Справа № 567/124/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.03.2023 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі :

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості, укладену у кримінальному провадженні за №0000221 від 04.12.2022 р. по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Слобідка Острозького району Рівненської області, зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання : АДРЕСА_2 , громадянки України, одруженої, непрацюючої, раніше несудимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України, -

в с т а н о в и в:

В умовах воєнного стану введеного в дію Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, яким введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України від 16.11.2022 № 2738-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб (тобто до 19 лютого 2023 року), ОСОБА_5 03.12.2022 року близько 20:00 год., перебуваючи у салоні автомобіля марки «Volkswagen Cadde», р.н. НОМЕР_1 , жовтого кольору, який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , керуючись раптово виниклим умислом на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, скориставшись відсутністю власника, таємно викрала чоловічу сумочку чорного кольору - вартістю 870 грн., у якій знаходились особисті речі потерпілого, а саме: мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9А», темно синього кольору - вартістю 2 926 грн. 67 коп., із наявною у ньому sim-картою мобільного оператора «Київстар» - вартістю 150 грн., картою пам`яті марки «Kingston» об`ємом «32 Gb» - вартістю 123 грн. 33 коп., та захисним чохлом темно синього кольору - вартістю 83 грн. 33 коп., чоловічий гаманець темно коричневого кольору - вартістю 550 грн., окуляри для зору - вартістю 450 грн. та грошові кошти у сумі 6000 грн., що на праві приватної власності належать ОСОБА_4 .

Викрадене майно ОСОБА_5 привласнила та розпорядилася ним на власний розсуд, чим заподіяла потерпілому майнову шкоду на загальну суму 11 153 грн. 33 коп.

Окрім цього, ОСОБА_5 03.12.2022 року близько 20:00 год., перебуваючи у салоні автомобіля марки «Volkswagen Cadde», р.н. НОМЕР_1 , жовтого кольору, який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , керуючись раптово виниклим умислом на заволодіння паспортом та іншими важливими особистими документами, діючи в особистих інтересах, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та достовірно знаючи про перебування вказаних документів потерпілого в його особистій чоловічій сумочці, скориставшись відсутністю власника, таємно викрала чоловічу сумочку чорного кольору, у якій знаходились особисті документи потерпілого, а саме: паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 15 травня 1996 року Нетішинським МВ УМВС України в Хмельницькій області на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; картка фізичної особи - платника податків № НОМЕР_3 видана 20.08.2004 р. на ім`я ОСОБА_4 ; пенсійне посвідчення серія НОМЕР_4 видане 01.09.2021 р. на ім`я ОСОБА_4 та посвідчення водія НОМЕР_5 , яке видане на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Викрадене майно ОСОБА_5 привласнила та розпорядилася ним на власний розсуд.

Окрім цього, ОСОБА_5 03.12.2022 року близько 20:00 год., перебуваючи у салоні автомобіля марки «Volkswagen Cadde», р.н. НОМЕР_1 , жовтого кольору, який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , керуючись раптово виниклим умислом на заволодіння офіційним документом - свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, діючи в особистих інтересах, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та достовірно знаючи про перебування документів в його особистій чоловічій сумочці, скориставшись відсутністю власника, таємно викрала чоловічу сумочку чорного кольору, у якій знаходився офіційний документ - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , яке видане на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Викрадене майно ОСОБА_5 привласнила та розпорядилася ним на власний розсуд.

20.01.2023 р. між начальником Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якій на підставі ст.ст.36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000221 від 04.12.2022 року, та ОСОБА_5 у статусі підозрюваної у цьому провадженні, за участю захисника адвоката ОСОБА_6 , укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.ст.468, 469, 470, 472 КПК України.

Згідно умов вказаної угоди прокурор ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у статусі підозрюваної, за участю захисника адвоката ОСОБА_6 , дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України відносно обставин, викладених у повідомленні про підозру від 16.01.2023 р., які є аналогічними до обставин, викладених в обвинувальному акті від 20.01.2023р., ОСОБА_5 під час досудового розслідування повністю визнала свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, вчинення яких ставиться їй у провинута зобов`язалася беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинна понести ОСОБА_5 у разі затвердження такої угоди, а саме за ч.4 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років; за ч.1 ст.357 КК України - у виді обмеження волі строком 1 (один) рік; за ч.3 ст.357 КК України - у виді обмеження волі строком 2 (два) роки; на підставі ч.1 ст.70 КК України призначити остаточне покарання ОСОБА_5 у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та із застосуванням ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання із встановленням іспитового строку та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КК України та КПК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченій ОСОБА_5 узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачена ОСОБА_5 в підготовчому судовомузасіданні просила затвердити угоду та призначити узгоджене сторонами угоди покарання, беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України, вчинених при обставинах, зазначених в обвинувальному акті від 20.01.2023 р., дала згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання. Пояснила, що вона розуміє права, надані їй законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення щодо якого вона визнає себе винуватою, вид покарання, який буде застосовано до неї у разі затвердження угоди судом, відтак просить затвердити угоду.

Захисник ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості, пояснив, що його підзахисна свою провину у вчинені кримінальних правопорушень як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні визнає, угоду про визнання винуватості уклала добровільно, зауважень до правильності кваліфікації дій обвинуваченої немає, а тому не вбачає перешкод для затвердження такої угоди. Потерпілий ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою, підтримав раніше надану ним письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості. Зазначив про те, що завдана йому шкода внаслідок вчинення обвинуваченою кримінальних правопорушень відшкодована частково, та між ним досягнута згода щодо розміру та порядку її остаточного відшкодування.

Вирішуючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів.

Потерпілий ОСОБА_4 відповідно до ч.4 ст.469 КПК України під час досудового розслідування надав свою згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_5 .

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_5 визнала себе винуватою, відносяться до кримінальних проступків та тяжкого злочину, та санкція за останній не передбачає альтернативних видів покарання, окрім як позбавлення волі.

Міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає санкціям, які передбачені ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України та загальним засадам призначення покарання.

Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у справі «Natsvlishvili тa Togonidze проти Грузії» за заявою №9043/05 від 29 квітня 2014 року. Зокрема, у рішенні Суд зазначає, що «угоди про визнання вини, що призводять до засудження, без винятку є предметом перегляду компетентним судом і у цьому сенсі суди зобов`язані перевіряти, чи були досягнуті угоди про визнання вини відповідно до чинних процесуальних і матеріальних норм, чи уклав підсудний угоду добровільно і свідомо, чи існують докази, які підтверджують визнання підсудним вини в угоді, і чи є умови угоди відповідними» (п.66). Національний суд, який розглядає таке питання, як правило, зобов`язаний вивчити матеріали справи, перш ніж вирішити, чи затвердити або відхилити угоду про визнання вини.

Судом встановлено в судовому засіданні, що обвинувачена ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України та закону, обвинувачена цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України.

Також судом встановлено, що обвинувачена повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, а також розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, які передбачено ст.476 КПК України.

Підстав, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості судом не встановлено.

Судом також встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Обвинувачена ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого покарання та в судовому засіданні не повідомила про наявність перешкод для його виконання.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, враховуючи наведені доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, вважає доведеним у підготовчому судовому засіданні, що ОСОБА_5 здійснила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену в умовах воєнного стану, а тому її дії за вказаним епізодом кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України, крім того ОСОБА_5 здійснила викрадення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів та в особистих інтересах, та за вказаним епізодом її дії кваліфікує за ч.1 ст.357 КК України, також ОСОБА_5 незаконно заволоділа паспортом та іншими важливими особистими документами потерпілого, та її дії за даним епізодом підлягають кваліфікації за ч.3 ст.357 КК України, за якими належить призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами угоди покарання.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченою кримінальних правопорушень, одне з яких кваліфікується як тяжкий злочин та два інших є кримінальними проступками.

Беручи до уваги особу обвинуваченої ОСОБА_5 , суд враховує, що вона одружена, по місцю проживання характеризується негативно.

Згідно довідки КНП «Острозька багатопрофільна лікарня» від 14.12.2022 р. ОСОБА_5 на обліку у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 згідно обвинувального акту та угоди про визнання винуватості є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, часткове відшкодування завданої шкоди, водночас обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 є вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку.

ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Ця функція потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, і за змістом якої суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, суд, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини провадження, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, згідно з вимогами ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення та запобігання вчиненню інших злочинів, враховуючи наявність пом`якшуючих та обтяжуючої покарання обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах нагляду за нею та постійного контролю за її поведінкою з боку уповноваженого органу з питань пробації, та вважає за необхідне призначити їй покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням - встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Одночасно, при визначенні тривалості іспитового строку суд враховує кількість інкрімінованих епізодів, характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, вид і строк призначеного покарання, обставини, що характеризують особу обвинуваченої, середовище, в якому вона перебуває, поведінку обвинуваченої та її ставлення до потерпілого після вчинення кримінальних правопорушень, часткове відшкодування на користь потерпілого за шкоду заподіяну внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, та вважає за необхідне встановити їй строком на 1 рік 6 місяців, який є достатнім для того, щоб засуджена в умовах здійснення контролю за її поведінкою довела своє виправлення.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 в ході судового розгляду не застосовувався, клопотань щодо обрання запобіжного заходу не заявлено.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ч.9 ст.100 КПК України.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що витрати на проведення судової товарознавчої експертизи у даному кримінальному провадженні становлять 1510,24 грн., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з ОСОБА_5 витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у вказаному розмірі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.100, 124, 314, 374, 475 КПК України, -

у х в а л и в:

Затвердити угоду від 20.01.2023 року про визнання винуватості, укладену між начальником Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди покарання :

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років;

- за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком 1 (один) рік;

- за ч.3 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 та ч.3 ст.357 КК України, призначити ОСОБА_5 покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Покласти на ОСОБА_5 відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Повідомити ОСОБА_5 , що вона зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки, попередити її, що вона протягом іспитового строку не повинна вчиняти нового злочину.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 1510,24 грн.

Речові докази у справі :

- мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 9А», темно синього кольору із комплектуючими: дві sim-карти оператора мобільного зв`язку «Київстар», захисний чохол темно синього кольору та карту пам`яті марки «Kingston», об`ємом пам`яті 32 Gb, які передано на відповідальне зберігання власнику вважати повернутими ОСОБА_4 ;

- паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 15 травня 1996 року Нетішинським MB УМВС України в Хмельницькій області на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; картка фізичної особи - платника податків № НОМЕР_3 видана 20.08.2004 р. на ім`я ОСОБА_4 ; пенсійне посвідчення серія НОМЕР_7 видане 01.09.2021 р. на ім`я ОСОБА_4 , які передано на відповідальне зберігання власнику вважати повернутими ОСОБА_4 ;

- посвідчення водія НОМЕР_5 , яке видане на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке передано на відповідальне зберігання власнику вважати повернутим ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд Рівненської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1