Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

28 березня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Володимирецького відділу Вараської окружної прокуратури Рівненської області ОСОБА_7 на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 01 листопада 2022 року про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді обмеження волі відносно ОСОБА_6 ,

засудженого вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 28.10.2021 року за ч.3 ст.190 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року) зараховано строк попереднього ув`язнення з 01.02.2016 по 17.08.2016 включно та з 30.08.2021 по 28.10.2021 включно з розрахунку день за два,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 01 листопада 2022 року задоволено клопотання начальника ДУ «Полицька виправна колонія №76» та спостережної комісії при Вараській РДА про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого ОСОБА_6 та замінено останньому невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді обмеження волі на строк 2 роки 1 місяць 1 день.

На підставі ст.72 КК України зараховано в строк відбуття призначеного покарання період з часу винесення ухвали до часу прибуття ОСОБА_6 до іншої виправної установи.

У поданій апеляційній скарзі прокурор вказує, що ухвала суду першої інстанції є незаконною у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки положення ст.72 КК України застосовуються лише при попередньому ув`язненні та слідуванні засудженого під вартою до виправного центру.

Зазначає, що час початку слідування засудженого під вартою до виправного центру та момент набрання рішенням законної сили є подіями, які в часі можуть наставати в різний період, тому вважає, що суд не вірно визначив час, з якого необхідно розпочати зарахування строку у строк призначеного покарання. Також вказує, що суд не визначив порядок виконання прийнятого рішення та спосіб направлення засудженого для його подальшого відбування.

Просить ухвалу суду в частині строку, що підлягає зарахуванню у строк відбуття призначеного покарання, відповідно до ст.72 КК України, скасувати та постановити нову ухвалу, якою визначити, що засуджений підлягає направленню для відбування призначеного покарання в порядку, визначеному для осіб, засуджених до позбавлення волі, у відповідності до ч.3 ст.57 КВК України з подальшим звільненням його з-під варти по прибуттю до місця відбування покарання. Зарахувати у строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 час слідування останнього під вартою до виправного центру з розрахунку: одному дню тримання під вартою відповідають два дні обмеження волі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, думку засудженого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно норм матеріального права з дотриманням процесуальних вимог, передбачених цим Кодексом.

Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким є законодавчим стимулюванням добросовісного відбування покарання засудженим, визначаючи, що саме від поведінки засудженого значною мірою залежить можливість поліпшення його правового становища.

Згідно положень ст.82 КК України та роз`яснень, що містяться у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року, головними умовами прийняття рішення про можливість заміни не відбутої частини покарання більш м`яким є доведеність того, що засуджений відбув не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, та став на шлях виправлення.

Матеріали даного судового провадження дійсно містять дані щодо позитивної характеристики засудженого ОСОБА_6 та обставин, які свідчать про те, що засуджений став на шлях виправлення, що не заперечив і прокурор під час апеляційного розгляду, а тому суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про задоволення клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого ОСОБА_6 . В цій частині рішення прокурором не оспорюється.

Однак, при розгляді клопотання, суд першої інстанції також вирішив питання про застосування ст.72 КК України про зарахування періоду з часу винесення рішення до часу прибуття засудженого до іншого виправного центру, хоча дане питання в клопотанні начальника ДУ «Полицька виправна колонія №76» та спостережної комісії при Вараській РДА не ставилося, тобто суддя місцевого суду вийшов за межі поданого клопотання, оскільки порядок і умови виконання та відбування покарання є функцією органів і установ виконання покарань.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції в резолютивній частині ухвали на необхідність зарахування періоду з часу винесення рішення до часу прибуття засудженого до іншого виправного центру підлягає виключенню як зайве.

Так, відповідно до ч.1 ст.534 КПК України, у разі необхідності, спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Проте, як вбачається з матеріалів клопотання, в прохальній частині не ставиться питання про визначення способу направлення засудженого для подальшого відбування покарання. Разом з тим, якщо в засудженого виникнуть суперечності щодо правильності виконання ухвали суду першої інстанції з цього приводу, він не позбавлений права звернутися до суду із клопотанням в порядку розділу VIII Кримінального процесуального кодексу України для роз`яснення чи уточнення рішення.

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала зміні з виключенням з резолютивної частини абзацу з посиланням на застосування положень ст.72 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Володимирецького відділу Вараської окружної прокуратури Рівненської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 01 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_6 змінити.

Виключити з резолютивної частини ухвали другий абзац.

В решті ухвалу суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2