У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі судових засідань у м. Києві у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_5 , подане в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , про скасування арешту майна

у кримінальному провадженні №0000246 від 31.03.2021 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляді Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000246 від 31.03.2021 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.

В межах вищевказаного судового провадження до Солом`янського районного суду м. Києва захисником ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 було подано клопотання про скасування арешту майна, згідно з яким ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва в справі №757/3008/21-к від 08.06.2021 року було накладено арешт на майно ОСОБА_4 , а саме на 1/5 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 21145186), з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

На думку сторони захисту, в застосуванні цього арешту відпала потреба, що обумовлює його скасування.

Так, 13.05.2022 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, санкція якої передбачає конфіскацію майна як виду покарання.

Разом з тим 13.09.2022 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у даному кримінальному провадженні, а саме за ч. 1 ст. 368 КК України, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується саме за ч. 1 ст. 368 КК України, яка вже не передбачає конфіскації майна як виду покарання.

Враховуючи викладене та з врахуванням ст.41 Конституції України, ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стст.7, 13, 16, 42, 46, 98, 170, 174 КПК України, практики ЄСПЛ, захисник ОСОБА_5 просить своє вищевказане клопотання задовольнити, скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду в справі №757/3008/21-к від 08.06.2021 року, на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме 1/5 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 21145186).

В судовому засіданні сторона захисту вищевказане клопотання підтримала, просила його задовольнити з підстав, вказаних у клопотанні.

Прокурор відділу Офісу Генерального прокурора України ОСОБА_3 проти задоволення клопотання не заперечував, зазначивши, зокрема, що санкцією ч. 1 ст. 368 КК України не передбачено конфіскації майна як виду покарання.

Дослідивши матеріали судової справи №760/33152/21, провадження №1-кп/760/1783/22, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч.4 ст.174 КПК суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Разом з тим, наведене положення законодавства України слід ураховувати разом з іншими його приписами, зокрема, з п.12 ч.1 ст.368 КПК України, згідно з якими, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

З урахуванням телеологічного принципу тлумачення норм законодавства, суд доходить висновку, що питання про скасування арешту майна суд зобов`язаний вирішити під час ухвалення вироку, проте це не обмежує суд у розгляді відповідного клопотання на інших стадіях судового розгляду.

Даний висновок суду підтверджується, серед іншого, ч.3 ст.315 КПК України, згідно з якою під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, одним з яких, як відомо, в силу п.7 ч.2 ст.131 КПК України, є арешт майна.

Також відповідно до абз.2 ч.1 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, суд також ураховує, що арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження (п.35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року в справі №372/2904/17-ц).

Отже, виходячи з приписів КПК України, повноваження суду розглянути клопотання про скасування арешту майна не обмежуються стадією ухвалення вироку.

Щодо суті клопотання захисника ОСОБА_5 про скасування арешту майна, то суд виходить з чч.1, 4 ст.41 Конституції України, відповідно до яких кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Як встановлено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Виходячи з п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як передбачено ч.5 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Судом встановлено, що під час досудового розслідування кримінального провадження №0000246 від 31.03.2021 відносно ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду в справі №757/3008/21-к від 08.06.2021 року було накладено арешт на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/5 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 21145186) з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Суд також ураховує, що згідно з абз.2 ч.1 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, суд ураховує позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в його постанові від 15.05.2019 року в справі №372/2904/17-ц, яка полягає в тому, що право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу.

При цьому, особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, гарантованого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як і інших визначених конвенцією прав, відповідно до ст.13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі (п.29).

Спеціальні підстави законного обмеження особи в реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання в право мирного володіння майном (п.31).

Так, вирішуючи питання про скасування арешту майна, суд зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст.1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Виходячи з вищенаведених норм законодавства України, судової практики та встановлених фактичних обставин, зокрема, що на даний час триває судовий розгляд кримінального провадження №0000246 від 31.03.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, санкція якої не передбачає конфіскації майна як виду покарання, суд доходить висновку, що в подальшому застосуванні вищевказаного арешту відпала потреба, отже, і про задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 , поданого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , по скасування вищезазначеного арешту його майна.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стст.131, 132, 170, 174, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника ОСОБА_5 , подане в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва в справі №757/3008/21-к від 08.06.2021 року, на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме 1/5 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 21145186).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1