Номер провадження: 11-кп/813/496/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 25 липня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000788, внесеному до ЄРДР 23.06.2021 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця м. Одеси; українця, громадянина України, офіційно не працюючого; з вищою освітою; зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді 10 /десять/ років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з дня його затримання, тобто з 22.06.2021 року.

Також вироком вирішено питання щодо речових доказі та заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до оскаржуваного вироку, 22.06.2021 року, у невстановлений час, ОСОБА_8 знаходячись у приміщенні квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у ході конфлікту з ОСОБА_9 , який розпочався на ґрунті тривалих неприязних відносин, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, розуміючи противоправний характер своїх дій та наслідки їх настання, переслідуючи злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_9 , умисно, з метою вбивства, здавив шию ОСОБА_9 , охопивши її лівою рукою та стиснувши в ліктьовому суглобі, після чого, останній упав на поверхню дивану, а потім впав на поверхню підлоги, після чого підійнявся на ноги. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_9 та штовхнув його двома руками в область тулуба, в результаті чого, ОСОБА_9 вдарився спиною об шафу, а потім впав на поверхню підлоги та опинився у положенні лежачи на спині. Після цього, ОСОБА_8 наніс близько десяти ударів ногою в область голови, обличчя, шиї та тулуба ОСОБА_9 , в результаті чого, останній помер на місці події.

Своїми протиправними діями ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-лицевої травми: множинні садна, синці, забійні та різані рани голови, масивний синець лівої частини обличчя з переходом на шию, крововиливи під слизові оболонки верхньої та нижньої губи з множинними забійними ранами на їх фоні, крововиливи в м`які тканини голови; уламковий перелом обох носових кісток та переднього краю перпендикулярної пластинки решітчастої кістки; крововилив під м`яку мозкову оболонку лівої лобової частки з забоєм підлягаючої речовини головного мозку, крововилив під м`яку мозкову оболонку в ділянці міжпівкулевої щілини обох тім`яних часток, крововиливи в товщу язика, які складають єдиний морфологічний комплекс закритої черепно-лицевої травми, окрім різаних ран голови, та за критерієм небезпеки для життя згідно п. 2.1.1 (а), 2.1.3 (в,г) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» по відношенню до живих осіб, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень; різані рани голови, як в сукупності, так і кожна окремо, призводять до короткочасного розладу здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше ніж три тижні (21 день), та згідно з п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» по відношенню до живих осіб мають ознаки легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я; закритої травми шиї: перелом під`язикової кістки з крововиливом в навколишні м`які тканини, які в сукупності, так і кожне окремо, окрім перелому під`язикової кістки, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше шести днів, та згідно з п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» по відношенню до живих осіб мають ознаки легких тілесних ушкоджень; ушкодження у вигляді перелому під`язикової кістки згідно п. 4.13.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» у зв`язку із невизначеністю кінцевого результату травми встановити ступінь тяжкості тілесного ушкодження не представилось можливим; закритої травми тулуба: синець лівого надпліччя, та передньої поверхні грудної клітки справа, з переходом на праве плече, садно передньої поверхні грудної клітки справа в ділянці грудинного кінця ключиці, садно передньої поверхні черевної стінки справа, синець грудної клітки зліва на рівні 7-8-го ребер по передній паховій лінії, синець в ділянці крила правої клубової кістки; крововилив в м`які тканини грудної клітки зліва, на рівні 4-6-го ребер по передній пахвовій лінії; закритої травми кінцівок: два синці лівого плеча, синець тильної поверхні лівої кисті, садно правого плеча, садно в ділянці правого ліктьового суглобу, чотири садна в ділянці лівого колінного суглобу, два синці лівої гомілки, чотири садна в ділянці правого колінного суглобу, синець правої гомілки, які в сукупності, так і кожне окремо, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше шести днів та згідно з п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» по відношенню до живих осіб мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_9 знаходиться у прямому причинному зв`язку з наявною у нього закритою черепно-лицевою травмою у вигляді уламкового перелому обох носових кісток та переднього краю перпендикулярної пластинки решітчастої кістки, крововиливу під м`яку мозкову оболонку лівої лобової частки з забоєм підлягаючої речовини головного мозку, крововиливу під м`яку мозкову оболонку в ділянці міжпівкулевої щілини обох тім`яних часток.

Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_9 стало ускладнення травми - набряк головного мозку.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вищенаведеним вироком, захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 звернувся до суду із апеляційною скаргою, у якій зазначає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, з огляду на наступне:

- у судовому провадженні стороною обвинувачення не доведена вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, оскільки у останнього був відсутній умисел на вбивство потерпілого. Обвинувачений ОСОБА_8 під час судового розряду пояснював, що конфлікт було розпочато потерпілим, який перебував у алкогольному сп`янінні, під час якого останній почав наносити тілесні ушкодження обвинуваченому, від яких обвинувачений змушений був оборонятися та наніс потерпілому 2 удари у голову. Натомість, потерпілий зламав обвинуваченому ребра та зідрав шкіру після опіку, що призвело до нестерпного болю. Після нанесених обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому, останній був живий;

- до показів свідків сторони обвинувачення необхідно ставитися критично, оскільки вони не були очевидцями подій 22.06.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 ;

- долучені копії постанов Малиновського районного суду міста Одеси про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за кваліфікуючими ознаками вчинення насильства в сім`ї, не мають жодного відношення до кримінального провадження;

- обвинувачений стверджує, що потерпілий був тренером з вільної боротьби.

Виходячи з наведеного, сторона захисту просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 виправдати та закрити кримінальне провадження у зв`язку не встановленням достатніх доказів для доведеності вини.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні захисник підтримав у повному обсязі апеляційну скаргу сторони захисту та просив її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти апеляційної скарги сторони захисту.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та пред`явленого обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст.115 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_8 підтверджується, показаннями самого обвинуваченого, який фактично не заперечив, що між ним, та потерпілим ОСОБА_9 22.06.2021 року дійсно виник словесний конфлікт, під час якого потерпілий забіг до приміщення кухні, схопив ножа та почав погрожувати обвинуваченому. Потім ОСОБА_9 кинув ніж, вийшов з кухні та забіг до кімнати, де він сидів на дивані. Після цього, потерпілий схопив його двома руками за праву руку та почав здавлювати в тієї частині руки, яка була пошкоджена опіками. Геннадій вів себе неадекватно, кидався на нього, зривав штори з вікон, потім накинувся та почав душити здавлюючи тулуб. Він в свою чергу штовхнув брата рукою в живіт. Після цього, ОСОБА_9 знову впав на його пошкоджену праву руку, було дуже боляче, оскільки права рука була нещодавно травмована, рани від опіків ще не загоїлися. Після цього він знов штовхнув брата, той впав на диван, а потім сповз на підлогу. Потім потерпілий піднявся, побіг до своєї кімнати, потім знов повернувся до гостинної кімнати. Після цього, він (обвинувачений) піднявся з дивану та руками вдарив (штовхнув) ОСОБА_9 у тулуб, внаслідок чого той вдарився об шафу, а потом впав на поверхню підлоги. Потім він наніс ще два удари ступнею правої ноги в область голови ОСОБА_9 . Почувши як брат хрипит, спитав, як він, чи потрібно викликати лікаря, однак ОСОБА_9 відмовився. Обвинувачений був переконаний, що брат проспиться та все буде добре. Через деякий час він підійшов до брата, але той вже був холодний і він зрозумів, що ОСОБА_9 помер. Придбавши горілку, прийшов додому, вжив горілку, а потім викликав швидку допомогу, працівники якої викликали поліцію.

Дані про отримані ОСОБА_9 тілесних ушкоджень повністю співвідносяться з обставинами вчинення злочину, встановленими під час проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до якого останній у присутності понятих, статиста та захисника ОСОБА_7 на місці злочину ( АДРЕСА_1 ) відтворив дії та обставини нанесення ним потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а саме: нанесення удару потерпілому в область живота, від якого останній впав на підлогу; показав як зігнувши ліву руку у ліктьовому суглобі зробив захват ОСОБА_9 таким чином, що голова ОСОБА_9 опинилася між плечем та передпліччям лівої руки ОСОБА_8 ; штовхнув руками ОСОБА_9 , в результаті чого потерпілий вдарився об двері шафи та впав на підлогу; нанесення двох ударів правою ногою в область голови потерпілого ОСОБА_9 ( т. 1 а.с. 79-83).

Колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_8 не заперечує нанесення потерпілому ОСОБА_9 декількох тілесних ушкоджень, зокрема удари ногами в область голови потерпілого, що у свою чергу підтверджується письмовими доказами, які обґрунтовано покладені в основу оскарженого вироку, зокрема: висновком експерта № 2592 від 03.09.2021 року судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 , яким виявлено ушкодження голови, шиї, тулуба та кінцівок, а саме:

а) закрита черепно-лицева травма: множинні садна, синці, забійні та різані рани голови; масивний синець лівої частини обличчя з переходом на шию; крововиливи під слизові оболонки верхньої та нижньої губи з множинними забійними ранами на їх фоні; крововиливи в м`які тканини голови; уламковий перелом обох носових кісток та переднього краю перпендикулярної пластинки решітчастої кістки; крововилив під м`яку мозкову оболонку лівої лобової частки з забоєм підлягаючої речовини головного мозку; крововилив під м`яку мозкову оболонку в ділянці міжпівкулевої щілини обох тім`яних часток; крововиливи в товщу язика;

б) закрита травма шиї: перелом під`язикової кістки з крововиливом в навколишні м`які тканини;

в) закрита травма тулуба: синець лівого надпліччя; масивний синець правого надпліччя та передньої поверхні грудної клітки справа, з переходом на праве плече; садно передньої поверхні грудної клітки справа в ділянці грудинного кінця ключиці; садно передньої поверхні черевної стінки справа; синець грудної клітки зліва на рівні 7-8-го ребер по передній пахвовій лінії; синець в ділянці крила правої клубової кістки; крововилив в м`які тканини грудної клітки зліва, на рівні 4-6-го ребр по передній пахвовій лінії;

г) закрита травма кінцівок: два синця лівого плеча; синець тильної поверхні лівої кисті; садно правого плеча; садно в ділянці правого ліктьового суглоба; чотири садна в ділянці лівого колінного суглоба; два синця лівої гомілки; чотири садна в ділянці правого колінного суглоба; синець правої гомілки.

Судячи за морфологічними властивостями ушкоджень, що зазначені у п 1(а,б) (крововиливи - з нерівномірною вираженою макрофагально-клітинною реакцією, ділянками геморагічного розм`якшення мозкової речовини) могли утворитися в проміжок часу, який вимірюється годинами до настання смерті.

Судячи за морфологічними властивостями ушкоджень, що зазначені у п 1(в,г) (садна - з підсохлими червоно-коричневими поверхнями, що розташовані нижче рівня навколишньої неушкодженої шкіри; синці - багряно-фіолетового кольору) могли утворитися в проміжок часу до 1-ї доби до настання смерті.

Всі ушкодження (окрім різаних ран голови) що зазначені у п. 1 (а) даного підсумку, складають єдиний морфологічний комплекс закритої черепно-лицевої травми та оцінюватися роздільно лише на даних розтину трупа не можуть. За критерієм небезпеки для життя, згідно п. 2.1.1. (а), 2,1.3. (в,г) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» по відношенню до живих осіб мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.

Різані рани голови, як в сукупності, так і кожна окремо, при звичайному своєму перебігу призводять до короткочасного розладу здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше ніж три тижні (21 день); таким чином згідно з п. 2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по відношенню до живих осіб, мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Ушкодження, що зазначені у п. 1(б,в,г) даного підсумку, при звичайному своєму перебігу як в сукупності, так і кожне окремо, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше шести днів, і таким чином згідно з п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» по відношенню до живих осіб мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

Ушкодження у вигляді перелому під`язикової кістки в прямому причинному зв`язку зі смертю не перебуває. Згідно п. 4.13.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, в зв`язку з невизначеністю кінцевого результату травми встановити ступінь тяжкості тілесного ушкодження не представляється можливим.

Смерть ОСОБА_9 знаходиться у прямому причинному зв`язку з наявною у нього закритою черепно-лицевою травмою у вигляді уламкового перелому обох носових кісток та переднього краю перпендикулярної пластинки решітчастої кістки, крововиливу під м`яку мозкову оболонку лівої лобової частки з забоєм підлягаючої речовини головного мозку, крововиливу під м`яку мозкову оболонку в ділянці міжлівкулевої щілини обох тім`яних часток. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_9 з`явилося ускладнення травми - набряк головного мозку.

Різностороння локалізація та розташування ушкоджень в різних анатомічних ділянках вказують на їх спричинення при нанесенні ударів. Такими предметами могли бути руки, ноги та інше. Таким чином, спричинення всіх ушкоджень при падінні на площині з положення стоячи чи близько до нього виключено. Спричинення всіх неявних тілесних ушкоджень самостійно виключено (т. 1 а.с. 179-184).

Також, судом першої інстанції був допитаний судово-медичний експерт ОСОБА_10 , який свій висновок підтвердив та пояснив, що смерть ОСОБА_9 , знаходиться у прямому причинному зв`язку з наявною у нього закритою черепно-лицевою травмою у вигляді уламкового перелому обох носових кісток та переднього краю перпендикулярної пластинки решітчастої кістки, крововиливу під м`яку мозкову оболонку лівої лобової частки з забоєм підлягаючої речовини головного мозку, крововиливу під м`яку мозкову оболонку в ділянці міжлівкулевої щілини обох тім`яних часток. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_9 з`явилося ускладнення травми - набряк головного мозку. Після отримання вищезазначених травм, враховуючи наслідки, які спричинені цією травмою, будь-які активні дії потерпілого ОСОБА_9 , після отримання зазначених у висновку травм, є малоймовірними. Експерт підтвердив, що ушкодження у вигляді перелому під`язикової кістки в прямому причинному зв`язку зі смертю не перебуває.

Колегія суддів звертає увагу, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 , після перегляду в судовому засіданні відеозапису слідчого експерименту від 23.06.2021 року, підтримав вказаний протокол слідчого експерименту. У свою чергу, обставини, про які вказав обвинувачений ОСОБА_8 під час слідчого експерименту, зокрема щодо місця знаходження потерпілого, а також можливість утворення виявлених на тілі потерпілого ОСОБА_9 тілесних ушкоджень за обставин, зазначених у ході слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 , співвідноситься з даними висновку судово-медичної експертизи № 2592 від 03.09.2021 року. Усі вказані обставини, у сукупності, безумовно, свідчать про те, що тільки особа, яка завдала загиблому тілесні ушкодження, змогла би так докладно описати обставини та обстановку події.

Досліджені письмові докази жодним чином не вказують на можливість спричинення тілесних ушкоджень іншою особою, ніж обвинуваченим ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, аналізуючи допустимість досліджених доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність та законність їх зібрання та обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно, як на докази винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину, послався на показання свідків, які докладно виклав у вироку.

Так, свідок ОСОБА_11 під час судового розгляду у суді першої інстанції пояснила, що з обвинуваченим ОСОБА_8 та його братом ОСОБА_9 знайома тривалий час, мешкає у сусідній квартирі. Оскільки квартира обвинуваченого та його брата знаходиться через стіну, то всі бійки та сварки між братами ОСОБА_12 добре було чути в її квартирі. Після смерті їхньої матері, яка померла у минулому році, бійки та сварки між братами відбувалися кожен день. Шум, бійки, лайка дуже заважала їй та іншим сусідям, тому постійно викликалася поліція з Малиновського райвідділу, складалися протоколи про адміністративні правопорушення. У червні 2021 року, приблизно 23 числа, точної дати вже не пам`ятає, вранці повернулася з роботи з нічної зміни, забрала онуку, щоб відвести до дитячого садочка. У той день, вона чула як стукали об стіну з боку квартири сусідів ОСОБА_12 , особливої уваги не придала, тому що такі стуки відбувалися кожний день. Свідок ОСОБА_11 також розповіла суду, що знала дуже добре покійного ОСОБА_13 , зустрічалася з ним на вулиці, коли той йшов на роботу, ОСОБА_14 не був конфліктною людиною. Обвинуваченого ОСОБА_8 бачила рідко, оскільки той не працював, з квартири майже не виходив . За день до вбивства, зустріла ОСОБА_14 у дворі, він був дуже побитий та розповів їй, що його побив брат ОСОБА_15 . За декілька днів до 22.06.2021 року вона також викликала поліцію, оскільки між братами ОСОБА_12 відбулася чергова бійка. Про смерть ОСОБА_16 дізналася 23 червня 2021 року, приблизно об 15:00 години, від сусідки, яку зустріла на ринку. Сусідка розповіла, що ОСОБА_15 вбив ОСОБА_17 .

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні у суді першої інстанції пояснила, що з обвинуваченим ОСОБА_8 та його братом ОСОБА_9 знайома, проживає у сусідній квартирі. Сім`я ОСОБА_12 складалася з чотирьох осіб, батько, мати та два брати - ОСОБА_19 і ОСОБА_14 . Спочатку помер батько, рік тому померла мати і брати почали ще більше зловживати алкоголем, сваритися, битися між собою. Покійного ОСОБА_14 свідок знала добре, часто зустрічала, коли він вранці йшов на роботу, бо деякий час він ще працював, потім звільнився. Обвинуваченого ОСОБА_8 за останні роки ніколи не бачила, він не виходив з квартири. Коли їх мати померла, сусіди допомагали з похованням. Свідок розповіла суду, що часто зустрічала на вулиці Геннадія, він постійно був побитий, з його слів, бив ОСОБА_14 брат ОСОБА_19 . Сусіди постійно викликали поліцію. Сварки між братами ОСОБА_12 22 червня 2021 року вона не чула, пізніше про смерть ОСОБА_14 дізналася від сусідів;

Крім того, свідок ОСОБА_20 у суді першої інстанції пояснила, що проживає в будинку АДРЕСА_2 . В цьому ж будинку проживали брати ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_19 . З ОСОБА_14 іноді спілкувалися як сусіди, ОСОБА_19 не бачила багато років. У минулому році померла їх матір, сусіди зібрали гроші та продукти, принесли ОСОБА_12 , тоді двері квартири відкрив ОСОБА_19 , і вона побачила його вперше за багато років. Свідку відомо, що ОСОБА_14 та ОСОБА_19 зловживали алкогольними напоями, сварилися та билися постійно. За декілька днів до того, як вона дізналася про смерть ОСОБА_14 , ОСОБА_14 стукав в її двері, був побитий, розповідав що його побив брат, просив викликати швидку допомогу та поліцію. За останній рік ОСОБА_14 декілька разів звертався до неї, з проханням викликати поліцію та швидку допомогу. Кожний раз, коли ОСОБА_14 був побитий, він розповідав, що його б`є брат ОСОБА_15 . 22 червня 2021 року сварки між братами не чула, про смерть ОСОБА_14 дізналася від сусідів.

Показання вказаних свідків не стосуються події злочину, оскільки вказані свідки не були очевидцями розглядуваних подій, однак їх показання стосуються взаємовідносин у родині, що мали місце до цього.

Таким чином, аналізуючи показання вказаних осіб, встановлено, що брати ОСОБА_12 досить часто вживали алкогольні напої, що призводило до конфліктів між обвинуваченим та потерпілим. У свою чергу, вказане узгоджується з дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, а саме: копіями поставнов Малиновського районного суду міста Одеси про притягнення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за кваліфікуючими ознаками вчинення насильства в сім`ї.

Твердження сторони захисту про відсутність у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого, оскільки останній лише оборонялась від нападу потерпілого, є безпідставними, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та спростовуються ними.

Згідно з нормами ч. 1 та ч. 3 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України.

При цьому, до критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного із перебуванням особи в стані необхідної оборони, суд повинен врахувати конкретні обставини справи, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Виходячи із фактичних обставин кримінального провадження, судом першої інстанції правильно встановлено, що в діях потерпілого ОСОБА_9 суспільно небезпечного посягання не було, оскільки з боку потерпілого не було такого суспільно небезпечного посягання, яке б потребувало негайного відвернення чи припинення шляхом завдання потерпілому ударів ногою у життєво важливий орган, тоді коли потерпілий вже впав на підлогу та не міг бути небезпечним для обвинуваченого. Крім того, встановлені фактичні обставини, у тому числі характер заподіяних тілесних ушкоджень, локалізація, подальші дії обвинуваченого, який не надав йому допомоги, не викликав швидку допомогу, а пішов з квартири викупати речі з ломбарду, свідчать про наявність умислу обвинуваченого щодо позбавлення життя потерпілого.

Отже, стороною захисту не було надано суду жодного доказу на підтвердження того, що потерпілий ОСОБА_9 до своєї смерті застосовував до обвинуваченого ОСОБА_8 таке фізичне насильство, що було дійсно настільки суттєвим, що викликало у обвинуваченого обґрунтоване побоювання про свою безпеку.

За таких обставин, з урахуванням обсягу досліджених доказів, їх ретельний аналіз, перевірки на предмет допустимості та належності, на думку колегії суддів, дають беззаперечні підстави вважати правильними висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого саме у злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції при призначені міри покарання враховані всі вимоги кримінального закону та положень судової практики: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, а також конкретні обставини справи.

За вказаних вище підстав, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів та підстав для пом`якшення покарання, не вбачає.

Колегія суддів вважає таке рішення суду першої інстанції справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів вважає, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 25 липня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000788, внесеному до ЄРДР 23.06.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_21 ОСОБА_4 ОСОБА_3