Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1951/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року. Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000382 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 30 червня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, який має на утриманні 2 малолітніх дітей, непрацюючого, раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання з урахуванням ст.69 КК України у вигляді 5 років обмеження волі.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 встановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання та зараховано йому відповідно до ч. 1, 5 ст. 72 КПК України строк попереднього ув`язнення з 02.06.2020 року до 30.07.2020 року, тобто 118 днів обмеження волі.

Вирішено питання щодо речових доказів,-

в с т а н о в и в:

За обставин встановлених судом та зазначених у вироку, 31 травня 2020 року у період часу з 08 до 15 години ОСОБА_7 разом із ОСОБА_11 за місцем проживання у АДРЕСА_1 вживали алкогольні напої. Цього ж дня близько 18 години за вказаною вище адресою між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, стався конфлікт, під час якого у обвинуваченого виник злочинний умисел, направлений на умисне спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , перебуваючи у кімнаті згаданого будинку, наніс ОСОБА_11 один удар кулаком в область грудної клітини, від чого останній впав на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дії обвинувачений руками та ногами у взутті наніс не менше десяти ударів по голові, животі та грудній клітині ОСОБА_11 , таким чином умисно спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-лицевої та мозкової травми, синця в ділянці носа, перелому кісток спинки носа, крововиливів під слизову оболонку та поверхневих забійних ран верхньої та нижньої губи, садна в лівій лобній ділянці на межі з волосяною частиною голови, поверхневої забійної рани зовнішнього відділу лівої брови, синця на верхній повіці лівого ока, садна на лівій щоці, синця на верхній повіці правого ока з переходом на праву виличну ділянку, синця на правому вусі, масивного крововиливу під м`які покрови голови з формуванням підапоневротичної гематоми справа, крововиливів під м`які покрови мозкової оболонки, яка утворилась від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо внаслідок прикладання в будь-якій послідовності не менше 6-ти травмуючи впливів, в межах кількох годин до часу настання смерті, однак встановити тяжкість яких не представилось можливим; а також у вигляді закритої тупої травми живота у виді синця та саден в проекції лівої реберної дуги, крововиливів під капсулу та щілиноподібного розриву в ділянці воріт селезінки, крововиливу та щілиноподібного розриву великого чепця, ускладненого розвитком внутрішньочеревної кровотечі та гемоперитетонеуму (наявність крові в черевній порожнині), які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, внаслідок прикладання в будь-якій послідовності не менше двох травмуючих впливів в межах десятків хвилин - годин до часу настання смерті, мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження і знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 .

Крім того, ОСОБА_7 заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження і вигляді поверхневої різаної рани на передній поверхні шиї та синцях на передній поверхні шиї з переходом на праву бокову поверхню шиї нижче вказаної рани, які утворилися від комбінованої дії тупого твердого предмету та предмету, що має ріжучі характеристики, найбільш вірогідно від дії коміра та ниток з коміра, в межах кількох годин до моменту настання смерті, та які у причинному зв`язку зі смертю не знаходяться.

Своїми умисними діями, які виразилися в заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілого ОСОБА_11 , ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 не оспорюючи фактичних обставин скоєння злочину, встановлених судом, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити йому покарання у вигляді 7-ми років 6-ти місяців позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, таким що підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції невірно врахував обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст.65 КК України, як з`явлення з зізнанням, оскільки працівників поліції та швидку медичну допомогу після події викликала мати ОСОБА_11 , коли побачила його мертвим, а також не надав належної оцінки факту перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину. Вказує, що призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України є занадто м`яким та суперечить положенням ч.1 ст.69 КК України.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, а також потерпілого в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У вироку суду зазначено, що на підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції не було, їм роз`яснено, що у даному випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілого ОСОБА_11 , відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційних скаргах не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України кваліфіковані правильно.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а саме застосуванні ст.69 КК України, що потягло за собою призначення покарання, яке не є достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, наслідком якого стало позбавлення людини життя, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, судом першої інстанції враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який до кримінальної відповідальності притягується вперше, свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, за місце проживання характеризується позитивно, одружений та має двох малолітніх дітей 2016 р.н. та 2021 р.н.. Суд також врахував думку потерпілого, який просив не позбавляти волі обвинуваченого.

Також, судом враховано обставини, що пом`якшують покарання: визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненому, з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання судом визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 при призначенні покарання положення ч.1 ст. 69 КК України та перейшов до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.121 КК України, а саме обмеження волі, яке останній має відбувати реально, що на думку суду є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

Так, відповідно до ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

При цьому, відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст. 69 КК України. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, є однією обставиною, що пом`якшує покарання.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що обов`язковою умовою для застосування положення ч.1 ст. 69 КК України законодавець передбачив наявність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості злочину. До них можуть належати як обставини, що зазначені в ч.1 ст. 66 КК України, так і визнані судом такими, що пом`якшують покарання, однак, ці обставини повинні знижувати (зменшувати) ступінь тяжкості злочину істотно, і такі обставини мають перебувати одна з однією у такому співвідношенні і взаємодії та у своїй сукупності настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б несправедливим.

Проте, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не навів у вироку переконливих мотивів про можливість застосування положень ч.1 ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ..

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою обставиною, кількість нанесених ударів потерпілому прижиттєво, які призвели до смерті ОСОБА_11 , а також те, що працівників поліції та швидку медичну допомогу після події викликала мати ОСОБА_11 , коли побачила його мертвим, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку скоєного.

За таких обставин, з урахуванням реального існування лише однієї пом`якшуючої покарання обставини, відсутність обставин які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставне призначення місцевим судом обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосування ч.1 ст.69 КК України, яке на переконання апеляційного суду, не сприятиме його виправленню та попередженню нових злочинів. Отже, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому вирок суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься до категорії тяжких, та є злочином проти життя та здоров`я особи, вищенаведені дані про особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання: з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, думку потерпілого та обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 з урахуванням пом`якшуючих обставин та даних, які характеризують його особу, слід призначити покарання в межах, передбачених ч.2 ст.121 КК України, у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст. 121 КК України.

При цьому колегія суддів вважає, що таке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 в період з 02.06.2020 року по 30.07.2020 року перебував під вартою, вказаний строк підлягає зарахуванню у строк відбування покарання.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що вирок суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 30 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 121 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати ОСОБА_7 з моменту приведення вироку до виконання, зарахувавши в строк відбування покарання строк його перебування під вартою з 02.06.2020 року по 30.07.2020 року.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді: