ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

(в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 грудня 2022 року у кримінальному провадженні № 0001714 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Чернівці, неодруженого, не працюючого, із середньою спеціальною освітою, проживаючого по ІІ АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз: 13 вересня 2020 року Першотравневим районним судом м. Чернівці за ст. 124 КК України до позбавлення волі строком на один рік три місяці

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 грудня 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і за його вчинення призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

КП №11-кп/822/37/23 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ст. 121 КК України Доповідач: ОСОБА_1

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_6 залишити обрану у вигляді тримання під вартою в Державній Установі Чернівецький слідчий ізолятор

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 визначено відраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 11 червня 2022 року.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вищевказаного вироку, 10 червня 2022 року близько 23 год. 00 хв. год. ОСОБА_6 , перебуваючи на вулиці Шкільні1, 6 в м. Чернівці, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_9 , який переріс у бійку, маючи при собі ніж, умисно, з метою заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, дістав з кишені ніж, яким наніс декілька ударів по тулубу потерпілого, у результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини в лівій підреберній ділянці з наскрізним пошкодженням лівої долі печінки та малого чепця, ускладнене гемоперетониумом, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 332мд від 15 червня 2022 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя.

Таким чином, ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 у поданій апеляційній скарзі просить змінити вирок в частині призначеного покарання та застосувати до нього положення ст. 69, 75 та 76 КК України.

Апеляційні доводи обґрунтовує тим, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення він не вчиняв та не став обмовляти себе, а матеріали кримінального провадження сфальсифіковані.

Вказує на те, що досудове слідство велось однобічно та упереджено, без з`ясування істини.

Посилається на те, що ОСОБА_9 та його товаришу він не наносив жодних ударів, оскільки останні били його від чого він задихався.

Зауважує, що не заперечує факт здійснення ним ножового поранення, оскільки воно могло виникнути в ході захисту від ударів ОСОБА_9 та його товариша.

Вказує, що визнає свою вину в тому, що захищаючи себе та своє життя він перевищив межу необхідної самооборони.

Посилається на те, що покази потерпілого ОСОБА_9 є неправдивими, оскільки останній надавав такі покази під морально-психологічним тиском слідчого та поліції.

Звертає увагу на те, що потерпілий не має до нього претензій та просив суд першої інстанції суворо не карати.

Зауважує, що має незадовільний стан здоров`я, оскільки хворіє на бронхіальну астму, раніше хворів пневмонією та туберкульозом, а тому йому потрібна постійна медична допомога.

Адвокат ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 124 КК України.

Вказує на те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що обвинувачений скоїв злочин внаслідок перевищення меж необхідної оборони.

Посилається на те, що в ході допиту обвинувачений пояснив, що він не мав умислу наносити тілесні ушкодження потерпілому, а лише відмахувався ножем підчас того як йому самому потерпілий наносив удари.

Зауважує, що свідок ОСОБА_10 , під час слідчого експерименту, вказала на те, що потерпілий ОСОБА_9 першим підійшов до ОСОБА_6 та почав розмову.

Вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України.

Апеляційні доводи обґрунтовує і тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки протоколу освідування затриманого на наявність тілесних ушкоджень.

Звертає увагу на те, що докази наявні в матеріалах справи в повній мірі вказують на вчинення обвинуваченим злочину за ч. 1 ст. 124 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав доповнення до апеляційної скарги, яке за змістом ідентичне його апеляційній скарзі.

Прокурор Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_11 подала заперечення на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в якому просила залишити апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Прокурор не погоджується з доводами апеляційної скарги в частині трактування стороною захисту показів свідка ОСОБА_10 , оскільки остання під час проведення слідчого експерименту та дачі показів в суді першої інстанції, вказувала на те, що вона разом з обвинуваченим перебуваючи на вул. Шкільній зустріли незнайомого їм чоловіка, вона рушила далі, а у ході розмови у ОСОБА_6 виник конфлікт з потерпілим. Вони ходили по колу, стрибали один на одного, а далі ОСОБА_6 дістав ніж і свідок почула, як потерпілий вигукнув «У тебе, що перо?». Моменту удару вона не бачила, однак зрозуміла, що потерпілий поранений.

Вказує на те, що свідок ОСОБА_10 пояснила слідчому судді, що саме у потерпілого були мотиви та причини боятися обвинуваченого, оскільки у ОСОБА_6 був ніж, а потерпілий захищався.

Посилається на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, що конфлікт виник з вини потерпілого. Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_10 вказували на те, що потерпілий ОСОБА_9 кружляв з обвинуваченим, однак ударів йому не наносив.

Зауважує, що твердження обвинуваченого про те, що на нього напало двоє осіб, не знайшли свого підтвердження, оскільки свідки вказували на те, що конфлікт відбувся між двома чоловіками потерпілим та обвинуваченим, без участі сторонніх осіб.

Вказує, що у ході затримання, з метою подолання опору, ОСОБА_6 було притиснуто обличчям до тротуару, а тому можна зробити висновки, що отримані тілесні ушкодження обвинуваченого виникли в процесі затримання, а не в результаті нападу на нього двох чоловіків, як про це вказує сам обвинувачений.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовільнити, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, цих вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому діянні не визнав та суду пояснив, що перебуваючи разом зі своєю знайомою ОСОБА_10 10 червня 2022 року повертались додому. На їхньому шляху зустрілись двоє чоловіків, один з яких зачепив його плечем, на що він зробив зауваження. Однак, така його поведінка незнайомцям не сподобалось та вони повалили його на землю та почали завдавати удари. В цей момент він протягнувся до пакету, який ніс, щоб дістатись до інгалятору від бронхіальної астми, проте натрапив на ніж, який також знаходився в пакеті та з метою захисту себе почав ним розмахувати перед зловмисниками. Вказував, що не мав наміру та умислу на завдання тілесних ушкоджень, проте хотів захистити себе, і так трапилось, що він наніс поранення потерпілому ОСОБА_9 . Потерпілий в цей час крикнув своєму товаришу, що його поранено і вони удвох почали бігти в іншу сторону. Після цього ОСОБА_10 допомогла йому піднятися із землі і вони пішли додому, але по дорозі його затримали працівники поліції.

Просив розцінювати його дії як перевищення меж необхідної оборони, так як дійсно він себе лише захищав.

Потерпілий ОСОБА_9 в суді першої інстанції вказав на те, що 10 червня 2022 року біля 22 год 40 хв. він повертався з роботи додому. Перебуваючи на вул. Шкільній в м. Чернівці до нього підійшов незнайомий йому чоловік та попросив цигарки. В момент поки він дістав цигарки з кишені, чоловік без пояснень вдарив його якимось предметом в живіт. Після цього він (потерпілий) почав рухатися в напрямку нападника, щоб завдати йому удар у відповідь, але відчув як щось тепле тече по тілу і відчув біль. Зрозумів, що його поранено. Ноги стали підкошуватися і він присів, став втрачати свідомість і кликати на допомогу. Поруч були люди, які і викликали швидку допомогу. Отямився вже в лікарні. Стверджував, що жодних конфліктів із обвинуваченим у нього до цього не було, він взагалі його не знає і пояснити таку поведінку обвинуваченого не може. Претензій до обвинуваченого не має. Просив призначити не суворе покарання.

Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції пояснила, що в червні 2022 року вони з чоловіком пізно увечері, близько 22 год. 00 хв., йшли по вул. Шкільній в м. Чернівці. Неподалік біля школи вони побачили, як двоє чоловіків та одна жінка сварились між собою та штовхались. Через деякий час вони розійшлися, а один із чоловіків перейшов дорогу до мосту і там присів. Вона підійшла до чоловіка, щоб переконатися, чи йому не потрібна допомога. Коли підійшла ближче, побачила кров і незнайомець пояснив, що його поранено. На її запитання хто саме, він відповів, що був чоловік і жінка. Тоді вони викликали швидку допомогу. Згодом приїхали працівники поліції.

Cвідок ОСОБА_10 , в суді першої інстанції показала, що 10 червня 2022 року вона зустрілась зі своїм знайомим ОСОБА_6 , з яким вони розпивали спритні напої. Біля 22 год 00 хв. вони попрямували додому до ОСОБА_6 , оскільки попередньо він обіцяв їй допомогти з житлом. По дорозі додому до них підійшов незнайомий чоловік, з яким у ОСОБА_6 виник конфлікт, у ході якого чоловіки штовхалися та боролись. В один момент вона помітила, що ОСОБА_6 дістав з кишені ножа і почула, як потерпілий закричав «У тебя, что перо?». Моменту нанесення ОСОБА_6 потерпілому удару вона не бачила, однак зрозуміла, що потерпілий ОСОБА_9 поранений. Після всього вони з ОСОБА_6 залишили потерпілого і пішли додому.

Крім того, вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, підтверджується наступними доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, а саме:

- протоколом огляду місця події від 11 червня 2022 року з доданою до нього фототаблицею, з якого вбачається, що предметом огляду є перехрестя вулиць Шкільна-Турецька в м. Чернівці, де сталася подія кримінального правопорушення. У ході огляду місця події у ОСОБА_6 було виявлено, зокрема ніж чорного кольору із залишками РБ/с на лезі (т. 1 а.п. 12-28);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 11 червня 2022 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 заявив, що 10 червня 2022 року приблизно 22 год. 30 хв. за адресою вул. Шкільна, 6 в м. Чернівці невідома особа чоловічої статі в ході конфлікту нанесла один удар ножем в область живота ОСОБА_9 , в результаті чого спричинив тілесні ушкодження (т. 1 а.п. 32);

- протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_9 від 27 червня 2022 року з доданим відеозаписом, у ході проведення якого потерпілий вказав, що 10 червня 2022 року біля 22 год. 20 хв. він повертався додому. Йшов з вул. Шкільної в напрямку вул. Турецької по тротуару. В цей час до нього звернувся чоловік, з яким поруч була невідома йому жінка, та попросив сигарету, на що ОСОБА_9 відповів, що біля себе сигарет в нього немає. Після цього ОСОБА_6 щось сказав, вони обоє почали штовханину та ОСОБА_6 наніс один удар ножем в область живота ОСОБА_9 , в результаті чого останній відчув, що щось тепле тече по його тілу. Після цього, ОСОБА_9 пройшов ще декілька кроків та знепритомнів (т. 1 а.п. 40-43);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 червня 2022 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_9 у присутності понятих на фото під № 1, на якій зображено обвинуваченого, впізнав особу, яка спричинила йому тяжке тілесне ушкодження (т. 1 а.п. 44-45);

- висновком судово-медичної експертизи № 332мд від 15 червня 2022 року, з якого вбачається, що потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини в лівій підреберній ділянці з наскрізним пошкодженням лівої долі печінки та малого чепця, ускладнене гемоперетониумом.

Вказані тілесні ушкодження виникли в результаті дії гостро-ріжучого предмета, можливо внаслідок нанесення удару ножом, по строку та обставинам можуть відповідати вказаному в фабулі постанови, та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя (т. 1 а.п. 48-50);

- висновком судово-медичної експертизи №366д від 30 червня 2022 року, з якого вбачається, що ОСОБА_9 перебуває на стаціонарному лікуванні в відділенні хірургічне ОКНП «Чернівецька ОКЛ» з 11 червня 2022 року з діагнозом при поступленні: проникаюче поранення черевної порожнини. Згідно наданих медичних документів у ОСОБА_9 виявлені наступні тілесні ушкодження: проникаюче ножове порання черевної порожнини в лівій підреберній ділянці з наскрізним пошкодженням лівої долі печінки та малого чепця, ускладнене гемоперетониумом. Дані тілесні ушкодження могли виникнути за обставин, на які вказує потерпілий ОСОБА_9 під час проведення з ним слідчого експерименту від 27 червня 2022 року (т. 1 а.п. 53-55);

- протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 від 11 червня 2022 року з відеозаписом до нього, під час якого свідок пояснила, що 10 червня 2022 року познайомилась із маловідомим їй ОСОБА_13 , з яким випивала на пл. Турецькій. Близько 22 год. 00 хв. вони разом пішли в напрямку вул. Головна по вул. Шкільній. В цей час до них підійшов молодий хлопець та щось запитав у ОСОБА_6 . Після цього між ними виник конфлікт, однак вона з ОСОБА_6 вирішили піти далі. Через короткий проміжок часу той самий невідомий молодий чоловік підбіг до ОСОБА_6 знову, після чого вони обоє почали боротися, та вона помітила, як ОСОБА_6 витягнув зі свого пакета ніж. Однак, свідок ОСОБА_10 не бачила момент, коли ОСОБА_6 завдав удар ножем потерпілому ОСОБА_9 . Після того хтось викликав швидку допомогу, та вони повернулись подивитись, що відбувається далі (т. 1 а.п. 61-64).

Таким чином, показаннями потерпілого та свідків, які узгоджуються між собою, доповнюють одне одного, спростовуються твердження ОСОБА_6 про те, що ножові поранення потерпілому він наніс, обороняючись від фізичного насильства останнього, яке виявилось у нанесенні ударів та повалення обвинуваченого на землю.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що показання обвинуваченого суд першої інстанції обґрунтовано визнав таким, що не підтверджені обставинами кримінального провадження та такими, що викликані бажанням обвинуваченого ОСОБА_6 зменшити відповідальність за скоєне.

Обвинувачений та його захисник у своїх апеляційних скаргах наводять доводи щодо оскарження висновків суду першої інстанції щодо суб`єктивної сторони злочину, вважають вірною кваліфікацію за ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони.

Апеляційний суд відхиляє такі доводи апеляційних скарг, виходячи з наступного.

Колегія суддів погоджується з оцінкою, наданою вказаним доказам судом першої інстанції, щодо їх відповідності критеріям належності та допустимості, визначених ст.ст. 85-88 КПК України, доводи апеляційної скарги сторони захисту в цій частині є необґрунтованими та не містять даних про істотні порушення кримінального процесуального закону при встановлені обставин кримінального правопорушення.

За наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші.

Суд першої інстанції у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття. Висновки суду підтверджуються матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим підстав визнати їх неправильними, як і доказів недопустимими, не встановлено.

Незважаючи на доводи апеляційних скарг сторони захисту та обвинуваченого щодо наявності підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 121 на ст. 124 КК України, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого відповідають наведеному у вироку формулюванню обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, а також форми вини і мотивів вчинення інкримінованого, згідно вироку, кримінального правопорушення.

Проаналізувавши зібрані у даному кримінальному провадженні докази, колегія суддів зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Для кваліфікації кримінального правопорушення за ст. 124 КК України, заподіяння тяжкого тілесного ушкодження повинно бути вчинено з метою захисту охоронюваних правом інтересів від суспільно небезпечних посягань, але з перевищенням меж необхідної оборони. Перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони є обов`язковою умовою.

Під час розгляду кримінального провадження, як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції не було встановлено обставин, які б свідчили про перебування обвинуваченого ОСОБА_6 у стані необхідної оборони, зокрема, не встановлено наявності дійсного суспільно небезпечного посягання.

У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони мають протиправний характер і повинні розцінюватись на загальних підставах.

Разом з цим, як з показань обвинуваченого, потерпілого та свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , слідчих експериментів, так і з письмових доказів не вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 застосовував якісь предмети або значну силу для вчинення протиправного діяння щодо ОСОБА_6 .

Ретельно перевіривши версію обвинуваченого щодо заподіяння потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони, колегія суддів вважає її неспроможною, оскільки в обстановці, яка склалася між потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , не було реальної загрози життю останнього, не відбулося такого посягання, яке б викликало у нього невідкладну необхідність заподіяти потерпілому шкоди здоров`ю, необхідної для негайного відвернення посягання.

Обвинувачений в апеляційній скарзі посилається на те, що удари йому завдавали двоє чоловіків, однак такі доводи не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 КК України не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб.

Разом з тим, вищенаведені посилання обвинуваченого спростовуються показами потерпілого та свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , а також слідчими експериментами, які вказували на те, що конфлікт виник тільки між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_9 . Інших посторонніх осіб в цей момент під час конфлікту та бійки не було.

Тілесних ушкоджень, характерних для виникнення їх у результаті самооборони, у ОСОБА_6 не виявлено.

Крім того, у колегії суддів не викликає сумніву правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України. з огляду на те, що обвинувачений використав таке знаряддя кримінального правопорушення, як ніж, який заздалегідь носив із собою, заподіяв удар ножем у життєво-важливий орган потерпілого, свідомо припускав настання тяжких наслідків від таких своїх дій, проте байдуже ставився до їх настання.

Вищенаведене свідчить про те, що ОСОБА_6 не перебував у стані необхідної оборони і не перевищував її меж, оскільки в цей момент з боку потерпілого ОСОБА_9 не було реальної загрози і не існувало суспільно небезпечного посягання на життя і здоров`я обвинуваченого.

Виникнення конфлікту, словесної перепалки також не створюють в цих обставинах стану необхідної оборони.

Враховуючи наведене, позицію обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення ним відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника у цій частині.

Посилання обвинуваченого на те, що в нього були наявні тілесні ушкодження, що підтверджується висновком експерта, колегія суддів відхиляє, оскільки з висновку експерта № 325 екс від 11 червня 2022 року (т. 1 а.п. 166) вбачається, що тілесні ушкодження, а саме: садно в ділянці зовнішнього краю правої брови та забійні рани: в тім`яній ділянці зліва; на тильній поверхні лівої китиці в ділянці середньої фаланги 5-го пальця, виникли в результаті дії твердих тупих предметів, або ударів об такі, по терміну виникнення можуть відповідати 5-7 діб до моменту проведення судово-медичної експертизи. Вказана експертиза проведена після спричинення ОСОБА_6 . ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що тілесні ушкодження, які були наявні у ОСОБА_6 в день його затримання характерні для таких, що могли виникнути в результаті повалення обвинуваченого на землю з метою застосування кайданок в момент затримання.

Інших доводів, якими б спростовувались висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину, захисником та обвинуваченим не наведено.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 50 КК України, передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами покарання» зазначено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції , відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, та те, що він відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі за нанесення тілесних ушкоджень, інкримінований злочин вчинив у період непогашеної судимості, перебуває на обліку в Чернівецькому наркологічному диспансері з приводу вживання алкоголю та опіоїдів.

Суд першої інстанції обставинами, що пом`якшують покарання визнав те, що обвинувачений є особою немолодого віку та має незадовільний стан здоров`я, потерпілий до нього претензій не має, просив суворо не карати.

Обставин, що обтяжують покарання, судом першої не встановлено.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців, вважає його справедливим та таким, що відповідає санкції ч. 1 ст. 121 КК України, є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Отже, всі обставини, на які посилаються апелянти, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання враховані, а тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання колегія суддів не вбачає.

Інші доводи, викладені в апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, та не указують на наявність таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджали чи могли перешкоджати суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку під час перегляду апеляційним судом оскарженого вироку не встановлено.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають, підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 грудня 2022 року у кримінальному провадженні у кримінальному провадженні № 0001714 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим який перебуває під вартою, протягом такого ж строку з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий, суддя [підпис]ОСОБА_1
Судді
[підпис]ОСОБА_2

[підпис]ОСОБА_3

«Згідно з оригіналом».

Виготовлено з автоматизованої

системи документообігу суду.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду ___________ ОСОБА_1

31.01.2023