Справа №276/1899/21
Провадження № 1-кп/293/151/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі колегії суддів:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів кримінальне провадження №0000109 від 16.07.2021 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вказана кримінальна справа.

07.03.2023 на адресу суду надійшло клопотання прокурора Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 діб без визначення розміру застави.

В обґрунтування доводів щодо необхідності продовження строку дії запобіжного заходу прокурор вказав, що ризики визначені пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати а саме: можливість обвинуваченого переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інші кримінальні правопорушення, а також неможливістю запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не здатний забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченоного. Обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою не забезпечить виконання обвинуваченим покладенх на нього процесуальних обов`язків та не зможе запобігти його спробам переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності. На думку прокурора, обвинувачений ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, що підтверджується зібраними у провадженні доказами в їхній сукупності, та за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

Прокурор в судовому засіданні підтримав своє клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , просив його задовольнити, з підстав викладених у клопотанні.

Представник потерпілої ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора у зв`язку з недоведеністю письмовими доказами ризиків, вказаних прокурором. Просила врахувати, що будь-яких правових підстав вважати, що ОСОБА_7 може вплинути на свідків та потерпілу немає, а тяжкість злочину не є безумовною підставою для продовження строку тримання під вартою.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав думку свого захисника, просив суд відмовити в клопотанні прокурора.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вимогами ч.1 ст.201 КПК України, зокрема, передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу.

Згідно ч.3 ст.199 КПК України обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

З урахуванням вимог частини 5 статті 199 КПК України суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, відповідно до ст.178 КПК України, суд враховує вік, сімейний та майновий стан обвинуваченого, його соціальні зв`язки за місцем проживання.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, тому суд враховує серйозність звинувачення та суворість передбаченого покарання в разі доведеності вини обвинуваченого.

Судом встановлено, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 не змінились, а ризики, передбачені статтею 177 КПК України, не зменшились, тобто прокурором доведено їх існування, що унеможливлює застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому на думку суду, тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Суд вважає доведеним наявність ризику впливу на потерпілу та свідків, оскільки обвинуваченому відомо їх місце проживання, вони є мешканцями одного населеного пункту, що свідчить про можливість впливу на них.

Крім того , суд звертає увагу на наявність ризику переховування ОСОБА_7 від суду з метою уникнення можливого покарнання.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_7 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

За таких обставин, стороною захисту не надано доказів щодо відсутності або зменшення, зазначених прокурором ризиків.

Суд погоджується з думкою прокурора про недостатність інших, більш м`яких запобіжних заходів, здатних запобігти вищевказаним ризикам.

Враховуючи, що суд своїм рішенням забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, а тому з урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, можливої міри покарання, яка йому загрожує та наявності ризиків, визначених ст.177 КПК України у кримінальному провадженні, та те, що строк тримання обвинуваченого під вартою спливає 20.03.2023 року, об`єктивної можливості закінчити розгляд кримінального провадження до даної дати відповідно не має, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Разом з тим, приписами ч.4 ст.183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого та обмеження його прав, не суперечать ст.5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», оскільки в матеріалах кримінального провадження існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, перевищує принцип поваги до особистої свободи та є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що на даний час відсутні підстави для зміни обраного запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки він обирався не тільки з урахуванням тяжкості злочину, але й особи обвинуваченого та наявних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати, що вказує на обґрунтованість клопотання прокурора щодо продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави, а тому задовольняє його в повному обсязі.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 199, 201, 331, 376, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк 60 (шістдесят) днів з дня постановлення ухвали, по 15.05.2023 включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити до СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)».

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО

Судді Людмила ЛОСЬ

ОСОБА_9