Справа № 201/3526/22
Провадження № 1-кп/201/612/2022
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження №0000967, внесеного у ЄРДР 04.11.2021 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Дніпропетровськ, громадянина України, працюючого на посаді інженера відділу технічного маркетингу Директорату інженерно-технічного забезпечення ТОВ «Авіаційна компанія «Роза вітрів», з вищою освітою, не одруженого, маючого на утриманні дітей 2012, 2017, 2020 р.н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

потерпілий ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним

Епізод 1

03.10.2021 приблизно о 10:40 гр. ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, біля буд. 40, на ґрунті раптово виниклого конфлікту із потерпілим ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на спричинення легкого тілесного ушкодження, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, умисно наніс один удар правою рукою зжатою в кулак в область лівої щоки, далі наніс один удар лівою рукою зжатою в кулак в праву частину нижньої губи, після чого наніс один удар правою рукою зжатою в кулак в область лівого ока, далі наніс один удар лівою рукою зжатою в кулак по центру в область підборіддя потерпілому, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, крововиливу на підборідді по центру, набряку м`яких тканин шкіри в виличнiй області ліворуч, крововиливів на шкірі у внутрішнього кута лівого ока, крововиливу на нижній губі праворуч, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більш, як три тижні (21 день)

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися у спричинені умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, кваліфіковані за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Епізод 2

Продовжуючи свої незаконні дії, ОСОБА_3 15.11.2021 приблизно о 16:20 перебував на автомобільній стоянці, яка розташована за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, біля будинку 40, підійшовши до транспортного засобу Huyndai Sonata, д.н.з. НОМЕР_1 , в якому знаходилась потерпіла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .. В цей момент у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на погрозу вбивством ОСОБА_7 сокирою. Реалізуючи свій злочинний умисел і не бажаючи від нього відмовлятись, ОСОБА_3 , діставши з-під верхнього одягу сокиру (довжиною приблизно 40-50 см) тримаючи її в руках, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, знаючи що його дії викличуть у ОСОБА_7 почуття тривоги і непокою, виражаючись нецензурною лайкою та погрожуючи вбивством, наніс сокирою не менше 2-х ударів по правому склу пасажирського сидіння, від чого скло розбилось. Далі ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел через розбити скло почав хапати потерпілу своєю рукою за одежу та руки. Сприйнявши погрози ОСОБА_3 як реальні, потерпіла вирвалася та вибігла із транспортного засобу та почала бігти в напрямку третьої особи, яка спостерігала за даною подією, а ОСОБА_3 тримаючи сокиру в правій руці та погрожуючи вбивством, виражаючись нецензурною лайкою почав йти в сторону потерпілої, однак побачивши біля потерпілої, третю особу припинив свої протиправні дії.

Умисні дії ОСОБА_3 які виразилися у погрозі вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, кваліфіковані за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

За сукупністю скоєного, дії ОСОБА_3 за ознаками кримінальних проступків, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України, тобто у спричинені умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та погрози вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

2. Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, у судовому засіданні вибачився перед потерпілим ОСОБА_6 за свої дії, вчинені щодо нього, та попросив його передати свої вибачення потерпілій ОСОБА_7 , яка є дружиною потерпілого ОСОБА_6 , повністю визнав цивільний позов, просив суд його суворо не карати.

3.Позиція потерпілих

Потерпіла ОСОБА_7 через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглянути кримінальне провадження без її участі, цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди задовольнити, покарання призначити на розсуд суду.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 підтвердив вчинення кримінального проступку ОСОБА_3 при викладених вище обставинах, зазначив, що ОСОБА_3 є колишнім чоловіком рідної сестри його дружини - потерпілої ОСОБА_7 , висловив думку про покарання, яке не пов`язане із реальним позбавленням волі.

4. Докази, які досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений і потерпілий не заперечували.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позиції немає. Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідив документи, які характеризують особу обвинуваченого та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

5.Висновок суду про винуватість обвинуваченого

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що по епізоду 1 умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися у спричинені умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, кваліфіковані за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, вірно.

Суд вважає, що по епізоду 2 умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися у погрозі вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, кваліфіковані за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудний у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.

Так, виходячи з положень ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України, віднесено до кримінальних проступків.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, визначаючи вид та міру покарання, яке слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, наслідків вчинення, соціальне та матеріальне становище обвинуваченого, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, посередню характеристику з місця роботи, наявність на утриманні трьох малолітніх дітей, рівень культури та освіти, наявність обставин, які пом`якшують покарання, і відсутність обставин, які обтяжують покарання, вчинення кримінальних правопорушень вперше, тому, на думку суду, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання:

-за ч. 2 ст. 125 КК України - у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

-за ч. 1 ст. 129 КК України - у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Згідно ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді обмеження волі, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи з усіх обставин справи, а також думки прокурора, який в судових дебатах просив призначити покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, та думок потерпілих, які просили призначити покарання не пов`язане із реальним позбавленням волі, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства, а тому вважає, що обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи засудженого таке призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

7.Вирішення питання щодо цивільного позову

Потерпілою ОСОБА_7 заявлений цивільний позов до обвинуваченого про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 36 118,66 грн та моральної шкоди в сумі 20 000,00 грн.

23.01.2023 потерпіла ОСОБА_7 через канцелярію суду подала заяву про відмову від позову в частині стягнення моральної шкоди в сумі 20 000 грн і просила суд прийняти її відмову.

Потерпілий ОСОБА_6 , який є чоловіком ОСОБА_7 , підтвердив, що його дружина не має претензій до обвинуваченого в частині відшкодування їй моральної шкоди.

23.01.2023 ухвалою суду прийнято відмову цивільного позивача ОСОБА_7 від цивільного позову до ОСОБА_3 в частині відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, в сумі 20 000 грн. Провадження у справі обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК Українив частині цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування їй моральної шкоди в сумі 20 000 грн, завданої злочином, закрито. Роз`яснено, що повторне звернення до суду по спору між тими ж сторонами про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 36 118,66 грн обвинувачений ОСОБА_3 визнав в повному обсязі.

Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 36 118,66 грн суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, який суд, згідно ст. 129 КПК України, має вирішити.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На думку суду, потерпіла ОСОБА_7 має право на відшкодування їй матеріальної шкоди у розмірі 36 118,66 грн, оскільки судом встановлено, що в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_3 їй заподіяно матеріальну шкоду, яка підтверджується висновком експерта № 0612/21/КП від 06.12.2021, відповідно до якого розмір матеріального збитку, завданого потерпілій власнику транспортного засобу Huyndai Sonata, д.н.з. НОМЕР_1 , складає 33 618,66 грн (а.п. 69-72, 74-94). За проведення вказаної експертизи ОСОБА_7 сплачено 2500 грн згідно квитанції від 06.12.2021 (а.п. 73), що загалом складає 36 118,66 грн.

Тому суд задовольняє цивільний позов в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_7 матеріальної шкоди у розмірі 36 118,66 грн.

При цьому суд зазначає, що виходячи із висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного в постанові від 23.01.2019 року (справа № 187/291/17, провадження № 51-274км17), при вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого (засудженого), який несе цивільну відповідальність, не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у статтях 2, 7, 9 КПК завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч. 5 ст. 128, статей 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених указаним Кодексом.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався. Клопотань про застосування запобіжного заходу не надходило, а тому враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і призначене судом покарання, суд не вбачає підстав для його застосування.

У кримінальному провадженні процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України і призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 125 КК України - у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн;

-ч. 1 ст. 129 КК України - у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

ОСОБА_3 на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, з урахуванням ч. 3 ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, визначити остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Відповідно до положень ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн виконувати самостійно.

Витрати на проведення судової експертизи відсутні.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 , пред`явлений до ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 36 118,66 грн (тридцять шість тисяч сто вісімнадцять гривень 66 копійок).

Речові докази:

-два ДВД-Р диски Вербатім залишити в матеріалах кримінального провадження (а.п. 178, 210).

Роз`яснити засудженому, що він зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально - виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу. У разі несплати засудженим штрафу у вказаний строк, суд за поданням кримінально-виконавчої інспекції розглядає питання про розстрочку виплати не сплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1