Справа № 405/495/21
1-кп/405/24/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2023 року Ленінський районний суд міста Кіровограда у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_10

обвинуваченої ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кропивницький кримінальне провадження № 0005157 у відношенні:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кіровограда, громадянки України, заміжньої, з вищою освітою, працюючої директором ТОВ «Єлісавет Істейт», раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_11 02 жовтня 2020 року близько 18-20 години, керуючи технічно справним автомобілем марки Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_13 , здійснюючи рух по вул. Чорновола м. Кропивницького зі сторони вул. Дворцової, наближаючись до регульованого перехрестя з вул. Шевченка, проігнорувала вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) Правил дорожнього руху України (далі ПДР України) (п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), проявивши особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки, чим позбавила себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем.

В подальшому, здійснюючи маневр повороту ліворуч на проїзну частину вулиці Шевченка, наближаючись до регульованого пішохідного переходу по вказаній вулиці, який був помічений дорожньою розміткою 1.14.2 та дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід», маючи технічну можливість своїми односторонніми діями не створювати небезпеку для пішоходів, не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не впевнившись у відсутності пішоходів на пішохідному переході, яким може бути створена небезпека для руху, проявивши особисту неуважність і безпечність, продовжила рух та під час проїзду пішохідного переходу, не надавши переваги в русі пішоходам ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , які переходили проїзну частину по пішохідному переходу з ліва - на право по ходу її руху, та з необережності допустила наїзд на них, чим грубо порушила вимоги п. 16.2 ПДР України (п. 16.2 На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу (п. 1.10 ПДР України, термін дати дорогу означає вимогу до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів, якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість) пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку).

В результаті ДТП пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми нижньої лівої кінцівки: перелому голівки малогомілкової кістки, пошкодження медіального меніска, розтягнення, набряк медіальної колатеральної та хрестоподібної зв`язок, садно лівого колінного суглобу, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 добу.

Обвинувачена ОСОБА_11 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення не визнала повністю, пояснивши що 02.10.2020 близько 18-00 години вона сіла в свій автомобіль «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1 і поїхала додому. Природне освітлення було достатнім. Рухаючись по вулиці В. Чорновола, де односторонній рух, вона зупинилася перед світлофором на червоне світло, ввімкнула лівий покажчик повороту і очікувала дозволений для неї сигнал світлофору. Дочекавшись зеленого світла світлофора, вона почала рух. Їй нічого не заважало для того, щоб здійснити поворот ліворуч, тобто не було пішоходів ні праворуч, ні ліворуч, автомобілі також їй не заважали. Вона ввімкнула першу передачу та з мінімальною швидкістю тронулася зі стоп лінії, і не змінюючи швидкості руху поїхала ліворуч. Перетнувши пішохідний перехід, вона побачила перед своїм автомобілем потерпілу з дочкою, які рухалися з її сторони зліва правою стороною до неї, та були вже на середині дороги. Вона вчасно здійснила гальмування і зіткнення її автомобіля з пішоходами не було. Вона зупинила автомобіль, вийшла переконатися, що сталося. Потерпіла з дочкою сиділи на дорозі перед автомобілем біля правої сторони, так, що вона могла стояти між автомобілем і ними. Свідків не було, ніхто не зупинився, люди проходили повз. Вона запропонувала потерпілій допомогу, але остання з дочкою встали та самостійно перейшли на праву сторону дороги і сіли на парапеті. Через пару хвилин під`їхала патрульна поліція і вони вже викликали швидку допомогу. Коли приїхала швидка допомога, то до неї підійшов лікар, і сказав, що з потерпілими все добре, і запропонував їй допомогу. На вимогу поліції вона надала свої документи. Після події вона спілкувалася з потерпілою, і знала про те, що у неї є тілесні ушкодження, але як вони у неї утворилися, вона не знає. Вона пропонувала потерпілій матеріальну допомогу на лікування, але остання відмовилася. Цивільний позов потерпілої вона також не визнає.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 суду показала, що з обвинуваченою раніше знайома не була. 02.10.2020 приблизно о 18-20 годині вона разом з донькою йшла по вул. Шевченка в м. Кропивницький. Природне освітлення було достатнім. Вони повернули на вул. Чорновола, дійшли до світлофора. На зелений сигнал світлофора для пішоходів вони почали переходити проїзну частину по пішохідному переходу. Дитина йшла ліворуч від неї. Коли вони дійшли до середини дороги, вона боковим зором бачила, як з правого боку від неї повертає ліворуч автомобіль з вул. Чорновола на вул. Шевченка. З якою швидкістю рухався автомобіль, сказати не може, не швидко. Коли автомобіль був вже дуже близько до них, вона повернувшись, відштовхнула дитину і в цей час автомобіль вдарив її. Вона впала на дитину, виставивши ногу, автомобіль наїхав їй на ліву ногу (між коліном та ступнею). Автомобіль вдарив капотом її в праву руку, лікоть і в праве стегно збоку, коліно було ушкоджене після падіння. Чи було зіткнення автомобіля з дитиною, вона не пам`ятає. Обвинувачена була за кермом. Обвинувачена вийшла з автомобіля. Колесо автомобіля було на її (потерпілої) нозі, люди кричали водію, щоб та від`їхала, тому водій сіла за кермо та від`їхала, а вона (потерпіла) перед цим витягнула свою ногу. ЇЇ разом з дитиною відвели в сторону. Хтось викликав швидку допомогу. Наїзд відбувався на проїзній частині вул. Шевченка. Неподалік проходив її знайомий, впізнав її, запропонував забрати дитину додому. Вона поїхала в лікарню на обстеження, потім і дитину оглянули. Наступного дня дитині зробили МРТ голови, все було в нормі. Їй (потерпілій) наклали гіпс на ногу, два місяці вона лікувалась, робила МРТ. Приблизно через півтора місяці зняли гіпс, вона ходила в бандажі. Обвинувачена та її захисник присилали їй смс-повідомлення, щоб обговорити обставини ДТП, однак порозуміння не було, оскільки вони їй сказали, що це саме вона, як пішохід йшла неправильно. МРТ обіцяли оплатити, однак так ніхто нічого не відшкодував. Цивільний позов підтримує в повному обсязі. Наполягала, що внаслідок ДТП була пошкоджена її шкіряна сумка (зчесано з лицьового боку), взуття також було зчесано при падінні, розірвались на коліні брюки, пошкоджено пальто дитини. Додала, що слідчий її речі не оглядав та не вилучав, оцінку у експерта вона не проводила. Речі вона оцінила за ціною, по якій їх придбала у 2020 році. Моральна шкода полягає у завданні їй та її дитині психологічної травмі в результаті ДТП, у зв`язку з чим їм прийшлось звертатись за допомогою до психолога. Всі документи на підтвердження позовних вимог вона додала, окрім вартості пошкоджених речей.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показав, що з потерпілою та обвинуваченою він не знайомий. У минулому році, точної дати вже не пам`ятає, ввечері він рухався на своєму автомобілі по вул. Шевченка в бік вул. К.Маркса. Того дня надворі була хороша видимість, дощу не було, але дорога, як пам`ятає, була волога. На перехресті вул. Чорновола з вул. Шевченка він зупинився на червоний сигнал світлофора та побачив, як автомобіль Субару наїхав на пішоходів, які переходили дорогу на зелений сигнал світлофора - жінку з дівчинкою. Автомобіль Субару рухався по вул. Чорновола знизу доверху та повертав до педагогічного університету, рухався не швидко. Він бачив сам момент наїзду, як пішоходи потрапили під правий бік автомобіля. Жінка йшла ближче до автомобіля, дівчинка була ліворуч від матері. Жінка намагалась відштовхнути дочку та закрити її собою. Відбулось зіткнення, вони впали від удару під колеса автомобіля, водій наїхала на ноги та зупинилася. Потім вийшла, сіла в автомобіль, від`їхала вперед. Він підходив до місця пригоди та бачив, що автомобіль стояв правим переднім колесом на нозі жінки. Ноги матері та дочки були достатньо поруч, вони сиділи. В який одяг були одягнуті потерпілі, не пам`ятає. Чи були включені фари на автомобілі Субару, не пам`ятає. Водієм автомобіля Субару була жінка. Автомобіль був срібного кольору. Водій не одразу зрозуміла, що сталось, вона вийшла, обійшла автомобіль та коли побачила, що здійснила наїзд, злякалась. Потім приїхала швидка допомога і забрала жінку з дитиною.

Допитана в судовому засіданні за участю законного представника матері та психолога ОСОБА_16 , малолітній свідок ОСОБА_14 суду показала, що пам`ятає, як на перехресті по пішохідному переходу на зелений сигнал світлофора переходила дорогу з мамою. Мама тримала її за руку, йшла вона ліворуч від мами. Коли вони були вже на середині дороги, мама її відштовхнула, тому що на них їхала машина. Пам`ятає, що автомобіль вдарив маму, а вона удару не отримувала. Також пам`ятає, що її ноги були під маминими.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_17 суду пояснила, що вона є лікарем судово-медичним експертом в Кіровоградському обласному бюро СМЕ. Для проведення експертизи були надані: постанова слідчого про призначення СМЕ, медична карта амбулаторного хворого (травмпункту) № 7167, медична карта амбулаторного хворого поліклініки УМВС на ім`я ОСОБА_9 та висновок консультативної комісії лікарів-рентгенологів КНП «Кіровоградська обласна лікарня КОР» (рентгенограми та СD диски). В травмпункті рентгенологічні знімки досліджує лише один лікар, а в обласній лікарні комісія лікарів-рентгенологів з п`яти чоловік. Вона немає спеціальних знань в галузі рентгенології, тому рентгенологічні знімки своїм направленням направила на консультацію до лікарів-спеціалістів (рентгенологів). Рентгенологічні знімки або СD диски є частиною медичної документації, яка надходить разом з медичною карткою. Перший примірник висновку міститься у справі, а до другого, який знаходиться в архіві, приєднані всі консультації. Вона не зобов`язана прикладати всі висновки до експертизи, вони зберігаються в архіві при другому примірнику. На останній сторінці висновку зазначено, що: «…на МРТ лівого колінного суглобу ознаки субхондрального перелому голівки малоберцової кістки без зміщення франменту». На рентгенограмі немає перелому, а на МРТ наявний перелом. На рентгенограмах не завжди видно наявні ушкодження, тому призначається або МРТ, або КТ, які є більш розширеними дослідженнями. В описовій частині висновку зазначено, що: «…виявлені зміни можуть відповідати зазначеному строку травми». Експерт зазначає в направленні обставини травми, та цікавиться про наявність кістотравматичних змін з боку якоїсь кістки, зазначає строк травми, який зазначений в постанові слідчого, і комісія рентгенологів відповідно зазначає, чи відповідає, або не відповідає травма зазначеному строку травми. Якби травма була раніше, а експерт зазначив строк згідно постанови слідчого, то відповідно комісія б зазначила, що травма не відповідає зазначеному строку травми. Враховуючи характер перелому та наявність контузії костного мозку, виключається можливість утворення даного перелому при падінні з висоти власного росту, але дане питання на вирішення експерту не ставилося. Для того, щоб утворилися ушкодження при падінні з висоти власного росту, особа має упасти з висоти власного росту. У висновку зазначено про те, що ушкодження утворилися від локального травматичного контакту з тупим предметом. Згідно наданої медичної документації відобразилися загальні властивості тупого предмету, а індивідуальні властивості не відобразилися. Всі ушкодження, яким би предметом вони не наносились, вони мають ознаки або тупого предмету, або колючо-ріжучого, або ріжучого, або рублячого, або пилячого предмету. В даному випадку наявне садно, яке було описано, та перелом утворилися від тупого предмету. В медичній документації, конкретно не описано, яку форму має садно, тому конкретно говорити, яким предметом спричинено ушкодження не є можливим. Якби нога підвернулася, то не міг би утворитися такий перелом. Даний перелом не міг утворитися при падінні, тільки при контакті з тупим предметом. Медична документація не містить характерних ознак, які б свідчили про переїзд ноги, а тому говорити про те, що мав місце саме переїзд ноги не можливо. Якби мав би місце переїзд, то перелом би був іншого характеру. Згідно рентгенологічних даних та даних МРТ, раніше в даній області ноги (в районі перелому) травми у потерпілої не було. Строк травми відповідає формуванню перелому. Вихідних даних для проведення даного експертного дослідження вистачило, з клопотанням про надання інших даних вона не зверталася. Свій висновок № 1061 від 11.01.2020 року за результатами судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень ОСОБА_9 підтвердила.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_18 суду пояснив, що він працює судовим експертом сектору автотехнічних досліджень НДКЦ УМВС України в Кіровоградській області, стаж роботи з 1996 року. Під час складення висновку № 152 ІТ від 11.01.2021 за результатами судово-інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи ним досліджувалися матеріали кримінального провадження, які були надані слідчим. При дослідженні протоколу допиту потерпілої ОСОБА_19 , ним не було знайдено жодного моменту, який би вплинув на його висновок. Пішоходи переходили проїзну частину зліва на право на дозволений сигнал світлофора. Про те, яким рухом, прискореним чи повільним, пішоходи повинні переходити дорогу, в ПДР України не зазначено. Він є експертом автотехніком, а питання, які стосуються оцінки дій пішоходів, не можуть бути вирішені експертом автотехніком, оскільки оцінка дій пішоходів не потребує застосування спеціальних знань в області автотехніки, а тому не входить до компетенції автотехнічного експерта, та можуть бути вирішені органами слідства та суду самостійно з урахуванням вимог розділу 4 ПДР України. Згідно п. 16.2 ПДР України на регульованих і не регульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку. Це технічна сторона вирішення даного питання. Правилами передбачено цей пункт, і експерт не має права відходити від нього. Небезпека для водія виникла б тоді, якщо пішоходи переходили за межами перехрестя, з дворів, стоянок, тоді б це можна було б трактувати, як небезпеку для водія. Дії пішоходів відповідали ПДР України. Місце контакту автомобіля з пішоходом він не визначав, і ніяких розрахунків не робив. Ним було досліджено протокол допиту свідка ОСОБА_15 , на вказаний доказ він і послався у своєму висновку. На схемі не зазначено місце наїзду, але це не змінює його висновку, оскільки існує п. 16.2 ПДР України. У вихідних даних слідчого було зазначено про те, що пішоходи рухалися по тротуару в сторону пішохідного переходу. Немає значення на якій відстані від дорожньої розмітки 11.1 знаходився пішохід, тут діє правило п. 16.2 ПДР України. Пішохідна зона, це зона в межах дії розмітки. Незалежно від того, чи пішоходи переходили по пішохідному переходу, чи подалі від нього, висновок такий самий, водій повинен надати дорогу пішоходам, згідно п. 16.2 ПДР України. Свій висновок підтримав, та підтвердив, що він є законним і правильним. Вихідних даних для надання відповідей на поставленні запитання вистачало, їх було достатньо, з клопотанням про надання інших даних він не звертався.

Вина обвинуваченої ОСОБА_11 у скоєнні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах, крім отриманих в судовому засіданні показань потерпілої, свідків, експертів підтверджується також іншими дослідженими судом письмовими джерелами доказів, а саме:

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.10.2020 року зі схемою, фото таблицею до нього, згідно якого за участю слідчого, двох понятих та в присутності ОСОБА_11 було проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди регульований пішохідний перехід на перехресті вул. Чорновола та вул. Шевченка в м. Кропивницький, в ході якого встановлено стан покриття асфальтобетонне, вологе, чисте, а також відсутність об`єктів, що обмежують оглядовість з місця водія у напрямку його руху. Оглянуто транспортний засіб Subaru Forester, державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому встановлено наявність характерних для ДТП слідів у виді стертя бруду на передній правій частині автомобіля, а саме на хромовому покритті решітки радіатора.

/т. 1 а.к.п. 11-20/

Протоколом огляду предмету від 08.10.2020 року, проведеного слідчим в присутності двох понятих в приміщенні службового кабінету № 225 СУ ГУНП в Кіровоградській області, в ході проведення якого було оглянуто добровільно наданий потерпілою на підставі її заяви від 08.10.2020 року електронний носій компакт-диск CD-R білого кольору з написом ДТП 02.10.2020 Шевченка-Чорновола.

/т. 1 а.к.п. 33/

Протоколом перегляду відеозапису від 08.10.2020 року, проведеного слідчим в присутності двох понятих в приміщенні службового кабінету СУ ГУНП в Кіровоградській області, в ході проведення якого було проведено перегляд відеозапису на електронному носії компакт-диску CD-R білого кольору з написом ДТП 02.10.2020 Шевченка-Чорновола. Встановлено наявність на диску відео файлу з назвою «XVR_ch7_main_1422_3800.dav», в ході перегляду якого на 17:16:11 годині відеозапису на проїзній частині вул. Чорновола, де відбулось ДТП виявлений автомобіль Subaru Forester сірого кольору, який зупиняється біля СТОП лінії перехрестя на вимогу червоного світла світлофора. На даному транспортному засобі увімкнений лівий покажчик повороту. На 17:16:29 годині відеозапису в кадрі виявлено двох пішоходів, а саме жінку, одягнену в одяг темного кольору, яка по ліву сторону відносно себе веде дитину пішохода, яка одягнена в пальто коричневого кольору. Дані пішоходи рухаються спокійним темпом по тротуару вул. Чорновола в напрямку до пішохідного переходу вул. Шевченка. На 17:16:49 годині відеозапису автомобіль Subaru Forester розпочинає свій рух, виконуючи маневр повороту ліворуч на вул. Шевченка. Даний автомобіль в ході свого руху поступово збільшує свою швидкість, будь-яких зупинок перед пішохідним переходом не здійснює та не пригальмовує. На 17:17:00 годині біля пішохідного переходу здійснює зупинку автомобіль Форд чорного кольору, який рухався позаду автомобіля Subaru Forester. Інші транспортні засоби, які рухались за автомобілем Subaru Forester також зупиняються, з салону даних авто виходять водії та пасажири, стрімко рухаючись в сторону пішохідного переходу вул. Шевченка.

/т. 1 а.к.п. 34-35/

Висновком експерта № 904 від 05.10.2020, згідно якого:

У неповнолітньої ОСОБА_20 маються тілесні ушкодження у вигляді синців по заднє-внутрішній поверхні правого колінного суглобу, в ділянці правої ступні; садна по передньо-внутрішній поверхні правого колінного суглобу.

Дані тілесні ушкодження утворились від травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами), індивідуальні властивості яких в ушкодженнях не відобразились, могли утворитись в строк, вказаний у постанові (02.10.2020), та відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6.

Тілесні ушкодження могли утворитись від 3-х травматичних контактів при самих різноманітних обставинах.

Тілесні ушкодження не є небезпечними для життя в момент спричинення.

/т. 1 а.к.п. 55/

Висновком експерта № 1061 від 11.01.2020, згідно якого:

Згідно наданої документації у ОСОБА_9 мались тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми нижньої лівої кінцівки: перелому голівки малогомілкової кістки, пошкодження медіального меніска, розтягнення, набряк медіальної колатеральної та хрестоподібної зв`язок, садно лівого колінного суглобу.

Дані тілесні ушкодження утворились від локального травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами), індивідуальні властивості яких в медичній документації не описані, могли утворитись в строк, вказаний в постанові та відносяться до категорії СЕРЕДНЬОЇ ступені тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 добу, згідно п. 2.2.1.в. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6.

При судово-медичному токсикологічному дослідженні в крові ОСОБА_9 етиловий спирт не виявлений.

/т. 1 а.к.п. 60-61/

При цьому, суд не бере до уваги доводи сторони захисту щодо недопустимості зазначеного висновку експерта як доказу в даному кримінальному провадженні через те, що в матеріалах справи відсутня медична документація, яка надавалась експерту потерпілою чи особою, яка призначала проведення даного експертного дослідження.

Так, у висновку експерта № 1061 від 11.01.2020 мається підпис експерта ОСОБА_17 , яка проводила дану експертизу, про попередження про кримінальну відповідальність за дачу свідомо неправдивого висновку, а описова частина даного висновку містить посилання на: медичну карту амбулаторного хворого (травмпункту) № 7186, медичну карту амбулаторного хворого поліклініки УМВС на ім`я ОСОБА_9 , висновок консультативної комісії лікарів-рентгенологів КНП «Кіровоградська обласна лікарня КОР». Окрім того, в ході допиту за клопотанням сторони захисту зазначеного експерта судом, остання вказала на те, що для проведення експертизи їй були надані: постанова слідчого про призначення СМЕ, медична карта амбулаторного хворого (травмпункту) № 7167, медична карта амбулаторного хворого поліклініки УМВС на ім`я ОСОБА_9 та висновок консультативної комісії лікарів-рентгенологів КНП «Кіровоградська обласна лікарня КОР» (рентгенограми та СD диски). Саме на підставі наданої в розпорядження експерта переліченої медичної документації, останньою були сформульовані відповідні висновки щодо наявності у потерпілої ОСОБА_9 середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Зазначений висновок експерта № 1061 від 11.01.2020 в повній мірі відповідає положенням ст. 102 КПК України, а відсутність в наданих стороною обвинувачення матеріалах кримінального провадження протоколу огляду та постанови слідчого про визнання переліченої медичної документації речовими доказами, з урахуванням встановлених в ході судового розгляду фактичних обставин, не викликає сумніву у її (медичної документації) існуванні на момент проведення експертного дослідження, та не вказує на наявність істотного порушення основоположних прав і свобод людини, які б перешкоджали забезпеченню та реалізації прав і свобод особи, суттєво вплинули на результати експертного дослідження та давали б суду беззаперечні і обґрунтовані підстави для сумніву у достовірності отриманих фактичних даних, а отже для визнання даного висновку експерта недопустимим доказом. Також, судом береться до уваги висновок Верховного Суду, викладений в постанові у справі № 344/2995/15-к, відповідно до якого не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання його недопустимим.

Висновком експерта № 459 від 15.10.2020 з фото таблицею до нього, згідно якого на момент експертного огляду, з технічної точки зору рульове керування, робоча гальмова система та ходова частина автомобіля Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилися в працездатному стані.

/т. 1 а.к.п. 66-70/

Висновком експерта № 152-ІТ від 11.01.2021, згідно якого:

В дорожній обстановці, що склалася, водій автомобіля Subaru Forester ОСОБА_11 під час здійснення повороту на регульованому перехресті повинен був керуватися вимогами п. 2.3.(б) та п. 16.2 ПДР України.

В даній дорожній ситуації водій автомобіля Subaru Forester ОСОБА_11 , виконуючи вимоги п.п. 2.3(б) та 16.2 ПДР України, мав у своєму розпорядженні технічну можливість своїми односторонніми діями не створювати небезпеку для пішоходів, і тим самим уникнути ДТП.

В дорожній обстановці, яка склалась на момент пригоди, та при обставинах, які викладені у постанові, з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП знаходились невідповідності дій водія автомобіля Subaru Forester ОСОБА_11 вимогам п.п. 2.3(б) та 16.2 ПДР України.

/т. 1 а.к.п. 84-87/

Наведені вище та досліджені в ході судового розгляду письмові докази є належними і допустимими, оскільки отримані органом досудового розслідування згідно з вимогами Кримінального процесуального законодавства України та містять в собі фактичні дані, які вказують на місце, час, спосіб вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

При цьому, суд не бере до уваги наданий стороною обвинувачення в якості доказу винуватості обвинуваченої висновок експерта № 460 від 15.10.2020 /т. 1 а.к.п. 75-76/, оскільки він не містить фактичних даних, які б викривали ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого їй діяння.

Аналізуючи отримані в ході судового розгляду показання потерпілої, суд відмічає їх послідовність та повну узгодженість з вище приведеними та дослідженими судом письмовими доказами та з отриманими в ході судового розгляду показаннями свідків, експертів.

Показання обвинуваченої щодо невизнання факту наїзду на потерпілу та її твердження про те, що внаслідок даного ДТП потерпіла не могла отримати середньої тяжкості тілесні ушкодження, суд оцінює критично, оскільки такі доводи обвинуваченої повністю спростовуються як фактичними даними, які містяться в досліджених в ході судового розгляду письмових доказах, які є належними та допустимими, так і отриманими в ході судового розгляду показаннями потерпілої, свідків, експертів. Зокрема, допитана за клопотанням сторони захисту експерт ОСОБА_17 пояснила, що даний перелом не міг утворитися при падінні з висоти власного зросту, міг утворитись тільки при контакті з тупим предметом, а згідно рентгенологічних даних та даних МРТ, раніше в даній області ноги (в районі перелому) травми у потерпілої не було, та строк травми (момент події ДТП) відповідає формуванню перелому.

Досліджені в ході судового розгляду відеофайли на наданому стороною захисту DVD-R диску, на яких зафіксовано розміщення на дорозі по вулиці Шевченко в м. Кропивницький транспортного засобу Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент проведення огляду місця події, що мала місце 02.10.2020 та, як стверджує сторона захисту, на момент самої події ДТП, не спростовують висновку суду щодо наявності в необережних діях ОСОБА_11 порушень вимог п.п. 2.3 (б) та 16.2 Правил дорожнього руху України під час здійснення повороту ліворуч на регульованому перехресті, внаслідок чого сталася ДТП, в результаті якої потерпіла отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, на що вказують показання як потерпілої ОСОБА_9 , так і свідка ОСОБА_15 , який був безпосереднім очевидцем ДТП, про те, що колесо автомобіля було на її (потерпілої) нозі, люди кричали водію, щоб та від`їхала, тому водій сіла за кермо та від`їхала, а вона (потерпіла) перед цим витягнула свою ногу. Окрім того, допитаний в ході судового розгляду експерт ОСОБА_18 вказав, що хоча на схемі ДТП і не зазначено місце наїзду, але це не змінює його висновку, оскільки існує п. 16.2 ПДР України і не має значення на якій відстані від дорожньої розмітки 11.1 знаходився пішохід, оскільки тут діє правило п. 16.2 ПДР України. Пішохідна зона, це зона в межах дії розмітки. Незалежно від того, чи пішоходи переходили по пішохідному переходу, чи подалі від нього, висновок такий самий, водій повинен надати дорогу пішоходам згідно п. 16.2 ПДР України.

Об`єктивних підстав не довіряти або ставити під сумнів достовірність повідомлених потерпілою, свідками та експертами фактичних даних у суду не має.

Доводи сторони захисту щодо відсутності факту наїзду на пішохода з посиланням на висновок експерта № 460 від 15.10.2020, яким встановлено неможливість вирішення питання про те, якою частиною відбувалося первинне контактування автомобіля Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 з пішоходом, експертним шляхом неможливо у зв`язку з браком слідової інформації на вказаному транспортному засобі, суд до уваги не бере, оскільки такі доводи спростовуються як фактичними даними, встановленими в ході огляду місця події, під час проведення якого (безпосередньо після настання події) на оглянутому транспортному засобі Subaru Forester, державний номерний знак НОМЕР_1 встановлено наявність характерних для ДТП слідів у виді стертя бруду на передній правій частині автомобіля, а саме на хромовому покритті решітки радіатора /т. 1 а.к.п. 11-20/, так і встановленими в ході судового розгляду фактичними даними (з показань як обвинуваченої, так і потерпілої) щодо незначної (мінімальної) швидкості руху зазначеного автомобіля і маленькими габаритами потерпілої, чим пояснюється відсутність саме механічних пошкоджень на автомобілі. Окремо суд звертає увагу на час проведення експертного дослідження згідно висновку експерта № 460 від 15.10.2020, відповідно до якого для вирішення поставленого питання ініціатором дослідження для проведення огляду був наданий автомобіль Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 і огляд зазначеного транспортного засобу проводився 15.10.2020, тобто через п`ять днів після настання ДТП, що об`єктивно (за встановленої відсутності механічних пошкоджень) пояснює відсутність на момент проведення зазначеного експертного дослідження слідів контактування автомобіля з пішоходом, які були встановлені в ході огляду місця події безпосередньо після події ДТП.

Наведене переконує суд в тому, що дійсності відповідають повідомлені саме потерпілою ОСОБА_9 обставини ДТП, внаслідок якої останній необережними протиправними діями обвинуваченої ОСОБА_11 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Таким чином, у даній дорожній обстановці, водій автомобіля Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 обвинувачена ОСОБА_11 , виконуючи належним чином вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) та 16.2 Правил дорожнього руху України під час здійснення повороту ліворуч на регульованому перехресті, мала у своєму розпорядженні технічну можливість своїми односторонніми діями не створювати небезпеку для пішоходів, і тим самим уникнути ДТП. Отже її дії ( ОСОБА_11 ) перебували в причинному зв`язку з настанням події (виникненням даної ДТП), внаслідок якої потерпілій було спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Позицію обвинуваченої щодо повного не визнання нею своєї вини у скоєнні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення, суд розцінює як спосіб її захисту та намагання уникнути відповідальності за вчинене нею з необережності протиправне діяння.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що вина обвинуваченої ОСОБА_11 у скоєнні необережних дій, що виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху (п.п. 1.5, 2.3 (б), 16.2 Правил дорожнього руху України) особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, доведена.

Дії обвинуваченої ОСОБА_11 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як необережні дії, що виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Призначаючи обвинуваченій покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ч. 4 ст. 12 КК України є нетяжким необережним злочином, особу обвинуваченої, а також обставини, які пом`якшують та обставини, які обтяжують покарання.

Обвинувачена ОСОБА_11 раніше не засуджена, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не значиться, офіційно працевлаштована, перебуває у зареєстрованому шлюбі, має на утриманні неповнолітню доньку.

Обставин, які пом`якшують покарання, та обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, вищеприведених даних про особу обвинуваченої ОСОБА_11 , суд вважає, що останній слід призначити покарання у виді обмеження волі на строк, передбачений санкцією ч. 1 ст. 286 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами.

Також суд дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_11 , яка вперше вчинила неумисне (вчинене з необережності) кримінальне правопорушення, характеризується виключно позитивно, має стійкі соціальні зв`язки, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди в стані алкогольного сп`яніння не перебувала, а також враховуючи відсутність обставин, які б обтяжували покарання та вказували б на зухвалість дій обвинуваченої під час керування транспортним засобом, можливе без відбуття нею основного покарання, застосувавши до неї ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

При цьому, призначене додаткове покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в силу ч. 4 ст. 72 КК України підлягає самостійному виконанню.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченої органом досудового розслідування не обирався. Під час судового провадження клопотання від прокурора про застосування запобіжного заходу не надходило.

До початку судового розгляду потерпілою ОСОБА_9 було пред`явлено цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_11 , в якому вона просить стягнути з останньої на її користь спричинену їй кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду в розмірі 29218,15 гривень та моральну шкоду в розмірі 50000 гривень.

В обгрунутування позовних вимог зазначила, що протиправними діями обвинуваченої їй було спричинено матеріальну шкоду, яка виражена у вартості лікування, придбання медикаментів, медпрепаратів, медичного інвентарю, медичного обстеження, послуг масажу та реабілітолога, на що нею загалом було витрачено 20268,15 гривень. Також вказує на наявність витрат, які неможливо підтвердити чеками та квитанціями, а саме: перевезення її на таксі до лікарні, до реабілітолога, на масаж в середньому 200 гривень на тиждень, всього за вісім тижнів 1600 гривень; пошкодження майна та речей внаслідок ДТП сумки вартістю 2000 гривень, взуття вартістю 2000 гривень, брюк вартістю 1500 гривень, пальто дитини вартістю 1850 гривень. Крім того, їй та її дитині завдано моральну шкоду, яка полягає в порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, та в порушенні стосунків з оточуючими її людьми на період жовтень-листопад 2020 року, в порушенні нормального психологічного настрою підвищення стомленості, тривожності, розладів настрою у доньки та в неї, невротичних проявів, розладів настрою після пережитої психологічної травми внаслідок ДТП. Вона не була взмозі ефективно вирішувати побутові проблеми своєї сім`ї, на даний момент не може активно рухатись, займатись спортом, кататись на лижах, бігати, тому що це призводить до болю в нозі (коліно). Все це спричиняє моральні страждання, а тому суму компенсації моральної шкоди вона оцінює у 50000 гривень.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За правилами ч. 1, ч. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 Постанови № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Пленумом Верховного суду України у п.п. «в» п. 19 Постанови № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Так, на підставі доданих потерпілою до цивільного позову копій довідок, квитанцій та фіскальних чеків судом встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_11 потерпілій ОСОБА_9 дійсно спричинено матеріальну шкоду в розмірі 20268,15 гривень (сума понесених потерпілою витрат на медичне обстеження та лікування).

При цьому, судом з відкритих офіційних джерел інформації (http://policy-web.mtsbu.ua) встановлено, що на момент ДТП (02.10.2020) цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу SUBARU FORESTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ «Міжнародна СК» за договором (полісом) № АР55366 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 9 Закону у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Судом встановлено, що відповідно до страхового полісу серії № АР55366 страховиком відповідача з страховим лімітом 50 000 гривень на момент вчинення ДТП була третя особа.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 по справі № 755/18006/15-ц зробила висновок про те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Тобто, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З огляду на вказане, судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог потерпілої в частині відшкодування завданої їй протиправними діями обвинуваченої матеріальної шкоди, оскільки обвинувачена ОСОБА_11 в даному випадку не є належним відповідачем.

При цьому, суд вважає необхідним роз`яснити потерпілій її право звернення з цивільним позовом про відшкодування матеріальної шкоди до страховика ТДВ «Міжнародна СК» в порядку цивільного судочинства після набрання вироком суду законної сили.

Вирішуючи позовні вимоги потерпілої ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_11 на її користь в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди 50000 гривень, суд керується наступним.

Положеннями ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Положеннями ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченої ОСОБА_11 , потерпіла ОСОБА_9 дійсно зазнала моральних страждань, пов`язаних із отриманими нею тілесними ушкодженнями, що позбавило її можливості пересуватися та обслуговувати себе у побутових проблемах, а отже, призвело до тяжких негативних змін в її житті.

Отже, внаслідок винних дій ОСОБА_11 потерпілій ОСОБА_9 було завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала потерпіла, характер немайнових втрат, зокрема, враховує глибину душевних та фізичних страждань, яких зазнала потерпіла у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, що призвело до настання тяжких для неї негативних змін в її житті. Отже, враховуючи ступінь спричинених тілесних ушкоджень, тривалість вимушених змін, глибину душевних та фізичних страждань, а також виходячи з принципів розумності, справедливості та виваженості, суд вважає, що визначена позивачем сума відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000 гривень є обґрунтованою.

При цьому, враховуючи те, що на момент ДТП (02.10.2020) цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу SUBARU FORESTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ «Міжнародна СК» за договором (полісом) № АР55366 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в даному випадку також підлягають застосуванню положення ст. 26-1 Закону.

Згідно ст. 26-1 Закону страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Отже, враховуючи встановлений судом (доведений потерпілою) розмір спричиненої потерпілій матеріальної шкоди в розмірі 20268,15 гривень (страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров`ю), з обвинуваченої ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню 48986,40 гривень /50000 гривень 1013,40 гривень (5-% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю) = 48986,40 гривень/.

Тобто, позовні вимоги потерпілої про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченої ОСОБА_11 на користь держави підлягають стягненню витрати, пов`язані з проведенням експертиз в даному кримінальному провадженні в загальній сумі 2778,65 гривень /згідно довідок про витрати на проведення експертиз в кримінальному провадженні № 0005157/.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_21 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбуття призначеного основного покарання з випробуванням на один рік, зобов`язавши її повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В силу ч. 4 ст. 72 КК України призначене ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на один рік виконувати самостійно.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_11 не обирався.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченої ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням 48986 (сорок вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) гривень 40 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертиз в кримінальному провадженні в сумі 2778 (дві тисячі сімсот сімдесят вісім) гривень 65 копійок.

Речові докази по справі, а саме:

?автомобіль Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_13 після набрання вироком законної сили залишити власнику ОСОБА_13 ;

?оптичний диск,на якому міститься відеозапис, який наданий потерпілою ОСОБА_9 з зафіксованим на ньому механізмом розвитку ДТП від 02.10.2020, який зберігається при матеріалах кримінального провадження № 0005157 після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження № 0005157.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Кіровограда протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_22