КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/1444/2023 Категорія - ч. 5 ст. 27, ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України
Єдиний унікальний номер 367/3509/22 Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві із захисником ОСОБА_6 із використанням комунікаційної платформи «EasyCon» матеріали кримінального провадження № 0000337, внесеного до ЄРДР 13 серпня 2022 року, по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Бучанської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 19 вересня 2022 року, яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Жашків, Черкаської обл., громадянин України, офіційно не працевлаштований, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ст. 70 КК України шляхом складання покарань у виді штрафу встановлено остаточне покарання у розмірі 1050 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17850 грн.,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_9

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що влітку 2021 року з метою уникнення від встановленої Законом відповідальності за керування транспортним засобом без передбаченого дозволу (посвідчення дія), в порушення вимог статті 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року, яка визначає основні положення щодо допуску до керування транспортними засобами, а також постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 8 травня 1993 року «Про затвердження положення про порядок видачі посвідчення водія та допуск громадян до керування транспортним засобом», а саме п.16, згідно з яким посвідчення водія на право керування транспортним засобом однієї з категорій видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ України, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити в сервісному центрі МВС, діючи умисно, протиправно, з метою подальшого використання підробленого посвідчення водія, вступив у змову з невстановленою під час досудового розслідування особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, та, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій щодо пособництва у вчиненні підроблення посвідчення водія, надав невстановленій досудовим розслідуванням особі свої анкетні дані та фотокартку для подальшого їх внесення до підробленого документу. У подальшому невстановлена особа у невстановленому місці виготовила підроблений документ - посвідчення водія, який надає право керувати транспортним засобом та видається у встановленому Законом порядку з дотриманням певної процедури, а саме: бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 категорії «В», «В1» від 17 вересня 2021 року, в яке внесла анкетні дані та фотографію ОСОБА_7 , за що отримала від останнього грошові кошти з сумі 7 000 грн.

Згідно з висновком судової технічної експертизи документів бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданий ТСЦ 8043 від 17 вересня 2021 року на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України. Зображення та друковані тексти лицьового та зворотного боків бланку посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане ТСЦ 8043 від 17 вересня 2021 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нанесені за допомогою знакодрукуючого пристрою зі струменевим способом друку.

Згідно інформації Територіального сервісного центру №3247 посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 2021 року ОСОБА_7 не видавалось.

Крім цього, 12 серпня 2022 року близько 08.20 год. ОСОБА_7 , рухаючись на автомобілі марки «ВАЗ 21124» реєстраційний номер НОМЕР_3 , по вул. Є. Патона, 2-Г в місті Буча Бучанського району Київської області, будучи учасником дорожнього руху в якості водія автомобіля марки «ВАЗ 21124», державний номерний знак НОМЕР_3 , під час перевірки документів, виконуючи законну вимогу працівника поліції та достовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 17 вересня 2021 року є підробленим, з метою створити перед працівниками поліції видимість наявності у нього дійсного посвідчення водія та відповідно і з цим права на керування транспортним засобом категорії «В» і, таким чином, уникнути встановленої законом відповідальності за керування транспортним засобом без передбаченого дозволу, усвідомлюючи свої протиправні дії, пред`явив для перевірки працівнику поліції завідомо відробленийдокумент, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 17 вересня 2021 року, використавши його у такий спосіб

Цим вироком вирішено питання судових витрат та речових доказів.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 29 вересня 2022 року виправлена описка у резолютивній частині тексту вироку Ірпінського міського суду Київської області від 19 вересня 2022 року, та вірним вважається: «визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити покарання:

- за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.»

Не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій, а також не оспорюючи ухвалу суду від 29 вересня 2022 року про виправлення описки, прокурор ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. В решті вирок суду залишити без змін.

Так, прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 70 КК України при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років, та ч. 4 ст. 358 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років. Призначаючи покарання ОСОБА_7 на підставі ст. 70 КК України у виді 1050 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, суд не дотримався вимог ст. 70 КК України, оскільки призначив остаточне покарання, яке є більшим за максимальний розмір даного виду покарання, встановленого санкцією ч. 1 ст. 358 КК України.

Обвинувачений повідомлявся про день та час апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, однак, до суду апеляційної інстанції не з`явився, будь-яких заяв та клопотань не подавав.

Вислухавши думку захисника та прокурора про можливість проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого, враховуючи, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора та захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити її, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувальний акт про вчинення ОСОБА_7 кримінальних проступків розглянутий у спрощеному провадженні, а тому встановлені досудовим розслідуванням та судом фактичні обставини кримінального провадження колегія суддів не переглядає відповідно до вимог ч.1 ст. 394, ч.1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 кримінальних проступків кваліфікація його дій:

- за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України як пособництво у підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такий документ і який надає права з метою його використання,

- за ч. 4 ст. 358 КК країни як використання завідомо підробленого документа

є вірною.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості скоєного, що вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься відповідно до ст. 12 КК України до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, у лікаря психіатра та лікаря нарколога на обліку не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, та дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання:

- за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ст. 70 КК України шляхом складання покарань у виді штрафу встановлено остаточне покарання у розмірі 1050 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17850 грн.

Вид і розмір покарання, призначеного обвинуваченому за кожний кримінальний проступок окремо, не оспорюється ні прокурором в апеляційній скарзі, ні жодним учасником апеляційного розгляду, і з таким рішенням суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, застосував принцип повного складання призначених за кожне кримінальне правопорушення покарань та призначив обвинуваченому остаточне покарання у виді 1050 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Однак, місцевий суд, приймаючи таке рішення, не врахував вимог ч. 2 ст. 70 КК України, згідно з якими при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання.

Так, санкцією ч. 1 ст. 358 КК України передбачено покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Санкція ч. 4 ст. 358 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років

Таким чином, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 70 КК України, при призначенні обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді штрафу суд першої інстанції, застосувавши принципи, передбачені ч. 1 ст. 70 КК України, міг призначити остаточне покарання у розмірі, не більше 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто, у розмірі, який не перевищує межі, встановлені санкцією ч. 1 ст. 358 КК України, яка передбачає більш суворе покарання. Проте, місцевий суд призначив обвинуваченому покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень у виді штрафу у розмірі, який перевищує межі, встановлені санкцією ч. 1 ст. 358 КК України, - а саме у розмірі 1050 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тим самим неправильно застосувавши закон України про кримінальну відповідальність.

Зважаючи на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає до задоволення, а вирок суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підлягає зміні в частині застосування положень ч. 1 ст. 70 КК України, а саме при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України замість принципу повного складання призначених покарань слід застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, і таке покарання буде відповідати вимогам закону, буде справедливим і достатнім для виправлення і попередження скоєння обвинуваченим нових правопорушень.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 19 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, - змінити в частині призначення покарання за сукупністю кримінальних проступків на підставі ст. 70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, і вважати ОСОБА_7 засудженим:

- за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.;

- за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим до остаточного покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Судді:

____________________ ______________________ ______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4