ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 632/931/21 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/102/23 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст.391 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 10 2022 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ківерці Волинської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, раніше неодноразово судимого, останній раз:

-17 жовтня 2018 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345, ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 (п`яти) років і 5 (п`яти) місяців позбавлення волі, звільненого 27 травня 2022 року у зв`язку із відбуттям строку покарання;

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обчислювати з дня його фактичного затримання, після набрання вироком законної сили.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обиралась.

Судом встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2018 року ОСОБА_7 був засуджений за ч.2 ст.342, ч.1 ст.345, ч.1, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років і п`ять місяців.

З 22 березня 2021 року, після повернення плановим етапом із Державної установи «Київський слідчий ізолятор», обвинувачений відбував покарання у Державній установі «Первомайська виправна колонія (№117)» (далі ДУ «Первомайська ВК (№117)»), яка розташована в селі Грушине Лозівського району Харківської області, вулиця Первомайська, 132.

Відбуваючи зазначене покарання ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, систематично порушував режим відбування покарання, за що мав 31 дисциплінарне стягнення, в тому числі: чотири попередження, п`ятнадцять доган, чотири суворі догани, одне поміщення до карцеру строком на десять діб, шість разів поміщався у дисциплінарний ізолятор.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у злісній непокорі законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типуі його дії судом першої інстанції кваліфіковано за ст.391 КК України, за обставин детально викладених у вироку.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та ухвалити відносно його підзахисного виправдувальний вирок.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що усі отримані докази по справі є недопустимими, а оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим і підлягає скасуванню з підстав передбачених п.2,3 ч.1 ст.409 КПК України.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги, поданої разом з доповненнями адвокатом ОСОБА_9 , просив задовольнити їх у повному обсязі.

Обвинувачений також підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити вимоги у повному обсязі.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просила залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, думку обвинуваченого, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Суд зазначених вимог закону під час розгляду провадження при здійсненні висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст.391 КК України, дотримався. Зазначений висновок відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо недоведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, викладені в його апеляційній скарзі не є переконливими.

Так, суд у вироку послався на письмові документи такі як медична довідка, типові обов`язки, витяги, повідомлення, розписки, акт, графік. З цього приводу захисник вважає, що оскільки ці документи датовані лише 19 04 2021 року і з ними ознайомлений лише ОСОБА_7 , то вони мають заздалегідь прискіпливе ставлення лише до його підзахисного.

Сторона обвинувачення здійснювала збір доказів відповідно до ч.2 ст.93 КПК України.

Судом в засіданні було досліджено відеозапис із записом подій на яких зафіксовано порушення вчинені ОСОБА_7 однак на думку суду ці записи не є належними доказами оскільки невідомо їх походження, тобто хто проводив відеозапис, на який пристрій, тощо.

На відеоспостерігачі, який є на балансі держави, є його марка, перебуває на чергуванні. Отримані у відповідності до ст. ст.99, 290 КПК.

На думку сторони захисту суд безпідставно відновив розгляд справи після виходу в нарадчу кімнату і долучив до справи витяг з наказу, посадову інструкцію, графік та розпорядок.

Натомість слід зазначити, що у вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визначене судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, вказано чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_7 , допитані свідки, показанням яких надана юридична оцінка, досліджені та належним чином оцінені докази кожен окремо та в їх сукупності, тощо.

Стороною захисту заявлялися ряд клопотань про допит свідків, проведення експертиз, витребування документів, тощо. Однак, на думку захисника суд діючи упереджено з обвинувальним нахилом, відмовив в їх задоволенні.

Слід зазначити, що суд першої інстанції клопотання не залишив без розгляду, а розглянув їх.

До того ж, на думку сторони захисту суд безпідставно залишив без будь-якого реагування пояснення ОСОБА_7 про те, що справа була сфабрикована щодо нього за те, що він відбуваючи покарання ще у ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)» звернувся до правозахисної організації із заявою про злочини адміністрації. Тому, як заявляє захисник, з метою помсти, саме так і поступила щодо нього адміністрація ДУ «Первомайська ВК (№117)».

Щодо цих доводів, колегія суддів наголошує на тому, що вони є суто суб`єктивними та надуманими, так як обвинувачений ОСОБА_7 раніше вже відбував покарання в інших установах відбування покарань (т.3 а.с.90-92).

Суд, дослідивши докази, прийшов до висновку, що вони є відповідно до вимог ст.85 КПК України належними, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, з чим також погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Так, вина ОСОБА_7 повністю підтверджується, а доводи апеляційної скарги його захисника про те, що усі докази по справі є недопустимими, повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження, дослідженими та зазначеними у вироку суду першої інстанції.

Як вбачається із змісту вироку, ОСОБА_7 , який був неодноразово засуджений, останній раз вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2018 року за ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345, ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років і п`ять місяців, у період з 28 серпня по 28 вересня 2020 року та у період з 22 березня по 03 червня 2021 року відбував зазначене покарання у ДУ «Первомайська ВК(№117)».

Відбуваючи зазначене покарання ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, систематично порушував режим відбування покарання, за що мав 31 дисциплінарне стягнення, в тому числі: чотири попередження, п`ятнадцять доган, чотири суворі догани, одне поміщення до карцеру строком на десять діб, шість разів поміщався у дисциплінарний ізолятор.

Обвинувачений ОСОБА_7 не визнав себе винуватим хоча і не заперечував факт відмови від виконання законних вимог представника адміністрації установи відбування покарань.

Колегія суддів зазначає те, що обвинувачений та його захисник не вважають злочином відмову у виконанні законних вимог, перелічених у вироку, є їх особистим сприйняттям ситуації та особистим тлумаченням закону, яке не грунтується на вимогах кримінального закону.

Відповідно ч.1 ст.9 КВК України засуджені зобов`язані, зокрема, виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.

Частиною 2 ст.9 КВК України передбачено, що невиконання засудженим своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.107 КВК України засуджені до позбавлення волі зобов`язані, окрім іншого, дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії.

Згідно із пунктом 3 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань засуджені зобов`язані, окрім іншого, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених; дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань; утримувати в чистоті і порядку приміщення; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань.

Типові обов`язки чергового камери ОСОБА_7 були доведені 19,20 та 21 квітня 2021 року.

У всіх випадках, за наведених обставин зазначених у вироку, ОСОБА_7 , якому були під підпис доведені права та обов`язки засудженого, передбачені КВК України, Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, у тому числі щодо обов`язку виконання встановлених законодавством вимог адміністрації установи виконання покарань, обов`язки чергового камери, підстави кримінальної відповідальності за ст.391 КК України, застосування технічних засобів нагляду і контролю, який був вдягнений та взутий за сезоном, забезпечений необхідним інвентарем, здоровий і працездатний, відкрито та у категоричній формі відмовлявся виконувати законні вимоги, про які докладніше викладено у вироку суду першої інстанції, пояснював свої відмови особистими мотивами - тим, що така робота суперечить його життєвим переконанням, принижує його людську гідність та виконання такої роботи суперечить його життєвим принципам. До того ж, обвинувачений вважає, що прогулянковий дворик повинен бути обладнаний смітником, де він міг би залишити недопалки і щоб не прибирати.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник посилається на п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 03 1993 року «Про судову практику в справах про злочини, пов`язані з порушенням режиму відбування покарання в місцях позбавлення волі» та постанову Верховного Суду від 24 11 2022 року по справі №442/27-15-к як на підставу невинуватості свого підзахисного через малозначність вчиненого ним діяння. Ці доводи судом спростовуються тим, що систематичність, повторність не є малозначністю.

Також вказує захисник про те, що постанову про накладення адміністративного стягнення було винесено тим же суддею що і розглядав справу по суті. Однак, вказані доводи спростовуються відсутністю заявлених відводів по справі.

Крім того, захисник зазначає, що посадова особа, яка накладала на засудженого стягнення не мала такого права, начебто за своїми посадовими обов`язками. Однак матеріали свідчать про наявність саме таких повноважень у начальника ОСОБА_10 .

Вказує й про те, що його підзахисний за одне й те саме порушення, а саме, за спробу встановлення міжкамерного зв`язку та нетактовну поведінку двічі притягався до відповідальності адміністрацією установи відбування покарань.

Досліджуючи матеріали справи ці доводи апеляційним судом спростовуються тим, що на ОСОБА_7 було накладено стягнення не за одне й те саме діяння, а за системність правопорушень.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він обіймає посаду начальника відділення СПС ДУ «Первомайська ВК (№117)» і в його посадові обов`язки входить контроль за дотриманням засудженими порядку відбування покарання.

Ці ж обставини підтвердили свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а факт відмови ОСОБА_7 виконувати обов`язки засудженого підтвердили і засуджені ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які не є зацікавленими особами. До того ж, фельдшер медичної частини ДУ «Первомайська ВК (№117)» підтвердив, що ніяких протипоказань за станом здоров`я у ОСОБА_7 не було.

З огляду на показання свідків, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу того, що вирок суду постановлений на суперечливих показаннях вказаних свідків, та недопустимих доказах, є надуманими та спростовуються показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 та іншими доказами, наявними в матеріалах провадження.

Таким чином колегія суддів вважає, що судом повно та всебічно встановлено обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, усі надані стороною обвинувачення докази досліджені та оцінені у відповідності до положень ст.94 КПК України, зроблено законний, обгрунтований та вмотивований висновок про визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні правопорушення за ст.391 КК України. При цьому істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в тому числі і на які посилається захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі, які б могли перешкодити суду прийняти рішення, яке відповідає вимогам ст.370 КПК України, апеляційним судом не встановлено.

Що стосується доводів апелянта про те, що у вироку на обгрунтування винуватості ОСОБА_7 взято недопустимі докази, то вони також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

Дослідивши дані про особу ОСОБА_7 суд встановив, що він на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за період відбування покарання характеризується вкрай негативно, раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований.

З урахуванням наведеного, зокрема того, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, відбував покарання у виді позбавлення волі, однак висновків для себе не зробив і, відбуваючи покарання, знову вчинив умисний злочин, пов`язаний з уникненням від виконання встановлених норм поведінки, приймаючи до уваги санкцію закону, суд першої інстанції прийшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливе і тому, призначив покарання у виді позбавлення волі, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

З огляду на викладене, істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 10 2022 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого ст.391 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3