ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.12.2022 року місто Львів
Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові за процедурою спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia)кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Первомайськ Луганської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого у м. Луганськ, раніше не судимому,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.258-3 Кримінального кодексу України,

встановив:
ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Луганську, достовірно знаючи з розповсюджених повідомлень у засобах масової інформації та мережі Інтернет про проведення на території Луганської області України антитерористичної операції проти терористичної організації «ЛНР», усвідомлюючи, що діяльність даної терористичної організації та її підрозділів є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, діючи умисно, з ідеологічних та корисливих мотивів, добровільно вступив до її лав. При цьому, ОСОБА_7 , вступаючи до вказаного не передбаченого законом збройного формування - терористичної організації «ЛНР», був достовірно обізнаний, що воно відноситься до збройних формувань, а саме - має організаційну структуру військового типу (поділяється на структурні підрозділи (групи, пости) з визначенням особового складу кожного з них, які носять формений одяг військового типу), характеризується наявністю єдиноначальності та субординації (невстановленими органами досудового розслідування особами здійснюється єдине керівництво зазначеними збройними формуваннями), використанням знаків розрізнення (нарукавних шевронів та інших предметів), має воєнізований характер завдань та методів (здійснення з використанням вогнепальної зброї та військової техніки збройного опору підрозділам Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяних в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей України) та ставить перед собою специфічні завдання (утримання території окремих районів Луганської області, тимчасово не підконтрольних органам державної влади України, встановлення на території цих районів Луганської області військового стану (перевірка документів у осіб, чергування з вогнепальною зброєю на підконтрольних об`єктах, обладнання на території зазначених районів Луганської області так званих «блок постів» для здійснення збройного опору Збройним Силам України та іншим військовим формуванням України) та має для цього відповідні матеріальні засоби (вогнепальну зброю, боєприпаси та військову техніку).

Крім того, ОСОБА_7 усвідомлював, що зазначений підрозділ терористичної організації «ЛНР» не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу безпеки України», «Про Національну поліцію», «Про державну прикордонну службу України», «Про Національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими визначено створення та функціонування збройних формувань України.

Так, наказом керівництва народної міліції «ЛНР» по особовому складу № 45 від 24.02.2016, ОСОБА_7 призначений на посаду командира З розвідувального відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти 2 окремої гвардійської мотострілецької бригади ім. Героя Радянського союзу ОСОБА_8 , яка входить до 2 армійського корпусу так званої народної міліції «ЛНР» із військовим званням «молодший сержант».

Вступивши до не передбаченого законом збройного формування - терористичної організації «ЛНР», ОСОБА_7 отримав позивний « ОСОБА_9 », був забезпечений військовою формою, вогнепальною зброєю та боєприпасами до неї. У складі розвідувальних груп вищевказаного незаконного збройного формування терористичної організації «Луганська народна республіка» ОСОБА_7 виходив до лінії розмежування сил АТО та незаконних збройних формувань терористичної організації «Луганська народна республіка», під час чого здійснював як вогневе прикриття бойовиків, так і самостійні бойові завдання. Основним завданням снайперських пар є вогневе прикриття діяльності диверсійно-розвідувальних груп незаконних збройних формувань, що діють на лінії розмежування, вогнева підтримка виконання бойових завдань підрозділами та їх тактичними з`єднаннями, яким придані відповідні снайперські пари, знищення особового складу підрозділів Збройних сил України із заздалегідь облаштованих прихованих пунктів спостереження.

В подальшому, у травні-червні 2016 року в результаті організаційно-штатних змін у складі 2 окремої гвардійської мотострілецької бригади 2 армійського корпусу народної міліції «ЛНР» був створений окремий стрілецький взвод снайперів, який очолив ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_7 належним чином повідомлений про день та час слухання справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою від 24.11.2022 року постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, враховує необхідність забезпечення особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого, як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура, в контексті приписів ст. 2 КПК України, з дотриманням усіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Суд також враховує, що наведені особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні просив суд, при ухваленні рішення у справі врахувати практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується при розгляді справ за відсутності обвинуваченого та ухвалити об`єктивне рішення у справі.

Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Безпосередньо дослідивши докази подані під час судового розгляду, оцінюючи їх в сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши свідків, дослідивши нижченаведені докази, перевіривши доводи учасників процесу, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого повністю та об`єктивно стверджується наступними дослідженими по справі доказами.
Показаннями свідка ОСОБА_10 , яка показала, що знайома з ОСОБА_7 близько 15 років, він є її кумом. Восени 2017 року розмовляла з ним по телефону, на той момент він перебував у місті Луганську.

Показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - працівників Служби безпеки України, які, кожен окремо, у судовому засіданні показали, що у 2016 році в результаті контррозвідувальних заходів, їм стало відомо про те, що ОСОБА_7 вступив до не передбаченого законом збройного формування терористичної організації «ЛНР». У складі розвідувальних груп вказаного незаконного збройного формування терористичної організації «Луганська народна республіка» ОСОБА_7 виходив до лінії розмежування сил АТО та незаконних збройних формувань терористичної організації «ЛНР», під час чого здійснював як вогневе прикриття бойовиків, так і самостійні бойові завдання.

Показаннями свідка ОСОБА_13 , оперуповноваженого Служби безпеки України, який в судовому засіданні показав, що він приймав участь у встановленні осіб причетних до терористичної діяльності. В ході вказаних заходів встановлено, що ОСОБА_7 вступив до не передбаченого законом збройного формування терористичної організації «ЛНР». У складі розвідувальних груп вказаного незаконного збройного формування терористичної організації «Луганська народна республіка» ОСОБА_7 виходив до лінії розмежування сил АТО та незаконних збройних формувань терористичної організації «ЛНР», під час чого здійснював як вогневе прикриття бойовиків, так і самостійні бойові завдання. Повідомив, що ОСОБА_7 займає високу посаду у складі терористичної організації «ЛНР». Також зазначив, що особисто з ОСОБА_7 не знайомий.

Крім того, вина ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованого йому злочину доводиться наступними дослідженими та перевіреними в ході судового розгляду доказами.
Повідомленням начальника ГВ КР УСБУ у Львівській області ОСОБА_14 про вчинення кримінального правопорушення від 04 жовтня 2016 року. З даного повідомлення встановлено, що Головним відділом контррозвідки УСБ України у Львівській області в ході проведення контррозвідувальних заходів отримано інформацію про злочинну діяльність групи громадян України та іноземних громадян, які вступили до лав незаконного воєнізованого формування - 2-га окрема гвардійська мотострілецька бригада імені героя радянського союзу ОСОБА_15 . Ворошилова народної міліції терористичної організації «Луганська Народна Республіка». Злочинна діяльність зазначеного воєнізованого формування призводить до загибелі військовослужбовців сил АТО, а також знищення і руйнування об`єктів життєзабезпечення Луганської області.
Довідкою начальника ГВ КР УСБУ у Львівській області ОСОБА_14 щодо 2 ОМСБр 2 АК т.зв. «НМ ЛНР» від 11.10.2016. З даної довідки встановлено, що керівництвом т.зв. «ЛНР» формується та забезпечується функціонування незаконного збройного формування «2 ОМСБР 2 АК Народної міліції» для забезпечення контролю за територією окремих районів Луганської області. Зазначене НЗФ є тактичним з`єднанням сухопутних підрозділі, яке здатне самостійно або у складі об`єднання вирішувати тактичні задачі, що стоять перед ним на оперативному, тактичному та стратегічному рівнях. В обороні завданням 2 ОМСБр 2 АК є відбиття наступу сил АТО, нанесення їм максимальних втрат, утримання визначених ділянок оборони і підготовка умов до наступу. В наступі завданням 2 ОМСБр 2 АК є нанесення максимальних втрат силам АТО усіма засобами, стрімке просування вглиб території України, знищення та захоплення у полон особового складу сил АТО, захоплення зброї, техніки та стратегічних об`єктів життєзабезпечення регіону. Також, з даної довідки встановлено організаційну структуру 2 ОМСБр 2 АК т.зв. «НМ ЛНР».
Повідомленням начальника ГВ КР УСБУ у Львівській області ОСОБА_14 про вчинення кримінального правопорушення від 27 лютого 2017 року. З даного повідомлення встановлено, що Головним відділом контррозвідки УСБ України у Львівській області в ході проведення контррозвідувальних заходів отримано інформацію про злочинну діяльність бойовика т.зв. «ЛНР» громадянина України ОСОБА_7 , зокрема те, що ОСОБА_7 перебуває у злочинній організації під назвою «Луганська народна республіка» з 2014 року. Злочинна діяльність ОСОБА_7 полягає у здійсненні терористичних актів стосовно мирного населення, а також регулярних військових формувань, дислокованих в зоні проведення АТО.
Протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 12.01.2017, стосовно ОСОБА_7 та додатком до даного протоколу. З даних матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 в ході телефонних розмов спілкувався з приводу проходження ним військової служби, обговорював своє військове керівництво, складання ним документів пов`язаних з проходженням військової служби, а також обговорював питання отримання боєприпасів.
Протоколом огляду від 15.11.2016 та додатком до даного протоколу, з яких вбачається, що за результатами здійсненого аналізу наявної інформації, розміщеної за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 , як акаунт користувача з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в соціальній мережі «ВКонтакте» встановлено, що даний користувач підписаний на оновлення наступних спільнот: Red News Информационный Фронт Антимайдан, Руские не сдаются, Знакомства в ЛНР ДНР Новороссия, Знакомства в Луганске, КРАСНЫЙ ПУТЬ, Быть Военным это-Гордость, Советския Малороссия і Новороссия, Снайпер клуб-военная медицина, Отряд Суть времени Донбасс ВС ДНР. Станом на час огляду на сторінці вказаного користувача соціальної мережі «Вконтакті» розміщені фото, відеоматеріали. Інформація акаунта викладається в основному у вигляді фотоматеріалів та відеоматеріалів з дописами та коментарями на підтримку незаконних військових формувань терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР».
Даними протоколу огляду від 29.08.2017, а саме файлів, на яких міститься інформація бойовиків незаконного збройного формування «2 Окремої Гвардійської Мотострілкової бригади 2 Армійського корпусу т.зв. «Народної міліції» Луганської народної республіки» щодо підготовки та проведення військових навчань, штатний розпис, членів незаконного збройного формування «2 Окремої Гвардійської Мотострілкової бригади 2 армійського корпусу т.зв. «Народної міліції» Луганської народної республіки». В ході огляду текстового файлу з назвою «штатка 25.03.2016.xlsx 1149385)», встановлено, що у ньому міститься таблиця із штатним розписом, відповідно до займаних у вищевказаному незаконному збройному формуванні посад бойовиків. Таблиця складається із 23 стовпців («№п/п», «Должность по штату», "воинское звание: по штату, фактическое», «Ф.И.О.», «Дата рождения», «Дата кончания контракту», «Командющего по личному приказу», «Пол» й інші без назви) та 3387 строк де зазначені звання, посада, прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження, дата закінчення контракту осіб-бойовиків, членів незаконного збройного формування «2 Окремої Гвардійської Мотострілкової бригади 2 Армійського корпусу т.зв. «Народної міліції» Луганської народної республіки», і знаходяться на 89 сторінках. В ході огляду встановлено, що у файлі «штатка 25.03.2016.xlsx (1149385)» на сторінці № 71 у строчці № 2739 та рядку № 2183 вказаний громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також те, що він призначений наказом по особовому складу № 45 від 24.02.2016 року на посаду командира 3 розвідувального відділення « ІНФОРМАЦІЯ_5 НОМЕР_1 Армійського корпусу так званої народної міліції «ЛНР», з військовим званням «молодший лейтенант».
Статтею 17 Закону України від 23.03.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав про те, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також враховано, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, колегія суддів вважає, що усі вищезазначені докази узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достовірними.

Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Конвенцією Організації Об`єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності від 15 листопада 2000 року зобов`язано держави-учасниці криміналізувати участь в організованій злочинній групі. При цьому відповідно до пункту «а» ст. 2 цієї Конвенції організована злочинна група означає структурно оформлену групу в складі трьох або більше осіб, що існує протягом визначеного періоду часу і діє узгоджено з метою здійснення одного або декількох серйозних злочинів або злочинів, визнаних такими відповідно до цієї Конвенції, для того, щоб одержати, прямо або посередньо, фінансову або іншу матеріальну вигоду.

Поняття терористичної організації визначено у ст.1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року і це є стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Визначальним для визнання організації терористичною є те, що хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.

Також, відповідно до ст. 1 вищезазначеного закону, терористична діяльність це діяльність, яка охоплює: планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів; підбурювання до вчинення терористичних актів, насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях; організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах; вербування, озброєння, підготовку та використання терористів; пропаганду і поширення ідеології тероризму; фінансування та інше сприяння тероризму. Тобто, терористичні організації створюються для вчинення діянь, передбачених частинами 1-3 ст. 258 КК України, а також інших злочинів терористичної спрямованості, тобто діянь, спрямованих на залякування населення з метою спонукання держави, міжнародної організації, фізичної чи юридичної особи до прийняття чи відмови від прийняття будь-якого рішення. При цьому саме фактором цілеспрямованого залякування населення як засобу досягнення поставленої мети злочини терористичної спрямованості відрізняються від інших споріднених злочинів.

При цьому, суд враховує також Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затверджене Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VIII, в якому «ДНР» та «ЛНР» визначено терористичними організаціями.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 Постанови «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» від 23 грудня 2005 року №13 роз`яснив, що утворення (створення) організованої групи чи злочинної організації слід розуміти як сукупність дій з організації (формування, заснування) стійкого злочинного об`єднання для заняття злочинною діяльністю. В частині ж участі у злочинній чи терористичній організації - то відповідно до п.13 даної постанови, вступ особи до організованої групи чи злочинної організації (участь у ній) означає надання цією особою згоди на участь у такому об`єднанні за умови, що вона усвідомлювала факт його існування і підтвердила певними діями реальність своїх намірів.

При цьому, під час судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_7 усвідомлював, що «ЛНР», «ДНР» та інші незаконні збройні формування, які структурно входить до силового блоку терористичних організацій «ЛНР», «ДНР» діють на території України саме як терористичні організації, діють на території України незаконно та що її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також чинять збройний опір, незаконну протидію та перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України й військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяним у проведенні антитерористичної операції, і обвинувачений сприяв у діяльності вказаних терористичних організаціях.

Суд також враховує правові позиції, викладені в рішенні ЄСПЛ у справі «Броуґан та інші проти Сполученого Королівства», відповідно до яких розслідування терористичних правопорушень, безсумнівно, ставить перед органами влади особливі проблеми. Забезпечення справедливої рівноваги між інтересами суспільства, яке страждає від тероризму, та інтересами конкретної людини є надзвичайно складним завданням. Беручи до уваги факт посилення тероризму в сучасному світі, визнана необхідність, яка випливає із самої суті системи Конвенції, забезпечення належної рівноваги між захистом інститутів демократії в інтересах суспільства і захистом прав окремої людини. У контексті статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, саме суд має визначити значимість таких обставин, а також з`ясувати, чи було забезпечено в цій справі рівновагу між застосовними положеннями цієї статті у світлі її конкретного формулювання та її загальним предметом і метою.

Висновки суду про визнання «ЛНР» і «ДНР» терористичними організаціями узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ). Так, у Рішенні ЄСПЛ від 25 липня 2017 року у справі «Хлєбік проти України» безпосередньо зазначено, що на початку квітня 2014 року збройні угрупування почали захоплювати офіційні будівлі у Донецькій та Луганській областях й заявляти про створення самопроголошених утворень, відомих як «ДНР» і «ЛНР». У відповідь 14 квітня 2014 року Уряд України, який розглядає такі збройні формування як терористичні організації, санкціонував застосування проти них збройних сил шляхом введення в правове поле поняття «антитерористична операція».
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за інкримінованим обвинуваченням.

Крім того, у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі, досліджені та перевірені в судовому засіданні докази, суд визнає їх такими, що знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з інкримінованим правопорушенням, не спростовані в ході судового розгляду, передбачені як джерела доказування чинним законодавством та зібрані у відповідності з процесуальними нормами.

Зважаючи на вищенаведені доводи та мотиви, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 доведена поза розумним сумнівом.

Суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_7 , своїми умисними діями участю у терористичній організації вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.
Дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення використані усі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.
Судом під час судового розгляду справи вживалися усі можливі заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_7 до суду та повідомлення про дату і час розгляду справи для забезпечення права на захист, зокрема шляхом оприлюднення судового виклику в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті суду.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, згідно зі статтями 50, 65 КК України, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд також бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ним злочину, форму вини, спосіб вчинення злочину, стадію злочину, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, а також рівень його суспільної небезпеки.

Крім того, суд враховує тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра.

Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин судом не встановлено.

Як наведено вище, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Згідно ч.1 ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги вказані доводи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії з конфіскацією майна.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Цивільний позов по справі не заявлений.
Судові витрати по справі відсутні.
Речові докази по справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.323, 368, 370, 373-376 КПК України, суд, -
ухвалив:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Початок строку відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 , рахувати з моменту фактичного звернення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1
СуддіОСОБА_2

ОСОБА_3