КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/695/2023
Категорія: ст. 303 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

представника заявника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2022 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_8 на бездіяльність уповноваженої особи (слідчого) Державного бюро розслідувань (далі ДБР), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що фактично в заяві про вчинення детективом Національного антикорупційного бюро України (далі НАБУ) ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_8 висловлює свою незгоду з процесуальними діями та рішенням детектива НАБУ ОСОБА_9 під час здійснення нею досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001155 від 13 квітня 2017 року, де ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Проте вирішення вказаних питань у спосіб, запропонований заявником, шляхом внесення відомостей до ЄРДР та початку окремого кримінального провадження вочевидь суперечить загальним засадам та завданням кримінального провадження.

В апеляційній скарзі представник заявника ОСОБА_7 , посилаючись на неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2022 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що 26 жовтня 2022 року ОСОБА_8 до ДБР направив заяву про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України, детективом НАБУ ОСОБА_9 , виклавши в ній фактичні обставини, які є достатніми підставами вважати, що детективом до постанови про зупинення досудового розслідування були внесені недостовірні відомості. Не отримавши повідомлення про внесення відомостей до ЄРДР, ОСОБА_8 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого, але у її задоволенні було відмовлено.

За позицією представника заявника, висновки слідчого судді, які стосуються змісту заяви про кримінальні правопорушення, не відповідають фактичним обставинам справи та істотно суперечать вимогам кримінального процесуального закону, оскільки виходячи зі змісту ст. 214 КПК України, повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених заявником, наділені слідчий, прокурор чи особа, уповноважена на прийняття заяв та повідомлень. Разом із цим, чинні процесуальні норми законодавства не передбачають для слідчого, прокурора чи особи, уповноваженої на прийняття заяв та повідомлень іншої альтернативи, ніж невідкладне внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Отже слідчий суддя повинен був захистити порушені права ОСОБА_8 та зобов`язати уповноважених осіб ДБР внести відповідні відомості до ЄРДР.

Вважає, що висновок слідчого судді про те, що звернення ОСОБА_8 до ДБР із заявою про вчинення кримінальних правопорушень «не містить конкретних обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень», « ОСОБА_8 у своїй заяві висловлює незгоду з процесуальними діями та рішеннями детектива» є хибним, не відповідає дійсності та спростовується фактами, викладеними у заяві про злочин, і в даному випадку слідчий суддя повинен був встановити чи дотримався прокурор, слідчий чи інша уповноважена особа процедури, визначеної ч. 1 ст. 214 КПК України щодо 24-годинного терміну внесення відомостей до ЄРДР, а не досліджувати питання законності процесуальних рішень.

Представник заявника наголошує і на тому, що заява ОСОБА_8 містить достатні відомості про вчинення кримінальних правопорушень, у ній чітко описані усі елементи складу таких кримінальних правопорушень, визначена правова кваліфікація тощо, тобто дотримані всі вимоги, встановлені п. 5 ст. 214 КПК України, водночас вимогами кримінального процесуального законодавства України не передбачено жодної підстави для невнесення відомостей до ЄРДР про вчинення злочинів, про які повідомлено належно оформленою заявою.

Прокурор, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання не прибув, клопотання про відкладення розгляду не подав, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України його неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника заявника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як убачається з матеріалів провадження, 26 жовтня 2022 року ОСОБА_8 направив до ДБР заяву про вчинення детективом НАБУ ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України.

Не отримавши інформації щодо внесення відомостей до ЄРДР, ОСОБА_8 звернувся зі скаргою до Шевченківського районного суду м. Києва, в якій просив зобов`язати уповноважену особу ДБР внести до ЄРДР відомості на підставі заяви від 26 жовтня 2022 року.

За результатами судового розгляду цієї скарги, слідчий суддя відмовив у її задоволенні і з таким рішенням погоджується колегія суддів, оскільки визнає безпідставними доводи представника заявника про те, що висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам провадження та суперечать вимогам кримінального процесуального закону.

Так, положеннями ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до ЄРДР.

Пунктом 4 ч. 5 ст. 214 КПК України передбачено, що до ЄРДР має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

На підставі п. 2 Розділу ІІ Положення про ЄРДР, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30.06.2020, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Таким чином, закон передбачає необхідність попереднього вивчення слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

З матеріалів судового провадження слідує, що в заяві від 26 жовтня 2022 року ОСОБА_8 повідомив про внесення детективом НАБУ ОСОБА_9 до постанови від 07 березня 2022 року про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001155 від 13 квітня 2017 року неправдивих відомостей та зазначив, що така постанова станом на 21 жовтня 2022 року стороні захисту не направлялася і не вручалася, отже детективом НАБУ ОСОБА_9 були вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України.

Проте, як правильно зазначив слідчий суддя, ОСОБА_8 в заяві фактично висловлює свою незгоду з процесуальними діями та прийнятим слідчим рішенням у рамках конкретного кримінального провадження, але така незгода, на переконання колегії суддів, сама по собі не може вказувати на наявність в діях слідчого ознак злочину. Процесуальні дії слідчого, законність та обґрунтованість рішень слідчого можуть бути предметом розгляду слідчого судді в порядку, визначеному процесуальним законом, а незгода учасника кримінального провадження з прийнятим процесуальним рішенням не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинене слідчим кримінальне правопорушення.

Таким чином,колегія суддів вважає, що в заяві ОСОБА_8 не наведено фактичних обставин конкретної події чи відомостей, які б свідчили про вчинення слідчим кримінальних правопорушень, передбачених ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України, що в свою чергу дозволяє зробити висновок про відсутність правової підстави для виникнення обов`язку вчинити певні дії за такою заявою щодо початку досудового розслідування кримінального провадження відповідно до положень ст. 214 КПК України, адже досудове розслідування розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, і не може слугувати механізмом для безпідставного переслідування службових осіб органу, уповноваженого здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень, у разі незгоди з їх рішеннями або суб`єктивними припущеннями про їх злочинні дії.

При цьому колегія суддів зауважує, що будь-яка заява про вчинене кримінальне правопорушення виключно з огляду на її назву не набуває статусу цього документа і її подання до ДБР не тягне за собою процесуальні наслідки у виді внесення відомостей до ЄРДР.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя не вирішував питання, які можуть бути предметом судового розгляду у кримінальному провадженні або віднесені до компетенції слідчого, прокурора під час досудового розслідування, тобто не давав оцінку обґрунтованості заяви, а лише вивчив її зміст на предмет наявності відомостей саме про кримінальне правопорушення, які в свою чергу і підлягають внесенню до ЄРДР.

Посилання представника заявника на узагальнення та інформаційні листи Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не заслуговують на увагу з огляду на те, що за змістом ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» іншими судами при застосуванні норм права враховуються викладені у постановах Верховного Суду висновки щодо застосування таких норм права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді в ухвалі про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_10 ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах судового провадження, тобто ухвала від 02 грудня 2022 року є законною, обґрунтованою та вмотивованою, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2022 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_8 на бездіяльність уповноваженої особи (слідчого) Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4