Справа № 456/1995/22
Провадження № 1-кп/456/303/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
з участю : секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу на підставі обвинувального акта в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000096 від 14.04.2022, стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вірменії, жителя АДРЕСА_1 , вірменина, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, непрацюючого, на утриманні малолітня дитина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 зобов`язаний згідно із судовим наказом Стрийського міськрайонного суду від 04.01.2019 у справі № 456/4814/18, виданим 15.01.2019 Стрийським міськрайонним судом Львівської області, сплачувати аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.12.2018 і до досягнення дитиною повноліття.
Так, ОСОБА_5 , будучи працездатним, обізнаним щодо наявності рішення суду про стягнення з нього аліментів, зобов`язаним як батько утримувати свою неповнолітню дитину ОСОБА_7 , у період з 01 жовтня 2020 року по 31 травня 2022 року злісно ухилився від сплати аліментів, чим допустив заборгованість у сумі 47364,25 грн., що перевищує сукупно суму виплат платежів за три місяці, загальна сума якої за період з грудня 2018 року по травень 2022 року складає 91277,70 гривень, хоча мав реальну можливість до сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), сплативши при цій заборгованості в серпні 2020 року одним платежем 1000 грн.
Крім того, ОСОБА_5 з жовтня 2020 року по травень 2022 року, проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , мав змогу заробляти гроші і сплачувати аліменти, оскільки він у вказаний період на лікуванні та на обліку в центрі зайнятості не перебував, не звертався за допомогою з приводу працевлаштування, будь-які кошти, які отримував за цей період, витрачав на власні потреби, не допомагав матеріально в утриманні своєї доньки за відсутності обставин, які б свідчили про поважність причин чи вимушеність несплати аліментів. Крім того, на письмові вимоги державного виконавця відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції у Львівській області про обов`язок сплати таких не реагував. А також, незважаючи на неодноразові попередження державного виконавця про наслідки ухилення від їх сплати, ОСОБА_5 виплачувати аліменти відмовлявся, виплат не здійснював та продовжував ухилятися від виконання рішення суду.
Таким чином, своїми умисними діяннями (діями та бездіяльністю) допустив заборгованість з виплати встановлених рішенням Стрийського міськрайонного суду від 04.01.2019 коштів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка за період з жовтня 2020 року по травень 2022 року складає 47364,25 грн, загальна сума якої за період з грудня 2018 року по травень 2022 року складає 91277,70 гривень, що сукупно перевищує суму виплат платежів за три місяці.
Таким чином, ОСОБА_5 злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України.
Допитаний обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та надав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення, зокрема про те, що з потерпілою ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі не перебував. Він є батьком доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 04.01.2019 судом було прийнято рішення про стягнення з нього на користь потерпілої ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.12.2018 і до досягнення нею повноліття. Не відмовляється від надання матеріальної допомоги своїй доньці, однак просить врахувати, що на його утриманні перебувають хворі батьки, яким він зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на їх лікування. Зобов`язується погасити заборгованість зі сплати аліментів та сплачувати їх на утримання доньки у визначеному судом розмірі. Щиро розкаюється у вчиненому, Просить його суворо не карати.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що з обвинуваченим, який є батьком доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зареєстрованому шлюбі не перебувала. Судовий наказ, яким ОСОБА_5 зобов`язано сплачувати аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, вона подала до державної виконавчої служби, написавши заяву про прийняття його до виконання. Однак обвинувачений аліментів на утримання доньки не сплачує, жодної участі в її житті та вихованні не бере. Нею витрачені значні кошти на лікування доньки, в чому їй допомагали батьки, однак жодної матеріальної допомоги від обвинуваченого як батька дитини вона не отримала. Вона подавала до суду позов про позбавлення обвинуваченого батьківських прав, неодноразово зверталася до нього по допомогу, однак жодних коштів ні добровільно, ні за рішенням суду обвинувачений не сплачує. Просить карати його за законом;
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заявила клопотання, в якому просила не досліджувати докази щодо тих обставин, які не оспорюються, оскільки обвинувачений винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю.
Отримавши показання ОСОБА_5 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_5 та іншим учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечували проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.
За змістом ст. 8 Конституції України в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.
Згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах, одержаних незаконним шляхом.
Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, є право неповнолітніх дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.
Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.
Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в Основному Законі (ст. 51 Конституції України), а також в Сімейному кодексі (ст. 180) та гарантується Державою, в свою чергу, ст. 15 Сімейного кодексу чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.
Предметом кримінального правопорушення є кошти, що за рішенням суду підлягають сплаті на утримання дитини.
З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України, може бути вчинене у формі злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
Під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.
При цьому діяння можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.
Про злісний характер ухилення від сплати аліментів також можуть свідчити: тривалість ухилення (приміткою до ст. 164 КК України передбачено виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів), продовження ухилення після попередження про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності з боку державного виконавця, неодноразове звернення потерпілого чи інших осіб до винної особи з цього приводу тощо.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він не мав змоги платити аліменти через хворобу батьків, що перебувають на його утриманні, суд не бере до уваги, оскільки вказана обставина ні в якому разі не звільняє ОСОБА_5 від обов`язку утримання дитини. Будучи обізнаним про наявність аліментних зобов`язань та існування заборгованості зі сплати аліментів, обвинувачений не вживав жодних заходів для усунення негативних наслідків, спричинених його діями, що вказує саме на злісне ухилення ОСОБА_5 від сплати аліментів.
Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), тому кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 164 КК України є вірною.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно з п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення та його мотиви, поведінку обвинуваченого, який визнав вину, щиро розкаявся, суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, розлучений, не працює, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, позицію потерпілої, яка просить карати обвинуваченого за законом, обставини, що пом`якшують покарання, якими, на думку суду, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушенн, відсутність обставин, які обтяжують покарання, і вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України у виді громадських робіт.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати та речові докази в кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, і призначити покарання за ч. 1 ст. 164КК України у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1