Справа № 349/447/22
Провадження № 11-кп/4808/18/23
Категорія ст.152 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано - Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

перекладача ОСОБА_11 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Рогатинського районного суду від 06 вересня 2022 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 152 ч.1 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Молдова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вважає вирок суду в частині доведеності вини обвинуваченого незаконним та таким, що підлягає скасуванню з мотивів невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи. Зазначає, що наданні потерпілою показання є суперечливими та непослідовними, що не дозволяють їх кваліфікувати як належний і допустимий доказ у кримінальному провадженні.

Так, під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_10 пояснила, що в руках обвинуваченого вона побачила ніж та вирішила у зв`язку з цим припинити опір, водночас стверджує, що безпосередньо перед статевим актом обвинувачений нібито поклав вказаний ніж в її сумку, яка знаходилася при ній, тобто фактично з цього часу знаряддя злочину вибуло із володіння ОСОБА_8 та перейшло у володіння і розпорядження ОСОБА_10 , в результаті чого вона вже мала можливість чинити опір і кликати на допомогу чи спробувати втекти.

Окрім цього, знаряддя вчинення злочину - ножа ні при обвинуваченому , ні по місцю його постійного проживання знайдено не було, що викликає обґрунтовані сумніви щодо вчинення статевого насильства з погрозою його застосування в цілому.

Також звертає увагу суду на те, що обвинувачений проводжав потерпілу до її дому через людні вулиці, біля її квартири вони обмінялися номерами мобільних телефонів.

Таким чином, абсолютно очевидно, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 поза розумним сумнівом в суді першої інстанції не доведена, а обвинувачення базується виключно на непереконливих, непослідовних та нелогічних показах потерпілої, чим порушено право обвинуваченого на справедливий судовий розгляд та принцип презумції невинуватості.

Просить скасувати вирок Рогатинського районного суду від 05.09.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_8 за ст. 152 ч.1 КК України, ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 за недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 152 ч.1 КК України.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує на те, що незгідний із вироком Рогатинського районного суду від 06.09.2022 року.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 152 ч.1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Згідно ст. 72 ч.5 КК України строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 15.03.2022 року до дня набрання вироком законної сили необхідно зарахувати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 - тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що 14 березня 2022 року приблизно о 21.40 год. ОСОБА_8 , побачивши навпроти магазину «АТБ» по вул. Галицькій, 92, в м. Рогатині ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка пішки йшла з роботи додому в напрямку центральної частини м. Рогатина, наздогнав її, схопив за сумку, яку вона несла на плечі, і, погрожуючи ножем, всупереч волі ОСОБА_10 , потягнув її до незавершеної будівлі поруч із центральним універмагом по АДРЕСА_2 . ОСОБА_10 намагалася чинити супротив ОСОБА_8 , внаслідок чого отримала випадковий поріз ножем великого пальця правої руки, після чого, побоюючись за своє здоров`я, підкорилася волі ОСОБА_8 . На першому поверсі вказаної незавершеної будівлі ОСОБА_8 вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним та оральним проникненням в тіло ОСОБА_10 з використанням геніталій, без її добровільної згоди (зґвалтування), відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 152 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали подані апеляційні скарги, просили їх задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 за недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 152 ч.1 КК України;

- прокурор заперечив з приводу поданих апеляційних скарг, просив залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

- потерпіла ОСОБА_10 заперечила з приводу поданих апеляційних скарг, просила залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 152 ч.1 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Доводи наведенні в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу того, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та надав невідповідні висновки, викладені у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки його обвинувачений ніякого злочину не вчиняв, на думку колегії суддів є безпідставними.

У відповідності до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ст.84 ч.1 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ст. 152 ч.1 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на : показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15.03.2022 року, згідно з яким ОСОБА_10 заявила про її зґвалтування невідомою особою; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.03.2022 року; протокол пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 18.04.2022 року; протокол огляду місця події від 15.03.2022 року, під час якого було виявлено та вилученого серветки із речовиною бурого кольору та змиви із цегли; протокол огляду речей ОСОБА_10 від 15.03.2022 року; висновок експерта № 129 від 15.04.2022 року, висновки експерта № 302,303 від 18.03.2022 року та № 304, 305 від 31.03.2022 року, висновки експерта № 43, 306 від 06.04.2022 року.

Отже, суд першої інстанції, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 152 ч.1 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

У відповідності до вимог ст.8 ч.2 та ст.9 ч.5 КПК України, принцип Верховенства права у кримінальному провадженні, застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15 липня 2010 року та у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності „ поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені, судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 так і те, що зазначений злочин вчинено саме обвинуваченим.

Щодо доводів наведених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу того, що в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що в руках обвинуваченого вона побачила ніж та вирішила у зв`язку з цим припинити опір, водночас стверджує, що безпосередньо перед статевим актом обвинувачений нібито поклав вказаний ніж в її сумку, яка знаходилася при ній, тобто фактично з цього часу знаряддя злочину вибуло із володіння ОСОБА_8 та перейшло у володіння і розпорядження ОСОБА_10 , в результаті чого вона вже мала можливість чинити опір і кликати на допомогу чи спробувати втекти.

Судова колегія вважає дані доводи безпідставними та необгрунтованими, оскільки потерпіла у своїх показаннях зазначила, що повертаючись з роботи додому на неї напав незнайомий їй чоловік, який представив ніж до горла, однак вона якимось чином викрутилась, присіла та схопила ніж рукою. Після чого, обвинувачений потягнув її в сторону базару до незавершеної будівлі. Там ніж він поставив їй в сумку, після чого у них відбувся статевий акт. Потім вона взяла ніж та викинула на якусь купу з сміттям.

Окрім цього, апеляційний суд вважає, що показання потерпілої ОСОБА_10 з приводу події, яка мала місце 14 березня 2022 року є послідовними, узгоджуються між собою, не виникають сумнівів у їх достовірності та об`єктивно підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 152 ч.1 КК України.

Твердження захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 наведені в апеляційній скарзі з приводу того, що під час розгляду справи в суді першої інстанції не доведено причетність його підзахисного у скоєнні інкримінованого йому злочину, оскільки даний статевий акт між ним та потерпілою ОСОБА_10 відбувався добровільно.

Судова колегія перевіривши та проаналізувавши матеріали кримінального провадження та доводи сторін, вважає, що дані твердження є безпідставними.

Так як згідно висновку експерта № 129 від 15.04.2022 року в ОСОБА_10 виявлено різанні рани першого пальця правої кисті, яка утворилася від дії ріжучого предмета та відноситься до легких тілесних ушкоджень; крововиливи в слизові оболонки малих соромітних губ справа та зліва, ділянці передвір`я піхви, садно в ділянці слизової оболонки соромітної губи, які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою діючою поверхнею, якими могли бути пальці рук, статевий член, так і інші тупі тверді предмети із зазначеною характеристикою.

Окрім цього, згідно висновку експерта № 43 від 06.04.2022 року виявлена кров на трусах, спортивних штанах, футболці, кофті, куртці, носовій хустинці, вилучених в ОСОБА_8 , може належати ОСОБА_10 , а також і ОСОБА_8 за умови, що в нього була зовнішня кровотеча.

Згідно висновку експерта № 306 від 06.04.2022 року на штанах вилучених в ОСОБА_10 знайдено сперму, що може належати ОСОБА_8 , а на кофті, підштаниках, рукавицях - кров, яка може належати як ОСОБА_10 , так і ОСОБА_8 .

Також, апеляційний суд враховує те, що показання потерпілої узгоджуються з іншими доказами, а підстав оговорити обвинуваченого потерпілою не встановлено.

Щодо доводів наведених стороною захисту в поданій апеляційній скарзі з приводу того, що обвинувачений проводжав потерпілу до її дому через людні вулиці, і вона могла покликати когось на допомогу, на думку апеляційного суду є безпідставними, оскільки згідно наданих показань потерпілої ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 , коли вони йшли до будинку потерпілої по дорозі не було людей, у зв`язку з тим, що вже була запроваджена комендантська година, тільки бачили якусь машину.

Окрім цього, суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

При цьому, як вбачається з вироку, судом враховано характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, проживає без реєстрації по АДРЕСА_1 , скарг на його поведінку не надходило, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого судом визнано вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Окрім цього, згідно досудової доповіді Івано - Франківського районного сектору пробації №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Івано - Франківській області від 10.06.2022 року, ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий. Виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства, в тому числі й окремих осіб.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для зміни або скасування вироку суду першої інстанції, а тому подані апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 є необгрунтованими.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок Рогатинського районного суду від 06 вересня 2022 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити - без задоволення.

Вирок Рогатинського районного суду Івано - Франківської області від 06 вересня 2022 року щодо ОСОБА_8 за ст.152 ч.1 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5