Справа № 758/9755/20 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/651/2023 Суддя в II-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

08 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0002662 від 18.08.2020 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури на вирок Подільського районного суду м. Києва від 01.08.2022,

в с т а н о в и л а :

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 01 серпня 2022 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болград, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки;

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 2 роки;

на підставі ст.76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 64 133 грн. 32 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 25 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 , 22 серпня 2020 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, перебуваючи по вулиці Братській, 4, в м. Києві, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, розпочав рух без дозволу власника на транспортному засобі «Volkswagen СС», номерний знак НОМЕР_1 , про огляд якого з метою придбання, він попередньо домовився з ОСОБА_10 , спричинивши в подальшому дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої керований ним автомобіль зазнав значних механічних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, указав на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд необґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, незаконно звільнивши останнього від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Так, апелянт указав про те, що місцевим судом не було враховано належним чином обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, а також не визнання ним своєї вини у вчиненому. Зазначив, що заявлений потерпілим цивільний позов обвинувачений визнав частково, а саме лише в частині спричиненого внаслідок ДТП збитку, однак, навіть за таких обставин, суму спричинених збитків не відшкодував. При цьому, апелянт зауважив, що зухвале вчинення обвинуваченим незаконного заволодіння транспортним засобом, подальше його пошкодження при спробі втечі, не отримали необхідної та об`єктивної оцінки суду. Так, ухвалюючи помилкове рішення про можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, суд формально послався на підстави, які вже стали приводом для призначення обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією відповідної норми Особливої частини КК України. Вважав, що врахування тих самих обставин для обґрунтування рішення про звільнення від відбування призначеного покарання є неприпустимим. Крім цього, апелянт указав про те, що місцевим судом було неправильно застосовано положення ст. 76 КК України, оскільки як вбачається з оскаржуваного вироку на обвинуваченого крім іншого було покладено обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Однак, на думку прокурора, таке рішення не можна вважати законним та обґрунтованим, оскільки воно не містить однозначної та зрозумілої вказівки про покладений на обвинуваченого обов`язок та порядок його виконання. Згідно з оскаржуваним вироком, обвинувачений на власний розсуд має вирішувати про які саме істотні зміни в організації власного життя належить інформувати уповноважений орган, чи про зміну місця роботи, чи про зміну місця навчання. Місцевий суд помилково не визначився з цим питанням самостійно, залишивши обвинуваченому альтернативний вибір у способі та обсязі виконання покладених на нього обов`язків. За наведених обставин просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 289 КК України у виді 3 років обмеження волі. У випадку відхилення доводів апеляційної скарги щодо м`якості призначеного покарання та помилковості застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, постановити нову ухвалу, якою з вироку виключити вказівку про покладення обов`язку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи або навчання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку: прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити; обвинуваченого, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції в частині встановлених судом фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_8 та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 289 КК України стверджуються зібраними у справі доказами, яким суд дав належну оцінку в їх сукупності та які докладно викладені у вироку. Вирок в цій частині учасниками судового провадження не оспорюється. Також учасниками не оспорюється вирок в частині призначеного ОСОБА_8 виду та розміру покарання за ч.1 ст. 289 КК України.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про незаконність вироку в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, то вони не грунтуються як на матеріалах кримінального провадження, так і на вимогах закону.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 75 КК України підставами для застосування цієї норми закону є:

призначення покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, яке ґрунтується на сукупності даних про тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інших обставинах справи.

Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні покарання, у тому числі у виді обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.1 ст. 289 КК України правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований. Також судом враховано відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.

При цьому сукупність досліджених судом даних про особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого кримінального правопорушення та його наслідків приводять колегію суддів до переконання про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування ним покарання, що указує на правильність застосування щодо нього положень ст. 75 КК України.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинене ним кримінальне правопорушення є нетяжким злочином. При цьому колегія суддів враховує також його молодий вік, позитивну характеристику, надану Деснянським управлінням поліції, усвідомлення ним протиправності своєї поведінки, що було висловлено в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції, та зміна поведінки обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення. Вказані обставини указують на те, що обвинувачений дійсно розкаявся у вчиненні злочину.

Також, на думку колегії суддів, застосування щодо обвинуваченого покарання з реальним його відбуванням значно ускладнить можливість обвинуваченого відшкодувати потерпілому завдану шкоду, оскільки обвинувачений працює, хоч і не офіційно та має можливість виплачувати потерпілому кошти.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Також колегія суддів звертає увагу на те, що хоча обвинуваченого і було звільнено від відбування покарання з випробуванням, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Зазначені обставини у їх сукупності указують на законність висновків суду першої інстанції про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням та необгрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора у цій частині.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування судом першої інстанції положень ст. 76 КК України, а саме, покладення на обвинуваченого крім іншого, обов`язку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Частиною 1 ст. 76 КК України визначено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Отже конструкція зазначеної норми передбачає в обов`язковому порядку у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням покладення на засудженого обов`язків, передбачених у пунктах 1 та 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Колегія суддів вважає, що судом дотримано вимог закону про кримінальну відповідальність при визначенні обвинуваченому обов`язків, які він повинен виконувати у зв`язку із звільненням від відбування покарання з випробуванням, а саме: відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; та відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 76 КК України - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Покладення на обвинуваченого таких обов`язків в повній мірі відповідає як вимогам закону та його особі, так і буде в повній мірі сприяти меті покарання - не тільки карі, а й виправленню засудженого.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вирок Подільського районного суду м. Києва від 01.08.2022 щодо ОСОБА_8 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому залишає його без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури залишити без задоволення.

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 01.08.2022 щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4