Провадження №1-кп/127/369/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

інших учасників судового процесу: представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 257, частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 257, частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання, подане через відділ прийому суду, щодо продовження ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину проти життя та здоров`я особи. Зазначив, що ризики, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не відпали. Зокрема, зауважив, що обвинувачений ухилявся від явки до органів досудового розслідування у зв`язку з чим був оголошений в розшук. З огляду на викладене, на переконання прокурора, обвинувачений, перебуваючи на волі, може ухилятись від явки до суду, впливати на потерпілих та свідків кримінального провадження.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_6 - клопотання прокурора підтримав та просив його задовольнити. При цьому зазначив, що поведінка обвинуваченого свідчить про те, що останній намагається уникнути кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що прокурор не мотивував, чому вважає за доцільне продовжити застосований до нього запобіжний захід саме на 60 днів, а не на інший строк.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 - вважала за недоцільне розглядати клопотання прокурора за відсутності адвоката ОСОБА_7 , разом з тим висловила свою позицію щодо заявленого прокурором клопотання. Зокрема, зауважила, що прокурор не довів наявність ризиків, на які він посилається. Наголосила на тому, що в умовах слідчого ізолятора ОСОБА_5 не отримує необхідне лікування. Просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора, натомість застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт цілодобово.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Крім того, суд враховує, що частиною третьою статті 331 КПК визначено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Строк дії, обраного до обвинуваченого запобіжного заходу спливає 23.04.2023. Клопотання про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу прокурором подане до суду 14.04.2023, тобто в межах строків, визначених частиною першою статті 199 КПК. Зі змісту вказаного клопотання випливає, що воно було вручене обвинуваченому ОСОБА_5 12.04.2023. Отже стороною обвинувачення вищезазначені вимоги кримінально-процесуального законодавства щодо строку звернення до суду з відповідним клопотанням, а також щодо вручення копії клопотання обвинуваченому були дотримані. Крім того, зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Саме тому, суд вважає за необхідне вирішити клопотання сторін по суті й надати їх доводам відповідну правову оцінку.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення чи відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані статтею 177 КПК. Зокрема, з частини першої статті 177 КПК випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Як слідує зі змісту частини другої статті 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час розгляд кримінального провадження завершений, а тому вирішення даного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, захисник обвинуваченого посилалась на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого та неможливість отримання останнім необхідного лікування. Разом з тим, суд враховує, що об`єктивні дані, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою, у тому числі за станом здоров`я, суду не надані. Крім того, суд своєю ухвалою від 23.02.2023 доручив начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» організувати медичне обстеження ОСОБА_5 та надав дозвіл на залучення сторонніх лікарів, у тому числі поза межами слідчого ізолятора. Тому посилання захисника на неможливість отримання обвинуваченим необхідного лікування суд оцінює критично.

Натомість суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого насильницького злочину. З наданих прокурором матеріалів справи випливає, що ОСОБА_5 у зв`язку з ухиленням від явки до органів досудового розслідування був оголошений в розшук. Суд приймає до уваги, що судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на даний час не закінчене, зокрема не допитані потерпілі та свідки кримінального провадження.

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне, з метою забезпечення кримінального провадження, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи питання щодо строку, на який необхідно продовжити застосований до обвинуваченого запобіжний захід, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Обвинувачений в судовому засіданні посилався на те, що прокурор не довів необхідність продовження такого строку саме на 60 днів. Оцінюючи зазначені доводи обвинуваченого, суд вважає за доцільне зауважити, що суд лише розпочав з`ясування обставин справи у зазначеному кримінальному провадженні, згідно зі встановленим порядком дослідження доказів суд має дослідити письмові докази сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідити речові докази, допитати свідків сторони обвинувачення та свідків сторони захисту, після чого здійснити допит обвинуваченого. Вчинення зазначених процесуальний дій, зважаючи на заявлений сторонами обсяг доказів у кримінальному провадженні, потребує значного часу. Саме тому суд вважає обґрунтованим твердження прокурора про доцільність продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу саме на максимально дозволений кримінально-процесуальним законом строку, тобто на 60 днів.

Згідно з приписами частини третьої та пункту 1 четвертої статті 183 КПК суд не вбачає правових підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні насильницького кримінального правопорушення.

Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, - продовжити на 60 днів, з 20 квітня 2023 року до 23.59 годину 18 червня 2023 року.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: