Справа № 461/4391/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/990/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 21 жовтня 2022 року про продовження строку тримання під вартою,

в с т а н о в и л а :
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 21 жовтня 2022 року клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 задоволено та продовжено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Львова, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

строк тримання під вартою на шістдесят днів, а саме до 19 грудня 2022 року, із визначенням застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних громадян, що становить 496 200,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 22:00 год. до 06:00 год.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Зазначає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 не підтверджується наведеними у клопотанні та долученими до клопотання доказами. Орган досудового розслідування не довів наявність обґрунтованої підозри та не надав вагомих доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Звертає увагу, що в судовому засіданні прокурор зазначив, що ОСОБА_7 нібито протягом тривалого часу спостерігав, як інші особи вчиняють протиправні дії, та не повідомляв правоохоронні органи. Таким чином, прокурор вважає, що вина ОСОБА_7 полягає не в активних діях, які становлять об`єктивну сторону інкримінованих ОСОБА_7 правопорушень, а в пасивній поведінці - неповідомленні про вчинені кримінальні правопорушення. А отже, така позиція прокурора, висловлена в судовому засіданні, не узгоджується зі змістом погодженого ним повідомлення про підозру.
Вказує, що ні слідчий, ні прокурор жодної старанності при здійсненні досудового розслідування даного кримінального провадження не проявили, слідство проводять неефективно, не зважаючи на те, що підозрювані у даному кримінальному провадженні перебувають під вартою.
Зважаючи на те, що докази містять суттєві суперечності та прогалини, у зв`язку з чим існують вагомі сумніви щодо заявленої слідчим та прокурором участі та ролі ОСОБА_7 в інкримінованих йому злочинах, на думку захисника, відсутні відповідні і достатні обставини, які обґрунтовують продовження тримання ОСОБА_7 під вартою.
Вважає, що слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_7 є студентом 4 курсу факультету Комп`ютерної поліграфічної інженерії Української академії друкарства, денна форма навчання. З 21 листопада 2022 року ОСОБА_7 має семестровий модульний контроль, для участі в якому останній повинен бути на волі. Також, вважає, що слідчим суддею не враховано долучену до справи характеристику ОСОБА_7 , згідно з якою останньому «притаманна доброта, раціональне мислення, прагнення до знань, глибокий внутрішній світ. За характером ОСОБА_11 не конфліктний, спокійний, товариський, скромний, відкритий, завжди керується загальнолюдськими моральними цінностями у ставленні до викладачів та одногрупників, з якими перебуває у дружніх стосунках. Поважає старших, чуйний до чужих проблем, вихований, щирий, відвертий, врівноважений і доброзичливий...»
Вказує, що слідчим суддею не встановлено та не наведено обставин, які свідчать про існування ризиків, а також не встановлено доказів, які б доводили обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий, прокурор.
Стверджує, що наведені в ухвалі ризики слідчий суддя жодним чином не обґрунтував, не зазначив обставини, які свідчать про існування ризиків, а також не навів доказів, якими ці ризики підтверджуються, чим порушив вимоги ст.ст. 132, 194 КПК України.
Вважає, що обираючи винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя не встановив, чи доводять надані стороною обвинувачення докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотання.
На переконання апелянта, обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України слідчий суддя до уваги не взяв, зокрема, не врахував, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, проживає з батьками та братом, має постійне місце проживання, навчається у вищому навчальному закладі, незважаючи на навчання в стаціонарі намагається працювати, про що свідчать записи в трудовій книжці, не має негативних характеристик, у підозрюваного відсутні судимості та повідомлення про підозру в інших кримінальних провадженнях.
Заслухавши доповідь судді, захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 про законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000072 від 10.06.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 255; ч. 2 ст. 255, ч. 2, 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146; ч. 2,3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189; ч. 2, 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 296 КК України.
Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 25 серпня 2022 року ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , був затриманий 25 серпня 2022 року о 23 годині 15 хвилин в порядку ст. 208 КПК України.
26 серпня 2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру в участі у злочинній організації; у незаконному позбавленні волі людини, вчиненому з корисливих мотивів, щодо двох осіб, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань, у складі злочинної організації; у вимаганні, тобто у вимозі передачі чужого майна, з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, вчиненому в умовах воєнного стану, у складі злочинної організації та у хуліганстві, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчиненому із застосуванням предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, у складі злочинної організації, тобто у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146; ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189; ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 296 КК України.
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 26.08.2022 щодо підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 21.10.2022.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.
Згідно з ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Своє рішення про продовження підозрюваному строку тримання під вартою слідчий суддя мотивував тим, що ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені п.п. 1-5 ст. 177 КПК України, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а саме: продовження існування ризику переховування від органу досудового розслідування-суду, що обумовлюється можливістю притягнення до кримінальної відповідальності за вчинена та тяжкістю передбаченого покарання; ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення кримінального правопорушення у зв`язку з тим, що на даний час досудовим розслідуванням ще не відшукано та не вилучено усіх речей та документів, які можуть бути доказами у кримінальному провадженні (не отримано усіх відеозаписів з камер відеоспостереження, не встановлено обставин набору учасників ДФТГ, які причетні до кримінальних правопорушень, складання графіків патрулів, тощо); ризику того, що підозрюваний ОСОБА_7 може впливати на свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні з врахуванням відомих йому обставин, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, можливості вчинення іншого кримінального правопорушення.

Отже, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою, що відповідає та є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник, не забезпечать належної процесуальної його поведінки.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також бере до уваги практику ЄСПЛ, зокрема те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Такий висновок також не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Твердження сторони захисту про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також про неврахування судом даних про особу підозрюваного, на думку колегії суддів, є необґрунтовані, оскільки вказані факти були взяті до уваги слідчим суддею в сукупності з іншими доказами у справі та їм було надано належну оцінку.
Крім цього, постановляючи ухвалу про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя дійшов правильного висновку (з яким погоджується колегія суддів) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146; ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189; ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 296 КК України,яка на даному етапі досудового розслідування підтверджується достатньою кількістю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 - Європейський Суд з прав людини зазначив, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в підсумку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу, сприяти якому має і тримання особи під вартою.
Доводи захисника, що докази причетності ОСОБА_7 до вчинених кримінальних правопорушень слідчим суддею не перевірено, апеляційний суд до уваги не бере та наголошує на тому, що оцінка доказів з точки зору, в тому числі, допустимості, а сукупності доказів з точки зору вагомості, достатності та взаємозв`язку, буде надана судом, відповідно до вимог ст. ст. 89, 94 КПК України, на іншій стадії провадження стадії судового розгляду кримінального провадження по суті, натомість, на теперішній час слідчий суддя під час розгляду клопотання лише вирішує питання щодо достатності певного обсягу зібраних доказів для переконання стороннього спостерігача у тому, що особа причетна до вчинення злочину та стосовно неї існують законодавчо встановлені підстави для продовження строку запобіжного заходу.
При визначенні розміру застави слідчий суддя врахував обставини кримінального правопорушення (тяжкість вчиненого кримінального правопорушення), дані про особу підозрюваного та ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, й підставно визначив розмір застави із врахуванням вимог п.3 ч. 5 ст. 182 КПК України.
На думку колегії суддів саме такий розмір застави обумовлений тим ступенем довіри до підозрюваного, при якому перспектива втрати застави буде для нього необхідним і достатнім стримуючим фактором, щоб не допустити невиконання ним процесуальних обов`язків та запобігти здійсненню дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що станом на день апеляційного перегляду ухвали, визначений ОСОБА_7 розмір застави вже внесено, тому в апеляційного суду відсутні підстави вважати розмір застави непомірним.
Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги.
Ухвала слідчого судді про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою з визначенням розміру застави є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 21 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4