ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №953/4257/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/170/23
Категорія: ч.2 ст.111 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Валки Харківської області судове провадження в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 05 січня 2023 року щодо ОСОБА_10 , -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , 1965 року народження, на 60 діб, до 05 березня 2023 року з визначенням застави у розмірі 268 400 грн., у разі внесення якої, покладено на ОСОБА_10 наступні обов`язки:

1.прибувати до суду за першою вимогою;

2.не відлучатися з м.Харкова, без суду;

3.повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4.здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5.утримуватися від спілкування зі свідками по кримінальному провадженню №0000772.

В апеляційній скарзі, в редакції внесених доповнень, прокурор посилається на неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що:

-суд першої інстанції, усупереч вимогам ст.370, ч.ч.1, 6 ст.176, ст.183 КПК України, необґрунтовано визначив ОСОБА_10 розмір застави, без урахування ступеню суспільної небезпеки вчиненого останнім кримінального правопорушення, його особи, підстав та обставин, передбачених ст.ст.177, 178 КПК України;

-судом не враховано, що у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є підстави вважати, що ОСОБА_10 може переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, у тому числі і виїхавши на територію, що тимчасово окупована державою агресором РФ, а також впливати на свідків, анкетні відомості яких відомі останньому, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України;

-оцінка наявним ризикам неодноразово надавалась слідчим суддею під час досудового розслідування, судом під час судового розгляду, а також судом апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційних скарг сторони захисту, що свідчить про правомірність та необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без застосування застави;

-суд за власною ініціативою самостійно встановлював відомості щодо майнового стану обвинуваченого шляхом постановлення запитань про належне останньому майно та заробітну плату останнього за попередні роки;

-покладений судом першої інстанції обов`язок не відлучатися з м.Харкова, фактично свідчить про подальші порушення з боку обвинуваченого, оскільки останній в судовому засіданні неодноразово зазначав, що має на меті проживати в смт Старий Салтів, в м.Харкові він мешкати не планує;

-з урахуванням того, що переміщення осіб територією України не передбачає обов`язкової наявності закордонного паспорту, або інших документів тому, покладений судом першої інстанції обов`язок - здати паспорт для виїзду за кордон, не гарантуватиме виконанню ОСОБА_10 процесуальних обов`язків і жодним чином не впливатиме на запобігання та зменшення наявних ризиків. Відтак ОСОБА_10 може залишити підконтрольну Україні територію;

-покладення обов`язку утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні взагалі жодним чином не може бути реалізовано, оскільки наявний реальний ризик впливу обвинуваченим на свідків, які в більшості своїй є односельчанами ОСОБА_10 і постійно там мешкають.

Вважає, що контроль за поведінкою ОСОБА_10 можливо забезпечити лише шляхом застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Просить ухвалу суду скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб без визначення розміру застави.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_10 та захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які просили ухвалу суду залишити без змін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо необґрунтованості ухвали суду першої інстанції в частині встановлення застави, є обґрунтованими.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За вимогами ч.1, п.4 ч.2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1)вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3)вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4)міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5)наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6)репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7)майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8)наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9)дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10)наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11)розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12)ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до положень абз.3 ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, за вчинення якого передбачене покарання на строк до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна.

Згідно фактичних обставин кримінального провадження, у період з 17.03.2022 по 20.03.2022 року ОСОБА_10 , будучи Старосалтівським селищною головою, реалізуючи свій кримінальний протиправний умисел, провів у приміщенні свого службового кабінету Старосалтівської селищної ради ряд зустрічей з вищевказаними представниками РФ. Зокрема, під час однієї із таких зустрічей ОСОБА_10 вказав директору Старосалтівського ліцею ОСОБА_11 та завгоспу вказаного закладу ОСОБА_12 відчинити приміщення навчального закладу за адресою: АДРЕСА_1 , представникам РФ для використання приміщень у власних цілях останніх.

В той же період часу, ОСОБА_10 прибув до Старосалтівського ліцею, та, переслідуючи мету надання представникам РФ допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, надав приміщення вказаного закладу представникам РФ у їх розпорядження. При цьому в подальшому представниками РФ у приміщеннях ліцею розміщено особовий склад і засоби, які використовувалися з метою здійснення розвідувальної та підривної діяльності проти України та ЗС України, що розташовані на території міста Харкова та області.

Далі, у період з 17.03.2022 до 01.05.2022 ОСОБА_10 , перебуваючи на території Старосалтівської громади Чугуївського району Харківської області, продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного умислу, діючи на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України здійснював організаційне, матеріально-технічне сприяння та надавав необхідну допомогу представникам РФ у проведенні підривної діяльності проти України.

Таким чином, згідно обвинуваченню ОСОБА_10 вчинив злочин під час воєнного стану, з чого слідує що дії останнього несли підвищений ступінь суспільної небезпеки, оскільки були здійснені в умовах тяжких обставин, в яких опинилося суспільство.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З урахуванням вищевикладеного, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільних інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій обвинуваченого є об`єктивні підстави вважати, що останній може переховуватись від правоохоронних органів або суду та незаконно впливати на свідків, анкетні відомості яких йому відомі.

Однак суд першої інстанції вищевказані норми процесуального закону залишив поза увагою, що згідно ч.1 ст.412 КПК України є істотним порушенням кримінального процесуального закону і відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України - підставою для скасування судового рішення.

Крім того, колегія суддів погоджується із доводами прокурора про те, що покладені на ОСОБА_10 обов`язки жодним чином не запобігають уникненню ризиків, оскільки частина території України окупована державою агресором рф, а переміщення особи територією України не передбачає обов`язкової наявності закордонного паспорту, що дає змогу останньому залишити підконтрольну Україні територію, з метою переховування від правосуддя та уникнення кримінальної відповідальності.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що застосування до ОСОБА_10 інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, ніж тримання під вартою без визначення застави, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Відповідно до п.11 ч.5 ст.182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Порядок повернення коштів, внесених як застава регламентований п.8 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу" від 11.01.2012 № 15.

На підставі викладеного, колегія судді вважає наявними підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали відповідно до ч.3 ст.407 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 05 січня 2023 року щодо ОСОБА_10 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора у кримінальному провадженні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком до 05 березня 2023 року без визначення розміру застави.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: