч.1 ст. 263 КК України - залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбаченних ч. 1 ст. 111, ч.1 ст. 263 КК України - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3