КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

18 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000716 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року, ухвалений щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чигирин Черкаської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_6

та обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Цим же вироком суд задовольнив позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнув 52 122 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 300 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Також судом вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, 26.01.2019 року близько 22 години 30 хвилин, ОСОБА_5 разом зі своїми знайомими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вийшли з приміщення будинку АДРЕСА_3 та направлялись до ТРЦ «Квадрат», що за адресою: м. Київ, бульвар Перова, 36. Проходячи повз будинок № 12, по вулиці П. Запорожця в м. Києві, вони помітили ОСОБА_8 , який стояв на розі даного будинку.

Після чого, ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_8 , став навпроти нього та став робити зауваження, в результаті чого між ними виник словесний конфлікт, у ході якого, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , дістав зі своєї кишені газовий самозарядний пістолет «EGP 459», калібру 9 мм Р.А., № НОМЕР_1 , та тримаючи його в правій руці, наблизився впритул до ОСОБА_8 .

Використовуючи самозарядний пістолет «EGP 459», як предмет ударної дії, ОСОБА_5 наніс один тичковий удар в область лобної ділянки голови ОСОБА_8 , після чого з місця вчинення злочину зник.

У результаті чого, у потерпілого були зафіксовані такі тілесні ушкодження: сліпе вогнепальне поранення голови: рана (визначена клінічними лікарями як вхідна вогнепальна, округлої форми, діаметром 0,5 (мм) у центрі лобної ділянки, яка має сполучення із ділянкою перелому (багатоуламкового) зовнішньої і внутрішньої стінок лобної пазухи, з пролабуванням кісткових фрагментів у передню черепну ямку (з порушенням цілісності твердої мозкової оболонки), лінія перелому розповсюджується на верхню стінку орбіти зліва (з крововиливами у оточуючі м`які тканини); струс головного мозку; садна голови. Виявлене тілесне ушкодження відноситься до категорії тяжкого тілесного ушкодження.

Не погоджуючись з зазначеним судом рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року стосовно ОСОБА_5 , змінити, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. У решті вирок залишити без змін.

Не заперечуючи фактичних обставин справи, кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини у скоєнні кримінального правопорушення, захисник посилається на те, що вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року необхідно змінити, у зв`язку з незастосуванням закону України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, оскільки суд першої інстанції під час судового провадження та постановлення вироку допустив однобічність судового слідства, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, яке хоча і не виходить за межі встановленої санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, але за своїм видом та розміром явно є несправедливим, внаслідок суворості.

На думку апелянта, на підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи дані про особу обвинуваченого, наявності пом`якшуючих обставин покарання, достатнім у даному випадку було звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.

Звертає увагу захисник на те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, у вчиненому щиро кається, визнав свою провину у повному обсязі та співпрацював із слідством, на утриманні має дружину та двох неповнолітніх дітей, намагання відшкодувати завдану шкоду потерпілому, приймав участь у складі сил оборони України, однак на час ухвалення вироку не зміг завчасно надати суду підтверджуючі документи.

Крім того, в поданій апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що судом не було з`ясовано важливу обставину у справі, яка підлягає встановленню в кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 121 КК України - механізм нанесення тілесного ушкодження, а встановлена вона завдяки показанням обвинуваченого ОСОБА_5 . Зокрема, вказує, що в даному випадку мали місце протиріччя між висновком експерта від 22 березня 2019 року № 8-5/215 (том 1 а.с.183-189) про те, що пістолет, яким було завдано ушкодження є газовим та до вогнепальної зброї не відноситься, та висновку експерта № 042-380-2019 від 02 квітня 2019 року (том 1 а.с. 146-155), в якому йшлося про утворення тілесного ушкодження внаслідок пострілу з вогнепальної зброї. Натомість, з досліджених судом протоколів слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не можливо було встановити, яким саме способом було завдано тілесне ушкодження, оскільки свідки чули лише якийсь «хлопок», а в судовому засіданні вони взагалі не допитувалися.

Також, сторона захисту вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_5 , судом було проігноровано позицію сторони обвинувачення, щодо можливості звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу останнього та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 не оспорюються фактичні обставини вчинених ОСОБА_5 дій та їх правова кваліфікація, а також доведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів не вбачає підстав для перегляду судового рішення поза межами поданої апеляційної скарги, тим більше, що вирок суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим, а дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, керуючись положеннями ст.ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який не працює, не одружений, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також врахував його вік та стан здоров`я.

Обставиною, яка, згідно ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого, суд першої інстанції визнав щире каяття.

Обставин, що, згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, а також те, що з моменту вчинення злочину він не відшкодував та не намагався відшкодувати завдану в результаті вчинення злочину шкоду, пов`язану з настанням тяжких наслідків для здоров`я потерпілого, суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 69, 75 КК України та визнав за доцільне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст.121 КК України, оскільки його виправлення, на думку суду, неможливе без ізоляції від суспільства. Таке покарання суд першої інстанції вважав необхідним та достатнім для його виправлення, а також для запобігання вчинення нових злочинів.

Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, колегія суддів визнає їх обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону, перш за все положенням ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки призначене останньому покарання є не тільки таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а й таким, що є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що суд першої інстанції допустив однобічність судового розгляду, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то вони не можуть бути визнані обґрунтованими та служити законними підставами для зміни вироку та застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, з огляду на таке.

Згідно до вимог, передбачених ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоча і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м'якість або через суворість.

Зважаючи на наведені вимоги кримінального процесуального закону, а також обставини, якими захисник обґрунтовує вимоги своєї апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для висновку про те, що призначене ОСОБА_5 покарання за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, є явно несправедливим через суворість, оскільки обставини, на які захисник посилається у скарзі, у тому числі на обставини, які характеризують особу обвинуваченого та пом`якшують його покарання, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та інших обставин справи, не дозволяють зробити висновок про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Це стосується також доводів апелянта про те, що судом першої інстанції було залишено поза увагою намагання обвинуваченого відшкодувати завдану шкоду потерпілому, а також не було з'ясовано механізм нанесення останньому тілесного ушкодження, який було встановлено під час судового розгляду, завдяки показанням обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки вони не спростовують правильності, наведених у вироку, висновків щодо відсутності правових підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 69, 75 КК України.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 , колегія суддів вважає за необхідне прийняти рішення, яким вказаний вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 ,- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 755/6539/19

Номер провадження :11-кп/824/1754/2023

Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_11

Доповідач - суддя ОСОБА_1