Справа № 297/3327/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2022 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Берегово заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід по справі за заявою захисника ОСОБА_4 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , про відвід слідчого судді ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000442 від 20.10.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, -

в с т а н о в и в:

До Берегівського районного суду Закарпатської області надійшло для розгляду по суті клопотання адвоката ОСОБА_4 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , про передачу на відповідальне зберігання автомобіля.

Відповідно до системи автоматизованого розподілу справ між суддями дана скарга передана на розгляд судді ОСОБА_6

08 грудня 2022 року у відповідності до ст. 75 КПК України було заявлено відвід по справі в зв`язку з тим, що наявні інші обставини, які можуть викликати сумнів у неупередженості судді.

Відповідно до системи автоматизованого розподілу справ між суддями дана заява про відвід судді передана на розгляд судді ОСОБА_3 ..

09.12.2022 року суддя Берегівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_3 заявив про самовідвід, який мотивував тим, що йому відомо, що в рамках вказаного кримінального провадження у його двоюрідного брата ОСОБА_7 проводився обшук та його дружина ОСОБА_8 є свідком по вказаній справі.

Суддя ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, але подав заяву про розгляд заяви без його участі.

Прокурор у судове засідання не з`явився.

Захисник ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився.

Суд, зачитавши заяву про самовідвід судді по справі та дослідивши наявні матеріали справи приходить до наступного висновку.

За п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумніви у його неупередженості.

Згідно ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Частиною 1 ст. 81 КПК України передбачено, що у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Частиною 2 ст. 81 КПК України передбачено, що усі інші відводи під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження - суд, який його здійснює.

В рішенні ЄСПЛ «Мироненко і Мартенко проти України», зокрема у п. 66, зазначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (див. рішення у справі «Мироненко і Мартенко проти України», заява N4785/02, рішення від 10 грудня 2009року, п.66, 67).

У контексті об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії», заява №33958/96, п.44, ECHR 2000-XII, у справі «Газета «Україна-Центр» проти України», заява №16695/04, рішення від 15 липня 2010року, п.31, «Хаусшільдт проти Данії», рішення від 24 травня 1989року, п.48).

Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Як зазначав ЄСПЛ у своїх рішеннях «Тимошенко проти України», «Ходорковський проти Росії», структура Конвенції ґрунтується на презумпції добросовісності дій органів державної влади країн - учасниць. Дійсно, будь-яка державна політика чи окремий захід може мати «прихований мотив», а презумпція добросовісності є спростованою. Однак, заявник, який стверджує, що його права і свободи були обмежені з неналежних підстав, повинен переконливо довести, що справжня мета державних органів була не такою, як її було проголошено (або яка може обґрунтовано припускатись, виходячи з контексту). Простої підозри про те, що державні органи користувались своєю владою для іншої мети, ніж та, що передбачена Конвенцією, недостатньо, щоб довести порушення статті 18 Конвенції.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції, та ст.2, ч.1 ст.8 ЦПК України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" ("De. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п.26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії", від 28 жовтня 1998 року, п.45).

Неупередженість та незалежність суддів є необхідними для гарантування рівності сторін перед судом.

На неупередженості суддів як однієї з важливих ознак правосуддя акцентується увага й у пункті 3 Європейського статуту судді, на який є посилання в коментарі до ст. 7 Кодексу суддівської етики (рішення РСУ № 1 від 04.02.2016 "Про затвердження Коментаря до Кодексу суддівської етики"): «Суддя не тільки повинен бути неупередженим, але й має сприйматися будь-ким як неупереджений».

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Виходячи з вищевикладеного, беручи до уваги те, що суддя ОСОБА_3 не приймає участі в розгляді кримінального провадження № 0000442 і розглядаючи заяву про відвід головуючого по справі судді ОСОБА_6 не надає правову оцінку обставинам викладеним в обвинувальному акті по вищевказаному кримінальному провадженню, а обмежується тільки наданню оцінки доводів вказаним захисником ОСОБА_4 в заяві про відвід судді вважаю, що заява судді ОСОБА_3 про самовідвід є не обґрунтованою, а тому, суд приходить до висновку, що дана заява є такою, що не може слугувати підставою відводу, тобто не містить доказів про можливу наявність упередженості або необ`єктивного розгляду даної заяви суддею ОСОБА_3 , а тому заява про самовідвід є такою, що не підлягає до задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 81 КПК України питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду).

Керуючись ст.ст. 75, 80-82, 369-372 КПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні заяви судді ОСОБА_3 про самовідвід по справі за заявою захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 про відвід слідчого судді ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000442 від 20.10.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України - відмовити.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Юрій ГЕЦКО