Справа № 161/8703/22 Провадження №11-кп/802/767/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Долина Івано-Франківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, працюючого на посаді терміста 2-го рівня в підрозділі "Дільниця виготовлення поковок" ПрАТ "СКФ Україна", не судимого,

засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді виправних робіт за місцем роботи на строк 6 (шість) місяців із відрахуванням щомісячно із сум його заробітку в дохід держави 10 (десяти) відсотків.

Частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 та малолітнього потерпілого ОСОБА_10 по 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. моральної шкоди, кожному. В решті цивільного позову відмовлено.

Так, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 09 червня 2022 року близько 21 год. 45 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території садового будинку 1542 земельної ділянки площею 0,06 га із кадастровим номером :01:002:2122 у садівничому товаристві "Струмівка", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи значення та суспільну небезпеку своїх дій, в ході словесного конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин із дружиною ОСОБА_9 , умисно утримував правою рукою останню за волосся, відтягуючи її назад, після чого, вдруге, утримуючи правою рукою потерпілу за волосся, а лівою рукою за праве передпліччя, здійснив поштовх, в результаті чого остання впала на щебеневе покриття землі. У подальшому, переслідуючи єдиний кримінально-протиправний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , яка підвелась із землі, ОСОБА_7 умисно наніс один удар кулаком лівої руки у ділянку потилиці, внаслідок чого вона впала на щебеневе покриття землі, після чого наніс не менше двох ударів кулаком правої руки у потиличну ділянку голови потерпілої.

Своїми вищевказаними умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді саден на внутрішній поверхні правого передпліччя в нижній третині, на задньо-внутрішній поверхні правої кисті біля основи 5-го пальця, лінійних подряпин на задній поверхні правого передпліччя в нижній третині, на задній поверхні правого передпліччя в середній третині, на тильній поверхні лівого променево-зап`ясного суглобу, на передній поверхні правого колінного суглобу, на зовнішній поверхні лівого гомілково-ступеневого суглобу, синця на передній поверхні лівого колінного суглобу, які згідно висновку судово-медичного експерта за №249 від 10.06.22, за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім цього, він же, 09 червня 2022 року близько 21 год. 45 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території садового будинку 1542 земельної ділянки площею 0,06 га із кадастровим номером :01:002:2122 у садівничому товаристві " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи значення та суспільну небезпеку своїх дій, в ході словесного конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин із сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , умисно здійснив укус лівого передпліччя останнього, при цьому, пальцями лівої руки наніс подряпину тильної поверхні лівого променево-зап`ясного суглобу потерпілого, після чого, долонями обох рук стискав шию останнього. У подальшому, переслідуючи єдиний кримінально-протиправний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_7 умисно наніс один удар долонею правої руки в ділянку потилиці потерпілого, після чого лівим ліктьовим суглобом здійснив захват шиї ОСОБА_10 , стискаючи її.

Своїми вищевказаними умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді саден бокової поверхні шиї зліва, на зовнішній поверхні лівого передпліччя та на тильній поверхні лівого променево-зап`ясного суглобу, які згідно висновку судово-медичного експерта за №253 від 13.06.22 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого і доведеності його вини, а також виду та міри покарання, вважає вирок суду незаконним в частині вирішення цивільного позову потерпілої, а саме стягнення моральної шкоди. Зазначає про те, що розмір стягнутої моральної шкоди з обвинуваченого є неспівмірним вчиненому. Так, обвинуваченому призначено покарання із відрахуванням коштів з його заробітної плати. При цьому, потерпілі перебувають на його повному утриманні, а тому додаткове стягнення коштів ставить ОСОБА_7 у скрутне становище. Також зазначає, що конфлікт виник в ході вживання алкогольних напоїв потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 і, якщо прослідкувати покази самої потерпілої та неповнолітнього потерпілого, то можна дійти висновку про віктимну поведінку потерпілої, яка й спровокувала конфлікт. А тому, вважає, що достатній той розмір відшкодування, який був добровільно перерахований обвинуваченим 5000 грн. Крім того, вказує про те, що законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_11 не заявляла цивільного позову про відшкодування цьому потерпілому. А тому, згідно із положеннями ч.3 ст.129 КПК України, суд повинен був відмовити в задоволенні цивільного позову про відшкодування шкоди малолітньому потерпілому. Проте, місцевий суд на вищенаведене уваги не звернув та відповідно ухвалив судове рішення в частині вирішення цивільного позову, яке є необґрунтованим та незаконним.

Посилаючись на вищенаведене, захисник обвинуваченого просить оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову скасувати, та відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілої. В решті вирок суду залишити без змін.

Обвинувачений та його захисник будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились. При цьому, від захисника надійшла письмова заява, в якій він просить апеляційний розгляд проводити у його відсутності та відсутності його підзахисного. Зазначено також про те, що апеляційні вимоги ними підтримуються повністю.

Потерпілі та законний представник малолітнього потерпілого також до суду не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час, дату та місце розгляду кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, який скаргу заперечив через її безпідставність, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його кваліфікація за ч.1 ст.125 КК України є правильними. При цьому, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції. Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

За положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Цим вимогам закону судове рішення і, зокрема в оскаржуваній його частині, відповідає.

Захисник обвинуваченого у поданій апеляційній скарзі вказує про необґрунтованість та незаконність судового рішення в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди. Вважає, що стягнений судом розмір моральної шкоди, є завищеним.

Проте, такі доводи апелянта на увагу суду не заслуговують, оскільки на переконання колегії суддів, місцевим судом в повній мірі було дотримано вимог чинного законодавства при вирішенні питання по заявленому цивільному позові потерпілої.

Так, згідно із положеннями ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пленум Верховного Суду України у п.п.3, 9 своєї постанови №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку, суд першої інстанції розглянув цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 як в частині відшкодування моральної шкоди на її користь так і в частині, що стосується відшкодування моральної шкоди на користь малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , який є її сином, з дотримання вимог кримінального процесуального та цивільного законодавства, а також з урахуванням роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у вищевказаній постанові.

Суд першої інстанції правильно встановивши та в повному обсязі врахувавши характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали потерпіла ОСОБА_9 та малолітній потерпілий ОСОБА_10 від вчинених кримінально протиправних дій, характер немайнових втрат і стан їх здоров`я, зміни у їх повсякденному житті, порушення нормальних життєвих зв`язків, та виходячи з засад розумності, виваженості й справедливості, а також з урахуванням уже частково сплачених сум (по 5000 грн. кожному), визначив моральну шкоду в розмірі по 15000 грн. кожному, і з цим повністю погоджується апеляційний суд.

При цьому, доводи сторони захисту про те, що оскільки обвинуваченому ОСОБА_7 судом призначено покарання з відрахуванням коштів із заробітної плати, а потерпілі перебувають на його утриманні, то це додаткове стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди, ставить обвинуваченого у скрутне матеріальне становище, до уваги судом як на підставу для зменшення суми відшкодування моральної шкоди, не береться як безпідставне.

З приводу твердження сторони захисту про те, що оскільки законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_11 не заявляла цивільного позову про відшкодування шкоди, то на їх думку, суд першої інстанції повинен був відмовити у відшкодуванні шкоди цьому малолітньому потерпілому, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, у даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 являється потерпілою, а ОСОБА_10 , який є її сином, - малолітнім потерпілим. При цьому, з урахуванням положень КПК України малолітньому потерпілому призначено було законного представника ОСОБА_11 .

Цивільний позов про відшкодування шкоди у провадженні пред`явлено було потерпілою ОСОБА_9 , яка фактично діє у своїх інтересах та інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_10 , оскільки відповідно до ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини як їх законний представник без спеціальних на те повноважень.

Зі змісту ст.128 КПК України випливає, що на захист інтересів малолітнього потерпілого ОСОБА_10 цивільний позов міг бути пред`явлений його законним представником, однак не те, що позов повинен був пред`явлений останнім.

Судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_9 пред`явивши цивільний позов про відшкодування шкоди у тому числі на користь свого малолітнього сина, який водночас є потерпілим у даному кримінальному провадженні, фактично діяла на захист його інтересів, і жодним чином не на шкоду, що в даному випадку, на думку колегії суддів, не може бути порушенням кримінального процесуального права та скасування судового рішення, як про це вказує сторона захисту.

А тому, усі доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості та незаконності судового рішення в частині вирішення цивільного позову, колегія суддів вважає такими, що зводяться саме до безпідставного зменшення суми відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої про стягнення моральної шкоди скасуванню, як про це просить сторона захисту, не підлягає, оскільки він є цілком законним, обґрунтованим і вмотивованим в розумінні ст.370 КПК України.

Будь-яких порушень законодавства, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення в частині вирішення вказаного цивільного позову в даному кримінальному провадженні, апеляційним судом встановлено не було.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційну скаргу сторони захисту слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 , без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2022 року щодо в даному провадженні, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді