Справа № 739/1429/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/27/23
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ТОВ «МАЛАК Т» на ухвалу слідчого судді Новогород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 13 грудня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Новгород-Сіверської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 90000011 від 12 серпня 2022 року.

Накладено арешт на предмети, які було виявлено та вилучено під час обшуку приміщення 09 грудня 2022 року, у приміщеннях, що розташовані за адресою: просп. Миру, 231, м. Чернігів.

Мотивуючи рішення, слідчий суддя зазначив, що прокурором доведено наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

На зазначену ухвалу слідчого судді адвокатом ОСОБА_7 в інтересах ТОВ «МЕЛАК Т» була подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати її та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що 9 грудня 2022 року було проведено обшук в приміщенні, яке орендує ТОВ «МЕЛАК Т», власником даного приміщення є ПАТ «ЧЕРНІГІВ-АВТО», однак ухвалою слідчого судді від 6 грудня 2022 року надавався дозвіл на проникнення та проведення обшуку в будівлях та всіх приміщеннях ТОВ «ТМГ-Трейд». Вказує, що в ході обшуку було вилучено ряд документів, які не мають жодного відношення до ТОВ «ТМГ-ТРЕЙД», Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації та договору №15-Б від 17 травня 2019 року, укладеного між ними, а належать ТОВ «МЕЛАК Т». Вказане підприємство на даний час не може точно встановити, які саме документи були вилучені, оскільки всупереч вимогам КПК України вони вилучалися папками, а не кожен окремо.

Адвокат стверджує, що в протоколі обшуку в порушення вимог ст.. 104 КПК України відсутні відомості про вилучені документи, а також, всупереч вимогам ч. 9 ст. 236 КПК України прокурором не складався та не вручався особі, в якої було проведено обшук, опис вилучених документів та речей.

Апелянт також зазначає, що всупереч нормам КПК України в ході проведення обшуку прокурором надавалася вказівка припиняти відеозапис на період часу коли ним проводилось пакування вилучених речей та документів, а тому, на його думку, встановити де та за яких обставин прокурором було отримано майно на яке судом накладено арешт неможливо.

Крім того, захисник зазначає про недотримання прокурором строку визначеного КПК України для звернення з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник також зазначає, що судом першої інстанції не мотивовано, яким чином документи, які стосуються господарської діяльності ТОВ «МЕЛАК Т» можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні яке стосується інших підприємств та договорів укладених між ними.

Заслухавши доповідача, представника власника майна - адвоката ОСОБА_8 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 90000011, слідчий суддя, виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення його збереження.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

З урахуванням цього, слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Слід зазначити, що, всупереч доводам апеляційних скарг, на цьому етапі кримінального провадження невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна може призвести до його відчуження, пошкодження, знищення, перетворення, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, стороною захисту не надано та колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому посилання апелянта на незаконність арешту, не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Посилання апелянта на те, що органом досудового розслідування подано клопотання з порушення ч.5 ст.171 КПК України, на думку колегії суддів, не може свідчити про необґрунтованість ухваленого рішення, оскільки такої підстави для відмови в арешті майна, як пропущення строку звернення з клопотанням КПК України не передбачено ні серед умов, які враховуються при вирішенні питання про арешт майна як речових доказів, ні серед підстав для відмови в задоволенні клопотання про арешт. Сам по собі факт порушення строку звернення до слідчого судді для вирішення питання про арешт не може бути підставою для відмови в арешті майна, яке відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні. Вказане обумовлюється тим, що порушення строку на звернення з клопотанням про арешт майна, яке має ознаки речового доказу, задля досягнення завдань кримінального провадження, не позбавляє таке майно доказової сили, а тому потребує забезпечення його збереження, зокрема, шляхом накладення арешту.

Крім того, колегія суддів враховує, що встановлений ч. 5 ст. 171 КПК України строк звернення з відповідним клопотанням, у даному кримінальному провадженні, спливав 11 грудня 2021 року, про що також зазначав і захисник в апеляційній скарзі, однак вказана дата припадала на вихідний день, з огляду на що прокурор звернувся з таким першого ж робочого дня.

Доводи апелянта, що в ході проведення обшуку прокурором надавалася вказівка припиняти відеозапис, колегія суддів не може визнати обґрунтованою підставою для скасування оскаржуваного рішення слідчого судді, оскільки, як було зазначено прокурором в ході апеляційного розгляду, дана обставина дійсно мала місце, однак, переривання відеозапису відбувалося з технічних причин.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ТОВ «МАЛАК Т» - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новогород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 13 грудня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора Новгород-Сіверської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР № 90000011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4