печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_3, при секретарі ОСОБА_4, за участю представника особи, в інтересах якої подано скаргу - адвоката: ОСОБА_5, слідчого: ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_7, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000315 від 23.04.2021, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, -

В С Т А Н О В И В :

03.10.2022 до провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_7, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000315 від 23.04.2021, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 04 липня 2022 року співробітниками Державного бюро розслідувань був проведений обшук будинку АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 29 червня 2022 року, ухваленої в межах кримінального провадження №0000315 від 23.04.2021.

В результаті проведеного обшуку, у ОСОБА_1 було тимчасово вилучене майно, зокрема пістолет «Glock» НОМЕР_1 з магазином (без набоїв).

Також адвокатом в скарзі було зазначено, що із змісту ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 29 червня 2022 року, ухваленої в межах кримінального провадження № 0000315 від 23.04.2021 вбачається, що дозвіл було надано на відшукання та вилучення саме тих речей, які можуть містити відомості про можливу незаконну діяльність.

Під час здійснення обшуку, співробітниками Державного бюро розслідувань, у ОСОБА_1 було вилучено майно, а саме: нагородний пістолет «Glock» НОМЕР_1, яким його було нагороджено згідно наказу Міністра оборони України №197 від 03 березня 2016 року.

На адресу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань було направлено клопотання про повернення тимчасово вилученого майна. Станом на день звернення із даною скаргою, майно не повернуте, що і стало підставою для звернення із даною скаргою.

Представник особи, в інтересах якої подано скаргу - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у скарзі.

Слідчий ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував щодо заявлених вимог скарги, просив відмовити, зазначивши що 30.10.2022 ОСОБА_2 було повідомлено про підозру та 01.11.2022 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вивчивши скаргу, заслухавши позицію представника особи, в інтересах якої подано скаргу, заперечення слідчого, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000315 від 23.04.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 203-2, ч. 1 ст. 365-3, ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 368 КК України.

04 липня 2022 року співробітниками Державного бюро розслідувань був проведений обшук будинку АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 29 червня 2022 року, ухваленої в межах кримінального провадження №0000315 від 23.04.2021.

В результаті проведеного обшуку, у ОСОБА_1 було тимчасово вилучене майно, зокрема пістолет «Glock» НОМЕР_1 з магазином (без набоїв).

Із змісту ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 29 червня 2022 року, ухваленої в межах кримінального провадження № 0000315 від 23.04.2021 вбачається, що дозвіл було надано на відшукання та вилучення саме тих речей, які можуть містити відомості про можливу незаконну діяльність.

Під час здійснення обшуку, співробітниками Державного бюро розслідувань, у ОСОБА_1 було вилучено майно, а саме: нагородний пістолет «Glock» НОМЕР_1, яким його було нагороджено згідно наказу Міністра оборони України №197 від 03 березня 2016 року.

На адресу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань було направлено клопотання про повернення тимчасово вилученого майна. Станом на день звернення із даною скаргою, майно не повернуто, що і стало підставою для звернення із даною скаргою.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно з ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Згідно із ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги.

У разі відсутності підстав вважати вилучене майно таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні - вони мають бути повернуті власнику.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція також узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» (<...>) [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Так, у своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Так, судовим розглядом встановлено, що під час проведення обшуку 04.07.2022, на підставі ухвали слідчого судді від 29/06/2022 було вилучено: пістолет «Glock» НОМЕР_1 з магазином (без набоїв).

Всупереч зазначеному, представником Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань на час розгляду скарги слідчому судді не надано відомостей та документів, в яких наводилися б підстави для подальшого утримання майна ОСОБА_1 та його необхідність, як такого, що має значення для подальшого досудового розслідування. Оскільки, доказів, які б могли свідчити, що вилучене майно є таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні № 0000315 від 23.04.2021.

Так, при винесенні даного рішення слідчий суддя приймає до уваги, що обов`язок доведення існування, тієї обставини, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в матеріалах судового провадження за скаргою даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_1 належним йому майном.

За вказаних обставин, позиція органу досудового розслідування щодо неповернення майна його законному володільцю спростовується, тобто вилучене майно не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, що як наслідок свідчить про бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні майна, що вилучено під час проведення обшуку 04.07.2022 будинку АДРЕСА_1 , яке необхідно усунути шляхом зобов`язання останнього повернути вилучене майно власнику, відповідно до п. 4 ст. 169 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_7, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000315 від 23.04.2021, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна - задовольнити.

Зобов`язати слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_7, або іншу уповноважену особу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000315 від 23.04.2021, повернути ОСОБА_1 майно вилучене в результаті проведеного обшуку 04 липня 2022 року в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: пістолет «Glock» № НОМЕР_1 з магазином (без набоїв).

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_3