Номер провадження: 11-кп/813/1652/22
Справа № 496/1708/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

законного представника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 01.06.2022 у кримінальному провадженні №0000097 від 07.05.2022 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яськи, Одеського району, Одеської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, маючого середню освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 24.12.2021 року Біляївським районним судом Одеської області за ст. 185 ч. 1 КК України, до покарання у виді 50 (п`ятдесяти) годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 24.12.2021 року, із застосуванням положень п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 1 (одного) року і 6 (шести) днів обмеження волі.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він вироком Біляївського районного суду Одеської області від 24.12.2021 року визнаний винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 50 (п`ятдесяти) годин громадських робіт, тобто засуджено до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

31.01.2022 року ОСОБА_8 було поставлено на облік Одеського районного відділу №1 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області у зв`язку із виконанням покарання у виді громадських робіт відповідно до розпорядження Біляївського районного суду Одеської області від 28.01.2022 року про виконання вироку Біляївського районного суду Одеської області від 24.12.2021 року, що набрав законної сили 25.01.2022 року.

В подальшому, у зв`язку із відбуванням покарання за даним вироком, 18.03.2022 року ОСОБА_8 прибув до Одеського районного відділу №1 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області, де з ним проведено бесіду, під час якої роз`яснено порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт, ознайомлено з встановленими законодавством вимогами, яких повинні дотримуватись особи, засуджені до покарання у виді громадських робіт, повідомлено про встановлену законом відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, зокрема, попереджений про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України.

Також, 18.03.2022 року працівником органу пробації видано ОСОБА_8 направлення до Яськівської об`єднаної територіальної громади для відбування покарання у виді громадських робіт та зобов`язано приступити до роботи з 23.03.2022 року.

Однак, у подальшому, в порушення вимог ст. 40 КВК України ОСОБА_8 , будучи особою, засудженою до покарання у виді громадських робіт, до відбування покарання віднісся неналежним чином, без поважних причин, з метою ухиляння від відбування зазначеного виду покарання, у період часу з 23.03.2022 року по теперішній час, для виконання призначеного судом покарання до Яськівської ОТГ не з`явився та жодної години громадських робіт не відпрацював.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, призначених вироком Біляївського районного суду Одеської області від 24.12.2021 року, маючи реальну можливість виконати покарання, внаслідок умисної бездіяльності здійснив ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, що виявилось у порушенні вимог ч. 1 ст. 37, ч. 3 ст. 40 КВК України, зокрема: не додержувався встановлених відповідно до закону порядку і умов відбування покарання, не працював на визначеному для нього об`єкті.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом дізнання кваліфіковано за ч. 2 ст. 389 КК України ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого, кваліфікацію його дій, прокурор ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу та зміни до неї, оскільки вважає рішення суду таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та не застосування закону який підлягає застосуванню.

Доводи обґрунтовую тим, що в порушення ст. 98 КК України до неповнолітнього не може застосовуватись такий вид покарання, як обмеження волі. Вважає, що рішення суду першої інстанції про застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України є невмотивованим. Вказує, що суд першої інстанції не врахував, відсутність офіційного працевлаштування обвинуваченого, раніше притягався до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення проти власності, із призначеним йому попереднім вироком 50 годин громадських робіт, жодної години не відбув, що не підтверджує готовність ОСОБА_8 до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді п`ятнадцяти діб арешту.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Біляївського районного суду Одеської області від 24.12.2021 року у виді 50 годин громадських робіт, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України відповідає 6 (шести) добам і за сукупністю вироків остаточно визначити остаточне покарання у виді 21 доби арешту.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, захисника, обвинуваченого та його законного представника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Параграфом 1 глави 30 КПК України регламентовано порядок проведення спрощеного провадження щодо кримінальних проступків.

Відповідно до приписів ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Згідно з ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

На думку колегії суддів судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані належним чином.

Як убачається з наданих матеріалів, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 розглянуто у спрощеному порядку, без проведення судового розгляду і виклику учасників кримінального провадження у відповідності до вимог статей 381-382 КПК України, оскільки до обвинувального акта долучена письмова заява обвинуваченого за його згодою у присутності законного представника ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 відповідно до якої він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.

Разом з тим, перевіривши викладені в апеляційній скарзі доводи прокурора про те, що судом першої інстанції при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_8 який є неповнолітнім, призначено покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі є обґрунтованими з огляду на таке.

Так, згідно ч. 2 ст. 389 КК України, ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт карається арештом на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років.

Частиною 3 ст. 61 КК України передбачено, що обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КК України, до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні кримінальних правопорушень, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань: штраф, громадські роботи, виправні роботи, арешт, позбавлення волі на певний строк.

Таким чином, виходячи з положень ст. 98 КК України, до неповнолітніх не можуть застосовуватися: конфіскація майна, обмеження волі, довічне позбавлення волі, а щодо осіб, які на час постановлення вироку не досягли 16-річного віку, - також громадські і виправні роботи, арешт. Не можуть бути призначені неповнолітнім і такі специфічні покарання, як позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, службові обмеження для військовослужбовців, тримання в дисциплінарному батальйоні.

У тих випадках, коли вказані покарання передбачені санкцією статті Особливої частини КК, за якою засуджується неповнолітній, то вони не призначаються, а натомість суд обирає покарання з інших, які наведені в ст. 98 КК України.

З огляду на вищевикладене, з вказаних видів покарань, передбачених КК, до неповнолітніх можуть бути застосовані лише ті, які прямо вказані в ст. 98 КК України.

Перелік видів покарань, які можуть бути застосовані щодо неповнолітніх, є вичерпним. Інші основні та додаткові покарання щодо осіб, які вчинили злочин до досягнення повноліття, не застосуються, навіть якщо ці особи на час розгляду справи судом досягли повноліття.

Однак судом першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та необґрунтовано призначив неповнолітньому ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Таким чином, суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_8 , покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, допустив неправильне застосування кримінального закону, що є безумовною підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно положень ст. 50 КК України, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Що стосується вирішення питання призначення ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке згідно статті 12 КК України є кримінальним проступком, особу винуватого, який раніше судимий, за місцем мешкання характеризується добре, офіційно не працевлаштований, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме є щире каяття і вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді п`ятнадцяти діб арешту, без застосування ст. 104 КК України.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання підлягає скасуванню з ухваленням за правилами п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку з призначенням останньому покарання, обґрунтування якого наведено вище в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання і ухвалити в цій частині новий вирок.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 01.06.2022 у кримінальному провадженні №0000097 від 07.05.2022 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді п`ятнадцяти діб арешту.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Біляївського районного суду Одеської області від 24.12.2021 року у виді 50 годин громадських робіт, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України відповідає 6 (шести) добам і за сукупністю вироків остаточно визначити остаточне покарання у виді 21 доби арешту.

Абзаци 3 і 4 резолютивної частини вироку першої інстанції відносно ОСОБА_8 виключити.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту отримання її копії.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13