ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1469/23 Справа № 180/683/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000088 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 березня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.4 ст.187 КК України, якому змінено запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою до 05 травня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що прокурором ризики не доведені, також будь-яких доказів вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення не має.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, був працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, має батьків, окрім того, цивільний позов не заявлявся, але він добровільно відшкодував частину матеріальної шкоди.

Посилається на те, що у обвинуваченого є можливість офіційно працювати, а тому до нього можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний час доби із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Стверджує, що досудове слідство проведено з грубим порушенням права на захист.

Зазначає, що ризики судом в ухвалі необгрунтовані.

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 березня 2023 року ОСОБА_7 було змінено запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою до 05 травня 2023 року.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ухвалою суду від 25.01.2023 року ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до 25.03.2023 року, однак обвинувачений ОСОБА_7 допустив порушення умов цілодобового домашнього арешту та обмежень, встановлених судом, а саме: незаконно вплинув на свідка і 13.02.2023 року о 12.31 годині був відсутній за місцем свого мешкання. Такі дії ОСОБА_7 свідчать, що він не може дотримуватись належної процесуальної поведінки. Перебування ОСОБА_7 за межами місця відбування домашнього арешту посилює ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків і викликає ризик вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Марганецького міського суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт № 0000088 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.4 ст.187 КК України.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою суду від 23.03.2022 року до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01.12.2022 року ОСОБА_7 змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, який був продовжений ухвалою від 25.01.2023 року.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 07.03.2023 року було заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.ст. 194, 331 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких зміна запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою є можливою.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 порушив умови цілодобового домашнього арешту, а саме: незаконно вплинув на свідка і 13.02.2023 року о 12.31 годині був відсутній за місцем свого мешкання, а тому судом першої інстанції правильно встановлена наявність ризику того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, також з клопотання прокурора вбачається, що інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення ним вчинялись за попередньою змовою групою осіб, при цьому ОСОБА_7 ніде не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків не має.

Також слід зазначити, що до ризиків належить наявність введеного в Україні воєнного стану, оскільки вказана обставина суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Разом з цим, посилання суду на ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки прокурором в клопотанні про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 вказаний ризик не був заявлений.

Однак, оскільки встановлено ризик, що підтверджується зазначеними обставинами, тому для його запобігання необхідно змінити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначений ризик встановлений в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлений ризик об`єктивно існує і для його запобігання необхідно змінити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Також, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187 КК України, із застосуванням насильства, та ч.2 ст.121 К України, що спричинило смерть потерпілого, а тому, відповідно до п. 1, 2 ч.4 ст.183 КПК України, суддя також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, та щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Окрім того, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, та встановлений ризик; - заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; - домашній арешт, з огляду на порушення ним раніше встановленого цього запобіжного заходу та інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки вказаний запобіжний захід не є достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії його належної процесуальної поведінки.

Доводи апеляційної скарги про те, що стороною обвинувачення не доведено ризики, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 відповідає вимогам ч.2 ст.200 КПК України, так як в ньому зазначені обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, та які свідчать, що раніше застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не є дієвим, оскільки був порушений обвинуваченим ОСОБА_7 , що свідчить про те, що встановлений раніше ризик не зменшився, а також щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

При цьому ризик незаконного впливу на свідка прокурором обгрунтовано тим, що 25.01.2023 року ОСОБА_7 в приміщенні Марганецького міського суду Дніпропетровської області звернувся до неповнолітнього свідка ОСОБА_8 із фразою: Свидетели долго не живут, що також підтвердили ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які особисто це чули, в результаті чого ОСОБА_8 відмовилась давати будь-які покази.

Також прокурором звернуто увагу на порушення обвинуваченим ОСОБА_7 покладеного на нього обов`язку, зокрема заборону залишати житло, оскільки за повідомленням працівників поліції 13.02.2023 року обвинувачений був відсутній за місцем свого проживання.

Твердження захисника, що будь-яких доказів вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення не має, а також, що досудове слідство проведено з грубим порушенням права на захист, не можуть бути взяті до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу кримінального правопорушення постановлюється виправдувальний вирок.

Посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, був працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, має батьків, також має можливість офіційно працювати, окрім того, цивільний позов не заявлявся, але він добровільно відшкодував частину матеріальної шкоди, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлений у кримінальному провадженні ризик.

Доводи апеляційної скарги про те, що ризики судом в ухвалі необгрунтовані є безпідставними, оскільки колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам КПК України, оскільки містить всі необхідні відомості, передбачені ч.1 ст.196 КПК України, в тому числі, встановлено факт незаконного впливу обвинуваченого на неповнолітнього свідка, який належним чином обгрунтований в клопотанні прокурора, що свідчить про наявність ризику, передбаченого ст.177 КПК України.

Також судом було допитано в якості свідка інспектора СРПП ВП №1 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , який в судовому засіданні повідомив, що він 13.02.2023 року перевіряв перебування ОСОБА_7 за місцем його проживання, стукав у двері та вікна квартири, однак двері йому ніхто не відчинив. Через дві-чотири години йому подзвонив ОСОБА_7 і сказав, що двері не відчинив, тому що спав, про те, що йому було погано не казав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомив, що 13.02.2023 року о 13.00 годині на прохання обвинуваченого ОСОБА_7 він приходив до нього, приносив ліки. Двері квартири йому відчинив ОСОБА_7 .

Разом з цим, судом в ухвалі зазначено, що доказів поганого самопочуття ОСОБА_7 не надано.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано зроблено висновок про порушення обвинуваченим ОСОБА_7 умов цілодобового домашнього арешту.

Що ж стосується доводів захисника про те, що правоохоронними органами не було виконано рішення суду щодо застосування до обвинуваченого електронного засобу контролю, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими, оскільки в ухвалі суду від 25.01.2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зазначено щодо використання електронного засобу контролю за можливості, тобто щодо обов`язкового його використання у рішенні суду не вказано.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу на тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість зміни запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні ухвали, що оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 березня 2023 року залишити без задоволення.

Ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4