ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2672/22 Справа № 202/1798/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000578 в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровокан Вірменії, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.187, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
За ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2022 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 до 20 жовтня 2022 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення, суд врахував, що в разі зміни запобіжного заходу на більш м`який, обвинувачені матимуть реальну можливість переховуватися від суду, побоюючись тяжкості покарання. Судом також встановлено продовження існування ризиків здійснення незаконного впливу на потерпілих і свідків у кримінальному провадженні, а

також ризику продовження вчинення кримінальних правопорушень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
- адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до обвинуваченого інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування вказує, що суд не вказав жодної підстави, яка давала б можливість продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Також вказує, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні хвору матір, має постійне місце проживання.
- обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування вказує, що визнає вину повністю, є громадянином України, та постійне місце проживання.

Позиції учасників судового провадження.
Захисники, прокурор про час та дату апеляційного провадження повідомлені належним чином, заяв або клопотань про особисту участь або про поважність причин неприбуття до суду не надходили, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд без їх участі.
Обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 було повідомлено про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги шляхом направлення відповідного повідомлення на офіційну електронну адресу установи виконання покарань та запропоновано провести розгляд справи в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконфереції. Однак, у визначені апеляційним судом дату та час, представники адміністрації державної установи, не забезпечили з`єднання з Дніпровським апеляційним судом в режимі відеоконференції, що дає підстави вважати це виключним випадком та з огляду на особливості правового режиму воєнного стану в Україні та положення ч. 3 ст. 422 КПК України є підставою для розгляду справи за відсутності учасників апеляційного перегляду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказані скарги не підлягають, виходячи з наступних підстав.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції клопотання прокурора дотримані.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинувачених під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, здійснення незаконного впливу на потерпілих і свідків у кримінальному провадженні, а також ризику продовження вчинення кримінальних правопорушень.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, за який законом передбачено покарання до шести років позбавлення волі, раніше судимий за аналогічний злочин проти власності, вчинив злочин в період іспитового строку. ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 309 КК України, тобто в тому числі і особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого, за який законом передбачено покарання до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.
Таким чином, останні можуть переховуватися від суду з метою уникнення можливої суворої відповідальності. При цьому судовий розгляд по даній справі триває, не допитані потерпілі та заявлені свідки, а їх покази можуть мати суттєве значення для об`єктивного розгляду кримінального провадження, а тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що визначені судом ризики продовжують існувати.
Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останнім, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказують захисника в апеляційних скаргах, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Що стосується посилання захисників на наявність у обвинувачених постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, дітей, то вони хоча і мають місце, проте не є достатнім важелем для зменшення встановлених ризиків. Крім того, ці обставини існували і на момент вчинення злочинів, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинувачених.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційні скарги захисників слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2022 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.187, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 309 КК України, таОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4