Справа № 352/2133/20
Провадження № 1-кп/352/58/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000125 від 10.02.2020 р. по обвинуваченню :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, утриманця сина інваліда дитинства ІНФОРМАЦІЯ_2 , з вищою освітою, пенсіонера, працюючого механіком СК цеху № 2 ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття», учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, депутатом будь-якої ради не обирався, не військовозобов`язаного, раніше не судимого, якому пам`ятку про права обов`язки вручена, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Підсудний ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 .

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин:

09.02.2020 року, приблизно о 19 годині 40 хвилин, в темну пору доби, суху погоду, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги Т0906 «Івано-Франківськ Надвірна», що у с. Березівка, Тисменицького району, Івано-Франківської області в напрямку м. Надвірна. Швидкість руху автомобіля становила 60 км/год, що значно перевищує максимально допустиму швидкість у населених пунктах 50 км/год. Дана ділянка дороги має по одній смузі для руху у кожному напрямку, які розділені суцільною лінією горизонтальної дорожньої розмітки 1.1.

У цей час в попутному із автомобілем напрямку, правим краєм проїзної частини дороги, попереду автомобіля під керуванням ОСОБА_6 , йшов пішохід ОСОБА_9 . Водій ОСОБА_6 , маючи об`єктивну можливість завчасно виявити перешкоду для руху у вигляді пішохода ОСОБА_9 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, унаслідок чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

При цьому ОСОБА_6 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 1.10. в частині визначення поняття «перешкода для руху»,

п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху

п. 12.1., під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його та безпечно керувати ним.

п. 12.3., який зобов`язує водія в разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

п. 12.4., відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.;

У результаті порушення водієм ОСОБА_6 указаних пунктів Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої відповідно до висновку експерта № 68 від 30.07.2020 р. ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової-лицевої травми з забійними ранами та саднами в ділянках голови, крововиливами в м`які тканини голови, переломами кісток лицевого черепу, основи та склепіння черепа, розривами твердої мозкової оболонки, крововиливами під м`яку мозкову оболонку з забоями головного мозку, яка ускладнилась набряком та стисненням головного мозку, від яких на місці події наступила його смерть.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_6 свою вину у вчиненні пред`явленого йому в обвинувальному акті злочину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся і вибачившись перед потерпілою, дав суду показання, в яких повністю підтвердив обставини скоєного ним кримінального правопорушення вищенаведеного у вироку. Щиро розкаюється у вчиненому, дуже шкодує за наслідками скоєного. Унаслідок ДТП та постійних переживань значно погіршився стан його здоров`я. Заподіяні потерпілій злочином матеріальні та моральні збитки відшкодував в повному обсязі у добровільному порядку. Просить суд суворо його не карати.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 дала суду показання про те, що являється матір`ю загинувшого під час ДТП ОСОБА_9 09.02.2020 р. приблизно о 20 год. від односельчан довідалася, що її син потрапиа в автоаварію. Прибувши на місце події вона побачила тіло загинувшого сина, який помер внаслідок наїзду на нього автомобіля під керуванням ОСОБА_6 . Заподіяні злочином збитки обвинувачений відшкодував їй в повному обсязі в добовільному порядку, а тому претензій до нього немає, просить суворо його не карати.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні вину визнав повністю, а також те, що він не оспорює фактичні обставини вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом підсудного, дослідженням доказів, які характеризують його особу та допитом потерпілої. Обвинувачений, потерпіла та інші учасники процесу не заперечували проти обмеженого порядку дослідження доказів, при цьому суд переконався, що останні правильно розуміють зміст ст. 349 КПК України.

Таким чином, аналізуючи здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення доведено повністю, а його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, так як він керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 .

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд)передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

При цьому суд обгрунтовано посилається на практику Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди при призначенні покарання за ст. 286 КК України мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд при призначенні покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обтяжуючі відповідальність обвинуваченого обставин судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає повне визнання вини ОСОБА_6 , щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне повне відшкодування потерпілій заподіяної злочином шкоди.

Крім того, вирішуючи питання про призначення підсудному покарання, суд враховує думку а потерпілої щодо несуворості міри покарання, яке слід призначити ОСОБА_6 , як і те, що останній до кримінальної відповідальності раніше не притягувався; його поведінку до і після вчинення злочину, відношення до вчиненого злочину, а саме вкрай негативне ставлення до вчиненого; має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризуються; працюючи займається суспільно-корисною працею; по місцю праці характеризується позитивно; одружений, являється утриманцем іналіда дитинства сина ІНФОРМАЦІЯ_2 ; на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває; має незадовільний стан здоров`я внаслідок ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АС, тобто являється особою із належним рівнем соціальної зрілості, яка має регулярний легальний дохід та міцні соціальні зв`язки, що применшує передумови для подальшої його протиправної поведінки.

З врахуванням всіх вищеперелічених обставин, даних про особу підсудного, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначаючи основне покарання у вигляді позбавлення волі, суд застосовує щодо підсудного норми ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України. Також суд застосовує щодо обвинуваченого додаткове покарання, визначене вищевказаною частиною ст..286 КК України позбавлення права керувати транспортними засобами.

Крім того, на переконання суду, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає також принципу співрозмірності конкретного злочинного діяння, вчиненого ним, з покаранням призначеним останньому.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався, як і підстави для його обрання останньому на даній стадії процесу суд не вбачає.

Арешт в частині розпорядження майном, накладений згідно ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 11.02.2020 р. на автомобіль марки «Субару Форестер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_10 , слід скасувати.

Питання про речові докази та питання відшкодування судових витрат понесених на залучення експертів суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення вол, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України, обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного вироком судом основного покарання звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки.

Згідно ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 : обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався, як і підстави для його обрання останньому до вступу вироку в законну силу відсутні.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави (, розрахунковий рахунок -9002 за кодом класифікації доходу 24060300, банк отримувача ГУДКСУ в Івано-Франківській області, МФО 899998) 3342,29 грн. понесених Івано-Франківським НДЕКЦ МВС витрат на проведення судових інженерно-транспортних експертиз.

Арешт в частині розпорядження маном, накладений згідно ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 11.02.2020 р. на автомобіль марки «Субару Форестер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_10 - скасувати.

Речові докази: автомобіль марки «Субару Форестер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , повернути власнику чи особам, уповноваженими власниками на розпорядження даним транспортним засобом.
Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку суду вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та потерпілій негайно, після його проголошення.

Суддя Руслан СТРУТИНСЬКИЙ