Справа № 953/898/23
Провадження № 1-кп/953/669/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2023 року місто Харків

Київський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю прокурора - ОСОБА_2

обвинуваченого - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

секретар судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі судового засідання Київського районного суду міста Харкова кримінальне провадження, внесене 19 грудня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000375, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, який проходить військову службу за мобілізацією на посаді майстра відділення технічного забезпечення взводу зв`язку 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, у військовому званні «солдат», зареєстрованого та до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчинені злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді майстра відділення технічного забезпечення взводу зв`язку 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме: усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без дозволу командування, 05.10.2022 приблизно о 21.00 годині самовільно залишив місце проходження військової служби, а саме: пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, що розташований на території військового містечка № НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_2 та до 09.01.2023, в умовах воєнного стану, незаконно, постійно перебував поза межами місця проходження служби, проводячи час на власний розсуд.

Такі дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

03.02.2023 між обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_4 та прокурором Харківської спеціалізованої прокуратуриу військовій та оборонній сферіоб`єднаних сил ОСОБА_6 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Згідно такої угоди, ОСОБА_3 та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 .

Так, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікарів психіатра або нарколога не перебуває, спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує, позитивну характеристику за місцем проходження військової служби та місцем проживання, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також беззастережне визнання ним своєї винуватості, беручи до уваги інтереси суспільства, вказаною угодою сторони вважали за можливе при призначенні покарання ОСОБА_3 за вчинений злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, застосувати норми ст. 69 КК України, перейшовши до покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 5 ст. 407 КК України.При цьому, відповідно до положень ст. 62 КК України, сторони погодили призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 роки.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Прокурор просила затвердити угоду про визнання винуватості та призначити ОСОБА_3 узгоджену міру покарання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, розкаявся у вчиненому та пояснив, що під час укладення угоди діяв добровільно, розуміє свої права та наслідки укладення угоди про визнання винуватості, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості судом, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання.

Захисник ОСОБА_4 підтримав позицію свого підзахисного та просив призначити йому узгоджену міру покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про затвердження угоди.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом, встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до тяжких злочинів.

Встановлено, що сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України.

При цьому, судом перевірено, що ОСОБА_3 цілком розуміє роз`яснені йому права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, суть обвинувачення та вид покарання.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, не працевлаштований, проходить військову службу за мобілізацією, має зареєстроване місце проживання, раніше в силу ст. 89 КК України не судимий.

Суд вбачає наявними підстави, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, а також щодо того, що ОСОБА_3 має намір продовжити військову службу та захищати Батьківщину, для призначення покарання відповідно до вимог ст. 69 КК України шляхом призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, у виді 2 років позбавлення волі.

Разом з тим, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку про можливість замінити призначене ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на той самий строк на підставі ч. 1 ст. 62 КК України.

Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів.

Такий вид покарання, на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін провадження та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

До набрання вироком законної сили до ОСОБА_3 підлягає продовженню обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази та витрати, пов`язані з залученням експертів, у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 174, 314, 368, 370, 373, 374, 468, 469, 475 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 03 лютого 2023 року між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_4 , у рамках кримінального провадження, внесеного 19 грудня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000375, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити узгоджене сторонами кримінального провадження покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 62 КК України, замінити призначене ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки триманням в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту ухвалення вироку.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 12 січня 2023 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

До набрання вироком законної сили залишити відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення в порядку, передбаченому частиною 4 статті 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому в порядку, передбаченому ст. 376 КПК України.

Суддя - ОСОБА_1