Справа № 359/7640/22
Провадження № 1-кп/359/614/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

21 листопада 2022 м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні з технічною та відео фіксацією в залі суду кримінальне провадження №0000015, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.07.2022, що надійшло до суду з обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської області, українця, громадянина України, не одруженого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією на особливий період, головний сержант командир відділення охорони взводу охорони НОМЕР_1 роти охорони військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні старший сержант, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу статті 89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:
Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VIII від 12.05.2015 воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, та Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX), в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який неодноразово продовжувався, зокрема, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Тобто воєнний стан діє до цього часу та діяв в період з 13.07.2022 по 26.07.2022 включно.

Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» було оголошено про проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Даний Указ затверджено Законом України № 2105-IX від 03.03.2022 року.

Про введення в дію воєнного стану ОСОБА_4 достеменно було відомо, оскільки Указ Президента України №64/2022 оголошено за допомогою засобів масової інформації та доведено до населення країни.

25.02.2022 старшого сержанта ОСОБА_4 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

Цього ж дня, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №43 старшого сержанта ОСОБА_4 призначено на посаду головного сержанта командира відділення охорони взводу охорони НОМЕР_1 роти охорони військової частини НОМЕР_2 .

Під час проходження військової служби старший сержант ОСОБА_4 , як військовослужбовець Збройних Сил України, відповідно до вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, оберігати як святиню Бойовий прапор своєї частини, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються Статутами, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, знаходитися на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Однак, напередодні 13.07.2022 у старшого сержанта ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на тимчасове ухилення від проходження військової служби, який він реалізував за наступних обставин.

Так, на виконання свого умислу, старший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, обіймаючи посаду головного сержанта командира відділення охорони взводу охорони НОМЕР_1 роти охорони військової частини НОМЕР_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 1, 2, 3, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, приблизно о 12 год 00 хв 13.07.2022 самовільно залишив місце постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 та до 26.07.2022 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

26.07.2022 старший сержант ОСОБА_4 разом із працівниками патрульної поліції Бориспільського РУП ГУНП у Київській області добровільно прибув до військової частини НОМЕР_2 .

Таким чином, старший сержант ОСОБА_4 обвинувачується у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, фактичні обставини справи не оспорював. Зазначив, що пред`явлене йому обвинувачення відповідає дійсності. Щиро розкаявся та показав, що він дійсно будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, 13.07.2022 самовільно залишив місце постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , так як він приватний підприємець і йому потрібно було вирішувати питання даної діяльності, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. 26.07.2022 під час керування автомобілем. Був зупинений працівниками поліції, яким повідомив, що він військовий і просив доставити його до військової частини. Жодних дозволів залишити частину від командирів не отримував, жодних конфліктів у нього не було.

У зв`язку з тим, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження не оспорювали фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин та обмежується допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, досліджує речові докази та судові витрати, роз`яснивши сторонам, що у такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

Таким чином, розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Дії обвинуваченого кваліфіковані вірно за ч. 5 ст. 407 КК України, як умисні дії, які виразилися у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає правильною.

Так, старший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, обіймаючи посаду головного сержанта командира відділення охорони взводу охорони НОМЕР_1 роти охорони військової частини НОМЕР_2 , порушив вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 1, 2, 3, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», це означає, що ОСОБА_4 з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, 13.07.2022 самовільно залишив місце постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 та до 26.07.2022 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Його дії характеризуються умислом. ОСОБА_4 усвідомлював суспільно небезпечний характер його діянь, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання. Вчинений обвинуваченим злочин є закінченим.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно із ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Аналізуючи дані при вивченні особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він вважається раніше не судимий відповідно до ст. 89 КК України. Обвинувачений не одружений. Військовослужбовець військової служби за мобілізацією на особливий період, головний сержант командир відділення охорони взводу охорони НОМЕР_1 роти охорони військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні старший сержант. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обвинувачений за місцем проживання характеризується з посередньої сторони. При перевірці по базі «АРМОР» Бориспільського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_4 , не притягувався до адміністративної відповідальності. Не є інвалідом, не досяг пенсійного віку. Має подяку за свою підприємницьку діяльність. По місцю утримання характеризується позитивно.

В той же час, суд враховує, що ОСОБА_4 під час допиту повністю визнав свою вину та підтвердив, що дійсно вчинив злочин за вказаних в обвинувальному акті обставин, зазначив, що 26.07.2022 р. сам попросив працівників поліції доставити його до військової частини в якій проходить службу, щиро кається.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Призначаючи вид і міру покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує те, що він вчинив тяжкий злочин, відповідно до ст. 12 КК України.

При призначенні покарання за ч. 5 ст. 407 КК України, суд виходить з наступного.

За змістом ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 (зі змінами), зокрема в п. 1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п. 3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

У відповідності до ч. 3 ст. 65 КК підстави призначення більш м`якого покарання визначено ст. 69 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. Згідно ч. 2 даної статті на цих же підставах, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

До обставин, що пом`якшують покарання, належать згадані в ч. 1 ст. 66 КК України і визнані судом такими на підставі ч. 2 цієї статті.

Згідно медичних довідок примусового лікування не потребує. Кримінальне правопорушення скоєне ним суспільно небезпечним способом, проте тяжкі наслідки відсутні, будь-якої шкоди громадянам або суспільним інтересам не завдано.

Таким чином, законодавець дав право у виняткових випадках, з огляду на індивідуальні особливості вчиненого правопорушення та особу винного, призначити більш м`яке покарання.

В силу ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням встановлених судом даних про особу винного, та відношення його до скоєного, суд дійшов до переконання, що до ОСОБА_4 допустимо застосувати ч. 1 ст. 69 КК України та призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, у вигляді 1 року тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

На думку суду, дана міра покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи обставини вчиненого злочину, його тяжкість та особу обвинуваченого, а також встановлені судом обставини в порядку ст. 69 КК України.
До вступу вироку суду в законну силу, ОСОБА_4 утримівати під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Речові докази у справі стороною обвинувачення не заявлено.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись: ст. 22, ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст. 65-67, 69, ч. 5 ст. 407 КК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 1 (одного) року тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

До вступу вироку суду в законну силу запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити у вигляді тримання під вартою та утримувати його на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його фактичного затримання, з 14.10.2022 (ухвала Печерського районного суду м. Києва), зарахувавши в строк відбування покарання строк тримання останнього під вартою під час судового розгляду, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання під вартою.
Речові докази у справі стороною обвинувачення не заявлено.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1