Справа № 286/307/20
У Х В А Л А

07.11.2022 м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000688 від 20.12.2019 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

24.10.2022 до суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що підставою для продовження зазначеного запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого у ході судового розгляду.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, з наведених в ньому підстав.

Обвинувачений щодо задоволення клопотання заперечив. Просить замінити запобіжний захід на домашній арешт. Захисник підтримала думку обвинуваченого та вважає, що цілодобовий домашній арешт забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

Заслухавши учасників судового провадження, суд вважає, що клопотання прокурора слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

В ч.3 ст. 199 КПК України законодавець обставинами, що є підставами для продовження строку тримання під вартою, визначив наступні: які свідчать, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто обвинувачений без застосування до нього запобіжного заходу зможе переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені трьох кримінальних правопорушень, два з яких віднесено до категорії тяжких злочинів, покарання за які передбачено у виді позбавлення волі на строк до 6 років. ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, має не зняту та непогашену в законному порядку судимість, будучи звільненим умовно-достроково до закінчення невідбутого строку покарання, на шлях виправлення не став та скоїв нові кримінальні правопорушення.

При цьому, суд враховує, що до обвинуваченого ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, однак останній неодноразово порушував його умови, а саме був відсутній за місцем проживання, ухилявся від явки в судові засідання, у зв`язку з чим судом неодноразово виносилися ухвали про його примусовий привід в наступні судові засідання.

Крім того, під час перебування під домашнім арештом він скоїв нове кримінальне правопорушення.

Вказане свідчить, що обвинувачений зможе продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідка, залишити місце проживання та сприйняти спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» вказав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Враховуючи, що не припинили існувати та не зменшилися ризики того, що обвинувачений зможе переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам, з метою виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від суду, вчиненню нових кримінальних правопорушень, перешкоджанню розгляду кримінального провадження іншим чином, суд вважає, що наявні правові підстави для продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою на шістдесят днів - до 05.01.2023 включно та відповідно для задоволення клопотання прокурора.

Продовження строку тримання під вартою не суперечить ст.5 Конвенції про захист людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободі.

Керуючись ст. ст. 314-315, 369 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 5 січня 2023 року включно.

Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1