Провадження №1-кп/447/145/23
Справа №447/271/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2023 року Миколаївський районний суд Львівської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві Львівської області матеріали кримінального провадження № 0000016 від 23.01.2023 про обвинувачення

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, який має на утриманні трьох дітей, раніше судимого Миколаївським районним судом 15.09.2022 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України,

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

законна представниця потерпілої ОСОБА_5

встановив :

ОСОБА_3 згідно судового рішення у справі №2-158/07 Миколаївського районного суду Львівської області від 11.02.2008. яке набрало законної сили, зобов`язаний сплачували аліменти в користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно в розмірі по 250,00 гривень, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту пред`явлення позову, а саме з 10.01.2008 і до досягнення дитиною повноліття. Згідно судового наказу №447/2558/20 Миколаївського районного суду Львівської області виданого 08.10.2020, який набрав законної сили, змінено розмір аліментів в користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 жительки АДРЕСА_2 на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 від доходів ОСОБА_3 щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання заяви - 18.09.2020.

Так, ОСОБА_3 , будучи раніше судимим, достовірно знаючи про вищевказані рішення, а також усвідомлюючи про обов`язок сплати аліментів, злісно ухилився від сплати аліментів, що проявилося у тому, що він добровільно рішення суду не виконував, з приводу працевлаштування до Миколаївської районної філії центру зайнятості не звертався та, відповідно, не ставав на облік як безробітний.

Окрім цього, ОСОБА_3 працюючи неофіційно, маючи впродовж періоду часу з 27.05.2021 до 25.01.2023, доходи, отримував грошові кошти, які витратив на власні потреби при тому жодного разу не сплатив аліменти на утримання дитини, матеріально не допомагав, її матеріальним становищем не цікавився, тим самим злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання дитини, а саме своєї дочки ОСОБА_6 , 2004 року народження, що призвело до утворення заборгованості за вищенаведений період часу в сумі 50505,51 гривень, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці платежу.

Таким чином, ОСОБА_3 будучи раніше судимим за кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 164 КК України вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 164 КК України.

Прокурор в судовому засіданні при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 просив суд врахувати обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, та призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 164 КК України у виді трьох місяців арешту. За сукупністю вироків, а саме враховуючи вирок Миколаївського районного суду від 15.09.2022 за ч. 1 ст. 126-1 КК України за яким він не відбув 80 годин громадських робіт, шляхом приєднання покарання призначити обвинуваченому ОСОБА_3 остаточне покарання за правилами ст. 72 КК України у виді трьох місяців десять днів арешту з врахуванням того, що 1 дню арешту відповідає 8 годин громадських робіт.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати.

Законна представниця потерпілої ОСОБА_5 щодо міри покарання поклалась на думку суду.

Враховуючи те, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушень та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини кримінального провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

В судовому засіданні були досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого: вимогу про судимість, довідку про не перебування на обліку у лікаря-психіатра, довідку про не перебування у лікаря-нарколога; лист Стрийської районної філії Львівського обласного центру зайнятості від 30.01.2023 відповідно до якого ОСОБА_3 в період з 01.07.2017 по даний час за послугами до Миколаївського управління Стрийської районної філії Львівського обласного центру зайнятості не звертався та на обліку не перебував; характеристику з місця проживання обвинуваченого, відповідно до якої ОСОБА_3 характеризується типово; повідомлення Стрийського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» №179/12/36-23 від 24.01.2023; довідку виконавчого комітету Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області №06 від 24.01.2023 про склад сім`ї; копію вироку Миколаївського районного суду Львівської області від 15.09.2022 по справі №447/3971/21.

Враховуючи викладене в сукупності, а також обставини кримінального провадження, суд дійшов висновку про призначення покарання в межах санкції статті за цей вид кримінального правопрушення, передбаченого Особливою частиною КК України, а саме за ч. 2 ст. 164 КК України у виді арешту на строк, необхідний для можливого перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Судом враховано, що відповідно до ст. 50 КК України складовими покарання є не тільки кара та виправлення засуджених, а і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, що є найбільш актуальним в обстановці, що склалася.

Суд приймає до уваги, що обвинувачений є раніше судимою особою за вироком Миколаївського районного суду від 15.09.2022 за ст. 126-1 КК України у виді 240 годин громадських робіт та на момент розгляду справи у суді не відбув 80 громадських робіт.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину (п.1 ч.1 ст. 66 КК України).

Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Ухвалюючи вирок, суд враховує, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст.72 КК України, одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт, тобто не відбута частина покарання за вироком Миколаївського районного суду від 15.09.2022, а саме 80 годин громадських робіт відповідає 10 дням арешту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Таким чином, обвинуваченій при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків необхідно застосувати вимоги ст. 71 КК України.

Приймаючи до уваги, що дане кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив після постановлення вироку Миколаївського районного суду від 15.09.2022, однак до повного відбуття покарання, суд вважає за необхідне за правилами ст. 71 КК України повністю приєднати до призначеного покарання не відбуту частину покарання за вироком від 15.09.2022, з урахуванням вимог п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, де одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт, що становить 10 днів арешту.

Оскільки саме це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 за даним кримінальним провадженням не обирався. Строк покарання необхідно рахувати з моменту фактичного затримання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази відсутні.

Процесуальних витрат не понесено.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 368-371, 373-374, 395 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за новим виром приєднати невідбуту частину покарання за вироком Миколаївського районного суду від 15.09.2022, та остаточно призначити ОСОБА_3 за правилами, передбаченими ст. 72 КК України, покарання у виді 3 (трьох) місяців 10 днів арешту.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту фактичного затримання.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1