Справа № 314/478/23
Провадження № 1-кп/314/210/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2023 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000021 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, громадянина України, одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який перебуває на посаді механіка-водія 2 гірсько-штурмового відділення 2 гірсько-штурмового взводу 1 гірсько-штурмової роти 1 гірсько-штурмового батальйону, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

09.02.2023 до Вільнянського районного суду Запорізької області в порядку ст.ст. 291, 474 КПК України надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, разом з угодою про визнання винуватості.

Згідно з обвинувальним актом, наказом № 264 від 28 вересня 2022 року тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , головного сержанта ОСОБА_3 призначено на посаду механіка-водія 2 гірсько-штурмового відділення 2 гірсько-штурмового взводу 1 гірсько-штурмової роти 1 гірсько-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України ОСОБА_7 від 14.03.2022 № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указу Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 продовжено строк дії воєнного стану із 05 години 30 хвилин 25.04.2022 на 30 діб.

Указом Президента України ОСОБА_7 від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України ОСОБА_7 від 12.08.2022 № 573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України ОСОБА_7 від 07.11.2022 № 757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статуту), повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Проходячи військову службу у зазначеній посаді, головний сержант ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. ст. 2, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Відповідно до ст. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

У відповідності до ст. 37 Статуту військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Разом з цим, головний сержант ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, порядок віддання та виконання наказів та відповідальність за невиконання наказів начальника, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 23 січня 2023 року, о 16 годині 00 хвилин, у пункті тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , який розташований у населеному пункті АДРЕСА_2 , командир 1 гірсько-штурмової роти 1 гірсько-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , капітан ОСОБА_8 , на виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , полковника ОСОБА_9 за № 107 дск/кп від 21.01.2023, усно довів особовому складу вказаного взводу наказ про необхідність здійснення заміни особового складу ротного опорного пункту 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону в околиці населеного пункту АДРЕСА_3 , з метою недопущення прориву противника у напрямку населених пунктів Мирне та Комишуваха Запорізької області, яку необхідно було виконати 23 січня 2023 року.

Проте, 23 січня 2023 року отримавши вказаний наказ, головний сержант ОСОБА_3 діючи умисно, в умовах воєнного стану, відкрито, в порушення вимог ст. 65 Конституції України ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у присутності інших військовослужбовців відмовився виконати усний наказ командира 1 гірсько-штурмової роти 1 гірсько-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , капітана ОСОБА_8 , який відповідно до вимог ст. ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням, щодо здійснення заміни 23 січня 2023 року ротного опорного пункту 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону в околиці населеного пункту АДРЕСА_3 , про що відкрито заявив капітану ОСОБА_10 та безпідставно не виконав цей наказ, в той час як головний сержант ОСОБА_3 об`єктивно міг та зобов`язаний був його виконати.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Разом з обвинувальним актом до суду надійшла угода про визнання винуватості, укладена 06 лютого 2023 року між начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_11 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000021, та підозрюваним у цьому провадженні ОСОБА_3 , на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України у присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_12 у приміщенні службового кабінету Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону за адресою: м. Запоріжжя, вул. Базарна, буд. 2.

Згідно з даною угодою прокурор та підозрюваний ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 4 ст. 402 КК України. Підозрюваний ОСОБА_3 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди було узгоджене покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_3 за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання своєї винуватості, участь у відсічі збройної агресії російської федерації на території України, а також те, що ОСОБА_3 раніше не судимий, у вигляді 6 місяців арешту на гаупвахті. В угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Прокурор у судовому засіданні просив затвердити зазначену угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду і призначити узгоджену в ній міру покарання, а також зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, наслідки її невиконання, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості, та наполягав на затвердженні угоди.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначила, що умови угоди не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального законів, угода укладена з дотриманням усіх вимог законодавства, укладення угоди сторонами було добровільним, а її умови не суперечать інтересам обвинуваченого, тому просила затвердити зазначену угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 2 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора, підозрюваного або обвинуваченого.

Частиною 5 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо:

1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів;

2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами;

3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винним, віднесене до категорії тяжких злочинів, а отже угода відповідає вимогам закону.

Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, про призначення якої дійшли згоди прокурор та обвинувачений, визначена з урахуванням вимог ст.ст. 60, 69 КК України. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб внаслідок укладання такої угоди судом не встановлено, угода не суперечить інтересам суспільства.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє зміст і наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473, ст.ст. 394, 424 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, положення ч. 4 ст. 474 КПК України, зокрема, те, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ч. 1 ст. 476 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 погоджується з призначенням судом узгодженого покарання.

Суд переконався, що укладення угоди є цілком добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для затвердження угоди про визнання винуватості і призначення ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання.

Відповідно до ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Судові витрати, речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 06 лютого 2023 року, укладену між начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_11 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000021, та підозрюваним у цьому провадженні ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 06 лютого 2023 року покарання за ч. 4 ст. 402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 6 місяців арешту на гаупвахті.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 30 січня 2023 року.

До набрання вироком законної сили продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України, може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, а для осіб, які перебувають під вартою, - протягом тридцяти днів з моменту вручення їм копії вироку. Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя: ОСОБА_13

14.03.2023