УХВАЛА

12 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 159/5390/21

провадження № 51-3809 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_3.,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Волинського апеляційного суду від 02 вересня 2022 року щодо нього та ОСОБА_2 ,

встановив:

У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд вказаного судового рішення у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення її без руху із наданням строку для усунення недоліків, з огляду на таке.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Тобто, таке обґрунтування має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК України, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи обґрунтувавши їх.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, тому при розгляді касаційної скарги виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій і переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Як слідує зі змісту касаційної скарги, наведене засудженим обґрунтування містить істотні суперечності, які позбавляють Суд можливості визначити підстави оскарження судового рішення та межі касаційного розгляду.

Так, на початку касаційної скарги ОСОБА_1 вказує, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, тобто оскаржує судове рішення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, натомість надалі за змістом стверджує, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (п. 1 ч.1 ст. 438 КПК України) та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України).

Крім цього, виходячи з меж перегляду вироку місцевого суду судом апеляційної інстанції, у касаційній скарзі не зазначено яких конкретних порушень норм матеріального та процесуального права, на думку засудженого, допущено апеляційним судом, з посиланням на матеріали кримінального провадження, та у чому саме полягає порушення таких норм. При цьому, доводи касаційної скарги щодо порушення ряду норм процесуального права є неконкретизованими та зводяться до їх цитування.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подала із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції.

Такі вимоги мають відповідати приписам ст. 436 КПК України, згідно з якими суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;

3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Викладені у касаційній скарзі вимоги до касаційного суду не узгоджуються з вищенаведеними положеннями в частині повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного розгляду. Так, ОСОБА_1 просить скасувати вирок апеляційного суду і залишити в силі вирок суду першої інстанції.

Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття провадження за касаційною скаргою засудженого.

У зв`язку із зазначеним, керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, касаційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених недоліків.

Колегія суддів звертає увагу, що недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження колегії суддів стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК України не додано усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Волинського апеляційного суду від 02 вересня 2022 року щодо нього та ОСОБА_2 залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення вказаних недоліків.

У разі неусунення в установлений строк недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, така скарга повертається особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8