Справа № 947/4005/23
Провадження № 1-кс/947/2666/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та захисників підозрюваного адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працюючого на посаді помічника судді Суворівського районного суду м.Одеси, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Київського районного суду міста Одеси надійшло клопотання сторони обвинувачення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з клопотання слідчого, 10.10.2011 ОСОБА_4 призначений на посаду помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси та згідно із наказом № 93-о/с ап від 07.11.2012 ОСОБА_4 переведений з посади помічника судді апарату Суворовського районного суду м. Одеси на посаду помічника судді Суворовського районного суду м Одеси.

Відповідно до частини першої статті 157 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожний суддя має помічника (помічників), статус і умови діяльності якого (яких) визначаються цим Законом та Положенням про помічника судді, затвердженим Радою суддів України.

Відповідно до ч.ч. 2 - 3 статті 157 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" помічником судді може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту і вільно володіє державною мовою. Помічники суддів Верховного Суду повинні також мати стаж професійної діяльності у сфері права не менше трьох років. Судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді.

Згідно примітки до ст. 369-2 КК України, особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, є особи, визначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", а також службові особи, визначені у частині четвертій статті 18 цього Кодексу.

Згідно підпункту «ґ» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", судді відносяться до категорії осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до абз. 5 п.2 Положення про помічника судді, затвердженого Рішенням ради суддів України від 18.05.2018 за № 21 (далі - Положення) помічник судді - це працівник патронатної служби у суді, який забезпечує виконання суддею повноважень щодо здійснення правосуддя.

Згідно із п. 19 Положення, помічник судді має право, серед інших: - отримувати від працівників апарату суду, до якого він прикріплений, документи та інформацію, необхідні для виконання своїх обов`язків;- користуватися інформаційними базами даних, телекомунікаційними мережами відповідного суду в установленому порядку;

Згідно із п. 22 Положення, помічнику судді забороняється, серед іншого: - вчиняти дії процесуального характеру, а також дії, що можуть потягнути за собою виникнення, зміну або припинення прав та обов`язків учасників судового процесу (за винятком здійснення за дорученням судді або головуючого у судовій колегії повноважень секретаря судового засідання у разі відсутності останнього) ;- розголошувати відомості, які становлять державну або іншу охоронювану законом таємницю, а також відомості, які стали йому відомими у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, зокрема, які стосуються приватного життя та здоров`я громадян або зачіпають їх честь та гідність;

Відповідно до п. 25 Положення, залежно від виду й характеру порушення передбачено дисциплінарну, цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з чинним законодавством:

- за невиконання, невчасне або неналежне виконання покладених на нього обов`язків;

- за перевищення своїх повноважень, визначених законодавством;

- за бездіяльність або недобросовісне використання наданих йому прав;

- за недотримання вимог законодавства про інформацію, державну таємницю та захист персональних даних;

- за недотримання вимог антикорупційного законодавства України;

- за недодержання вимог нормативно-правових актів з охорони праці та правил пожежної безпеки;

- за недотримання встановлених цим Положенням обмежень, пов`язаних із прийняттям на патронатну службу та проходженням патронатної служби;

- за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку суду та трудової дисципліни;

- за порушення Правил поведінки працівника суду.

У своїй діяльності ОСОБА_4 повинен керуватися Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету України, міжнародними договорами України, а також іншими нормативно-правовими актами, Положенням про помічника судді.

Відповідно до посадової інструкції помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси, яка затверджена 19.02.2021 керівником апарату Суворовського районного суду м. Одеси, з якою ОСОБА_4 був ознайомлений, визначено основні посадові обов`язки, права та відповідальність помічника судді .

Проте, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, маючи вищу юридичну освіту, ОСОБА_4 всупереч обов`язку їх неухильного дотримання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення став на шлях злочинної діяльності та умисно вчинив корисливий корупційний злочин, а саме вимагав та одержав, неправомірну вигоду для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави за наступних обставин.

Так, 13.11.2021 ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 в ході розгляду суддею ОСОБА_7 адміністративного протоколу за фактом ДТП відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 познайомився із останнім, самостійно йому зателефонувавши, зазначив, що він помічник судді та повідомив свої контактні данні і вказав про порядок розгляду адміністративного протоколу.

У подальшому, на початку грудня, точну дату не вдалось встановити, ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_8 , зазначив, що рішення суду за результатами розгляду адміністративного протоколу відносно ОСОБА_8 готове, і він може приїхати і його отримати.

Під час зазначеної особистої зустрічі із ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , зацікавившись тим фактом, що ОСОБА_8 , працевлаштований у ФОП ОСОБА_9 , яке здійснює підприємницьку діяльність на території Суворовського району Одеської області, зокрема і щодо реалізації підакцизних товарів, повідомив останньому, що наразі у підприємств, які реалізовують підакцизну продукцію під час здійснення господарської діяльності виникають проблеми із правоохоронними органами, та ФОП ОСОБА_9 також може торкнутися ці проблеми, зокрема під час здійснення перевірок, або проведення обшуків співробітниками правоохоронних органів. ОСОБА_4 зазначив, що в цих випадках буде необхідна його допомога, та запевнив ОСОБА_8 , що він, як помічник судді Суворовського районного суду м. Одеси, будучи працівником апарату суду, та будучи знайомий із іншими співробітниками апарату суду, які забезпечують роботу суду, зможе надавати актуальну інформацію щодо поданих до Суворовського районного суду м. Одеси клопотань про проведення слідчих дій відносно ФОП ОСОБА_9 із наданням для ознайомлення відповідно їх копій.

Також ОСОБА_4 вказав ОСОБА_8 , що питання щодо подальшого впливу на прийняття рішення за такими клопотаннями, наприклад питання відмови слідчого судді у проведенні обшуків за адресами знаходження ФОП ОСОБА_9 , адресами проживання, інших приміщень та транспортних засобів, будуть обговорюватись окремо, однак він запевнив, що беззаперечно може вплинути на слідчих суддів Суворовського районного суду м. Одеси та забезпечити відмову у задоволенні таких клопотань.

В подальшому, 27.01.2023 ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_8 , та зазначив, що є важлива інформація для нього, і що вони мають зустрітись.

27.01.2023 біля 21:00 годин під час зустрічі із ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 зазначив , що в нього є інформація щодо поданих до Суворовського районного суду м. Одеси документів відносно діяльності ФОП ОСОБА_9 , однак зазначив, що надасть про це інформацію лише за передання йому неправомірної вигоди в розмірі 500 доларів США. ОСОБА_8 відповів, що він не має з собою грошових коштів, на що ОСОБА_4 вказав, що поки він не передасть йому обумовлену суму, то і немає про що говорити і вказав, що чекає його на зустріч в понеділок.

Надалі, 30.01.2023 біля 11 годин 30 хвилин на підставі попередніх домовленостей, ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_4 , і вказав, що готовий зустрітись із ним. ОСОБА_4 призначив зустріч 30.01.2023 на 12 годин 30 хвилин біля Суворовського районного суду м. Одеси.

30.01.2023 біля 13 годин 00 хвилин ОСОБА_8 під`їхав до Суворовського суду м. Одеси за адресою: м. Одеса, вулиця Чорноморського козацтва, 68 та зустрівся із ОСОБА_4 .

Під час зустрічі, ОСОБА_4 , діючі по раніше розробленому злочинному плану, керуючись корисливим мотивом, маючи умисел, спрямований на особисте збагачення шляхом вимагання та одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення суддями Суворовського районного суду м. Одеси для вирішення питання щодо поданих клопотань про проведення обшуків за адресами здійснення діяльності ФОП ОСОБА_9 , підтвердив свою вимогу ОСОБА_8 про передачу йому неправомірної вигоди, поставивши питання, чи привіз ОСОБА_8 те, що було потрібно, та нагадавши, що надання інформації, та надання необхідної допомоги у виді впливу на суддів при прийнятті рішень можлива лише після передачі грошових коштів, та реалізуючи свій злочинний умисел на отримання неправомірної вигоди, одержав від ОСОБА_8 гроші у розмірі 500 доларів США, вказавши останньому покласти обумовлену грошову суму у кишеню його пальто.

Після чого, ОСОБА_4 було викрито у вчиненні злочину працівниками правоохоронних органів та затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Прокурор зазначає, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна та відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1,2,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 : розуміючи тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, може переховуватись від суду, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України; є реальний ризик, передбачений п. 2 ст. 177 КПК України, а саме підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та які поки не знайдені в ході проведення слідчих дій, як то чорнові записи із реєстрами вхідних клопотань до Суворовського районного суду м. Одеси, фото знімки списків, реєстрів вхідних клопотань, доступ до яких та копії він обіцяв надати ОСОБА_8 та в наступному впливати на прийняття рішень щодо яких; крім цього, станом на теперішній час у кримінальному провадженні допитано не всіх свідків, покази яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а саме свідок ОСОБА_10 працівник кримінальної канцелярії Суворовського районного суду м.Одеси, інші працівники апарату суду Суворовського районного суду м. Одеси, та свідки не допитані в судовому засіданні, показання яких, згідно принципу безпосередності дослідження доказів суд може сприймати лише у ході допиту під час судового розгляду, що дає підстави вважати, що наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме підозрюваний, перебуваючи на свободі, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_4 працює в Суворовському районному суді м.Одеси з 2010 року, знайомий та підтримує товариські відносини з іншими працівниками апарату суду, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою зміни або відмови від дачі останніми свідчень, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Захисники в судовому засіданні заперечували проти заявленого клопотання, посилаючись на те, що ризики на які вказує прокурор не доведені та безпідставні, підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, доглядає за хворими батьками, заявили клопотання про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання

Підозрюваний підтримав правову позицію своїх захисників, пояснив, що не збирається ухилятися від органу досудового розслідування, у нього є необхідність в працевлаштуванні, отриманні належного лікування.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 30.01.2023 року ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.208 КПК України.

31.01.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України. Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які наявні в матеріалах клопотання, а саме: допитом свідка ОСОБА_8 , оглядом речей і документів мобільного телефону свідка ОСОБА_8 , оглядом речей мобільного телефону свідка ОСОБА_10 , наказом про призначення на посаду ОСОБА_4 , виявленими речами і грошовими коштами під час особистого обшуку ОСОБА_4 під час його затримання, іншими матеріалами досудового розслідування в сукупності.

Враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 умисного тяжкого корисливого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, враховуючи суспільно-небезпечний характер такого діяння, з урахуванням заборони застосування норми ст.75 КК України, щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб засуджених за корупційні кримінальні правопорушення, ймовірний спосіб його вчинення, вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, а також характеризуючи дані підозрюваного, слідчий суддя приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі « Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суду з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Наразі встановлені процесуальні ризики суттєво не змінилися.

Враховуючи викладене, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено обставин, передбачених п.3 ч.1 ст.194 КПК України, вважаю, що запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 зможе продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків визначених в ухвалі слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2023 року.

Щодо доводів захисту стосовно необхідності довготривалого лікування хвороб, то зазначені обставини не є підставою для зміни запобіжного заходу, але можуть бути враховані під час продовження слідчим суддею запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дію запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 до 30 березня 2023 року включно за виключенням необхідності зверненння та перебування у медичних закладах для лікування наявних у підозрюваного хвороб.

У задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити строк дії обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , викладених в ухвалі слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2023 року.

У разі порушення підозрюваним ОСОБА_4 вказаних обов`язків, а також його процесуальних обов`язків підозрюваного за клопотанням сторони обвинувачення слідчим суддею (судом) може бути вирішено питання про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

Ухвала підлягає негайному виконанню органами національної поліції.

Слідчий суддя ОСОБА_1