ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2815/22 Справа № 177/2452/16 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 000717 за апеляційною скаргою прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2022 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянки України, з професійно-технічною освітою, працює в/ч НОМЕР_1 , не заміжньої, має неповнолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судима, прож. АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2022 року ОСОБА_7 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання:
- за ст.. 115 ч.1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено засуджену від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три ) роки.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язано засуджену:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,

- не виїжджати за межі України без погодження із уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирався.
Вирішено долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченої ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині .

За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, Обвинувачена ОСОБА_7 , 30.09.2016 року, у вечірній час разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_10 перебували за місцем свого мешкання - у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Приблизно о 18 год. 30 хв. 30.09.2016 року ОСОБА_10 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні спальної кімнати квартири за вказаною адресою, почав докоряти співмешканку небажаною для нього вагітністю її доньки - ОСОБА_11 . При цьому, ОСОБА_10 проявляючи гостре невдоволення зазначеним фактом, завдав співмешканці ОСОБА_7 , яка в цей час сиділа на дивані, звернутим до нього обличчям, два удари правою долонею по обличчю, чим спричинив останній фізичного болю.

Приблизно об 18 год. 50 хв. 30.09.2016 року ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщені кухні вищевказаної квартири, продовжив докоряти співмешканку небажаною для нього вагітністю її доньки, а та, в свою чергу, почала висловлювати ОСОБА_10 своє невдоволення, звинувативши останнього в розтраті сімейних коштів на придбання спиртного. В ході сімейно - побутовій сварки, зазначені особи обопільно висловлювалися на адресу один одного нецензурною лайкою. Під час вказаної сімейно - побутовій сварки ОСОБА_10 завдав ОСОБА_7 , яка стояла звернутою до нього обличчям, одного удару правою долонею по обличчю, спричинивши співмешканці фізичного болю.

Вказана поведінка та дії ОСОБА_10 обурили ОСОБА_7 у наслідок чого у неї раптово виникла гостра неприязнь до співмешканця та умисел на заподіяння йому смерті за вказаних мотивів.

Діючи з цією метою, ОСОБА_7 , взяла з поверхні столу, встановленого в приміщенні кухні квартири за вказаною адресою, кухонний ніж фабричного виготовлення, загальною довжиною 278 мм. та таким чином підшукала собі знаряддя злочину.

Відразу ж після цього, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_10 смерті, з мотивів гострої неприязні до нього, утримуючи підшуканий нею ніж в правій руці, приблизно о 19 год. 00 хв. 30.09.2016 року знаходячись в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 , умисно завдала потерпілому ОСОБА_10 , який стояв звернутим до неї обличчям, один удар зверху- донизу клинком підшуканого нею вищевказаного кухонного ножа в місце розташування життєво-важливих органів людини - передню праву ділянку грудної клітини потерпілого ОСОБА_10 , після чого, кинувши ніж на поверхню того ж столу, ОСОБА_7 залишила приміщення кухні.

Після отриманого ножового удару ОСОБА_10 присів на стілець, та не усидівши на ньому впав на підлогу кухні, вдарившись під час падіння лівою лобною ділянкою голови об елементи розташованої поруч радіаторної батареї опалювання, де в результаті отриманого ножового поранення помер.

ОСОБА_7 побачивши, що потерпілий ОСОБА_10 не подає ознак життя по мобільному телефону викликала потерпілому ОСОБА_10 бригаду швидкої медичної допомоги, працівники якої о 19 год. 25 хв. 30.09.2016 року в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 констатували його біологічну смерть.

В результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення груді (на 145 см. вище підошовної поверхні стоп та 50 см. вище лона по правій біля грудній лінії) з ушкодженням правої легені. Від рани відходить рановий канал довжиною біля 12 см., у напрямку зверху-донизу, зліва-направо. По ходу ранового каналу ушкоджені: м`які тканини груді, пристінкова плевра, права легеня.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що не заперечуючи доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у скоєнні нею злочину, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин, вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та не вмотивованим через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та м`якість призначеного покарання, що тягне за собою його скасування із ухваленням свого вироку судом апеляційної інстанції.
Вказує, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення ст. 69, 75 КК України, по суті пославшись при цьому на одні й ті самі обставини, які його пом`якшують, що є недопустимим, та належним чином не вмотивував свого рішення, окрім іншого щодо посилань на особу та поведінку потерпілого.
Також зазначає, що обвинувачена ОСОБА_7 під час судового провадження, під час допиту в якості обвинуваченої, під час судових дебатів та в останньому слові жодних висловлювань та емоційних дій щодо щирог8о каяття не висказала та не проявила, лише частково визнала свою вину, про що і зазначив суд у мотивувальній частині вироку.
Також вказує, що пом`якшуючою обставиною визнано те, що обвинувачена є єдиним годувальником в сім`ї, що по суті не логічно, бо вона, як раз і обвинувачуються у вбивстві батька спільної дитини іншого годувальника.
Вважає, що суд, при постановленні вироку, не в повній мірі прийняв до уваги ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та особу обвинуваченої, яка: вчинила особливо тяжкий злочин на очах у малолітньої доньки; після спричинення їй ОСОБА_10 фізичного болю, не відреагувала відразу, а пішла далі займатися по господарству, - що красномовно свідчить про відношення обвинуваченої до обстановки що відбулась та поведінки чоловіка як до повсякденної, життєвої ситуації; спричинення смертельного ножового поранення сам під час обопільної сварки, під час якої, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , у присутності малолітньої доньки, висловлювались на адресу один одного нецензурною лайкою.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити в повному обсязі.
Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, фактичні обставини кримінального провадження в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому перегляду не підлягають.
Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Так, переглядаючи кримінальне провадження в ході апеляційної процедури, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що місцевий суд урахував усі обставини справи, взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу винної, яка вперше притягається до кримінальної відповідальності, характер та ступніть тяжкості скоєного кримінального правопорушення, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, врахував особу потерпілого ОСОБА_10 , який вів асоціальний спосіб життя, зловживав спиртними напоями, його систематичну протиправну поведінку відносно обвинуваченої та інших членів своєї родини, вчинення злочину в стані значного емоційного напруження, який виник на фоні тривалого накопичення в умовах хронічної психотравмуючої сімейної ситуації переживань страху за життя та здоров`я, приниження, безпорадності, викликаного жорстоким поводженням з боку потерпілого ОСОБА_12 , що підтверджується як самою обвинуваченою так і свідками, допитаними в ході судового розгляду, після скоєного злочину пройшло майже 6 років, ніяких інших злочинів чи адміністративних правопорушень обвинуваченою не скоєно, та до кримінальної чи адміністративної відповідальності ОСОБА_7 не притягалася, є єдиним годувальником в сім`ї.

Окрім цього, колегія суддів приймає до уваги й те, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 242 від 25.10.2016 року ОСОБА_7 в період часу вчинення інкримінованого їй правопорушення будь-яким психічним захворюванням не страждала, по своєму психічному стану могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період часу скоєння інкримінованого їй діяння 30.09.2016 року ОСОБА_7 в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не знаходилась, за своїм психічним станом могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_7 на теперішній час будь-яким психічним розладом також не страждає і по своєму психічному стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд обґрунтовано визнав щире каяття в скоєному, те, що обвинувачена, хоча і частково визнала свою вину у пред`явленому обвинуваченні, але фактично не оспорювала, що саме нею було скоєне убивство ОСОБА_10 , але настання його смерті не бажала і не допускала, активне сприяння розкриттю злочину, саме нею було повідомлено про злочин правоохоронні органи та швидку допомогу, має на утриманні пристарілу матір, неповнолітню доньку, є єдиним годувальником в сім`ї, в умовах воєнного часу, будучи жінкою, працює в ЗСУ.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

З урахуванням наведеного, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано призначив винній покарання за ч. 1 ст. 115 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк 5 років та звільнив засуджену ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки на підставі ст. 75 КК України.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх рішеннях, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення або особі засудженого.

Під особою засудженого, у контексті ст. 414 КПК України, розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Зі змісту ст. 69 КК України слідує, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно до вимог ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що сукупність встановлених судом першої інстанції обставин на момент розгляду кримінального провадження дає можливість говорити про те, що дані про особу ОСОБА_7 у сукупності з обставинами, що пом`якшують покарання, є підставою для призначення покарання із застосуванням ст. 69, 75 КК України.

З урахуванням наведеного та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, враховуючи наведені дані про особу засудженої, які на думку колегії суддів, на даний момент суттєво знижують суспільну небезпечність її особи, апеляційний суд дійшов висновку, що вони в сукупності із кількома обставинами, що пом`якшують покарання, дають підставу для застосування до винної положень ст. 69, 75 КК України при призначенні їй покарання за ч. 1 ст. 115 КК України.

Апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, є законним та справедливим, сприятиме виправленню винної, попередженню вчинення нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного обвинуваченому за вироком суду, в апеляційній скарзі не наведено, у зв`язку з чим підстави для її задоволення відсутні.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для її виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, вважаючи доводи останнього необґрунтованими.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури залишити без задоволення.
Вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2022 року щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4