ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3092/22 Справа № 177/589/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000653, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в інтересах померлого ОСОБА_7 на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2022 року про повернення обвинувального акта відносно останнього,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2022 року обвинувальний акт відносно померлого ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, повернено прокурору.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що в даному кримінальному провадженні, сторона обвинувачення, складаючи повідомлення про підозру обвинуваченому ОСОБА_7 та вручаючи його матері померлого, складаючи, затверджуючи та направляючи обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 до суду, не здійснила дій щодо визначення процесуального статусу ОСОБА_8 , роз`яснення їй права на реабілітацію померлого сина, зокрема в порядку на який вказав слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в ухвалі від 25.07.2017 (шляхом фіксування такого факту у протоколі допиту), яке в тому числі включає право на захист, зокрема вільний вибір захисника, на чому акцентував увагу Апеляційний суд Дніпропетровської області в ухвалі від 11.01.2018. Поряд із цим, суд вказав на те, що слідчий склав обвинувальний акт, а прокурор його затвердив та направив до суду без з`ясування позиції ОСОБА_8 , як особи яка наділена згідно з законом правом на реабілітацію ОСОБА_7 , за відсутності роз`яснення їй прав на реабілітацію, з`ясування її думки щодо такої реабілітації, можливості закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування, за відсутності в матеріалах кримінального провадження будь-який письмових заяв ОСОБА_8 про необхідність судового розгляду з метою реабілітації ОСОБА_7 та заперечень щодо завершення досудового розслідування закриттям провадження по справі. За цих обставин, суд дійшов висновку, що без дотримання вказаної процедури складення та направлення до суду вказаного обвинувального акта є таким, що не відповідає вимогам законодавства.
Окрім цього, суд вказав на те, що в обвинувальному акті процесуальний статус ОСОБА_8 визначено, як «особа, що наділена правом обвинуваченого в частині реабілітації померлого сина ОСОБА_7 », проте реєстр матеріалів кримінального провадження не містить даних щодо прийняття відповідного процесуального рішення з вказаного питання. Суд зауважив, що норми КПК України не містять визначення такої процесуальної особи. При цьому, як вказав у своїй ухвалі від 20.09.2019 Дніпровський апеляційний суд, вирішуючи питання статусу близьких родичів, які заперечують проти закриття кримінального провадження щодо померлого підозрюваного, необхідно застосовувати аналогію закону (ст. 44 КПК України) та допускати цих осіб до участі у кримінальному провадженні як представників померлого підозрюваного.
Також, суд зауважив, що в обвинувальному акті не відображено форму вини ОСОБА_7 , що має значення як для правової кваліфікації, так і для розуміння учасниками провадження суті пред`явленого обвинувачення, можливості побудови позиції захисту, а реєстр матеріалів досудового розслідування та додатки до обвинувального акта не містять даних щодо здійснення процедури вручення обвинувального акта стороні захисту померлого ОСОБА_7 саме прокурором.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд провадження зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.
Так, прокурор вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України та містить усі відомості, необхідні для формулювання повного, конкретного та об`єктивного обвинувачення, що узгоджується з позиції Верховного Суду, зазначеній в постанові від 24.11.2016 (справа №5-328кс16), а тому висновки суду в цій частині є необґрунтованими. Поряд із цим, на переконання прокурора, хибними є також й твердження суду про неправильно визначений в обвинувальному акті статус ОСОБА_8 як особи, яка наділена правом обвинуваченого в частині реабілітації померлого сина. Прокурор зауважує, що обвинувальний акт було скеровано до суду 31.08.2018, проте ухвалу Дніпровського апеляційного суду, якою визначено можливість застосування аналогії закону та визнання ОСОБА_8 в якості представника померлого, постановлено лише 20.09.2019. При цьому, на думку прокурора, наведені обставини жодним чином не позбавили ОСОБА_8 права на здійснення захисту інтересів його сина. Прокурор вважає, що такі обставини не є підставою для повернення обвинувального акта, оскільки не визначені у ст. 291 КПК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить ухвалу змінити, виключити з мотивувальної частини ухвали висновки про належне повідомлення про дату та час судового розгляду, ухилення її від суду та зловживання процесуальними правами, дослідивши при цьому докази у справі та залучивши до судового розгляду захисника ОСОБА_10 .
Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_8 посилається на неповноту судового розгляду, істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження. Апелянт вважає, що вона не була повідомлена належним чином про дату та час судового розгляду, а тому висновки суду про зловживання процесуальними правами є хибними. На переконання ОСОБА_8 суд посилався на докази, які не підтверджують факт отримання нею судового виклику, не з`ясувавши, чи могла вона отримувати такі виклики, беручи до уваги те, що м. Апостолове, де вона проживає, перебуває на лінії зіткнення, в зоні бойових дій. При цьому, зі змісту судового рішення неможливо встановити за якою саме з трьох адрес було здійснено її виклик до суду. Окрім наведено, апелянт вважає безпідставними висновки суду про те, що наявність у неї права на реабілітацію померлого не свідчить про те, що таке право фактично реалізоване, оскільки нею здійснено ряд активних дій, які на це і вказують. До того ж, ОСОБА_8 вважає безпідставними й твердження суду про невизначення її процесуального статусу, з огляду на те, що його визначено в обвинувальному акті, який тричі направлявся до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу сторони обвинувачення підтримав, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в зазначеному кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу суду в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду з підстав, зазначених у скарзі прокурором, колегія суддів виходить з того, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 291 КПК України визначено вимоги, яким повинен відповідати обвинувальний акт, до яких, зокрема, належить зазначення у ньому фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення.
Виходячи з наведених вимог кримінального процесуального закону, обвинувальний акт повинен містити саме ті обставини, які прокурор вважає встановленими, та які з позиції сторони обвинувачення у відповідності з вимогами ст. 91 КПК України підлягають доказуванню під час судового розгляду. При цьому, формулюванням обвинувачення вважається короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі.
З огляду правову позицію, висловлену Верховним Судом України у його Постанові від 24.11.2016 р. № 5-328кс16, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, при цьому фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_11 відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки містить виклад фактичних обставин провадження та формулювання самого обвинувачення, яке відповідає диспозиції ч. 3 ст. 286 КК України, а тому мотиви суду в цій частині є необґрунтованими.
Поряд із цим, колегія суддів не може погодитись з посиланням суду першої інстанції на невизначення органом досудового розслідування процесуального статусу ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні та нероз`яснення їй прав на реабілітацію померлого сина, що, на думку суду, унеможливлює подальший розгляд даного кримінального провадження.
Так, статус ОСОБА_8 як особи, яка наділена правом на реабілітацію померлого сина, визначено безпосередньо в обвинувальному акті.
Поряд із цим, сам факт ініціювання нею проведення досудового розслідування свідчить про реалізацію такого права та безпосередньо і визначає статус ОСОБА_8 , оскільки жодна інша особа не вправі вимагати здійснення досудового розслідування у разі смерті особи, відносно якого воно було розпочато.
Що стосується процедури залучення особи, яка наділена правом на реабілітацію померлого, колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальним процесуальним кодексом України поняття «реабілітації» не визначено, як і самої процедури залучення особи, яка наділена таким правом.
За цих умов, твердження суду про відсутність у реєстрі матеріалів досудового розслідування даних про прийняття відповідного процесуального рішення колегія суддів вважає необґрунтованим.
Аналізуючи зміст положень КПК України, якщо близькі родичі заперечують проти закриття кримінального провадження, слідчий повинен продовжити проведення і досудового розслідування в загальному порядку, передбаченому КПК України. Під загальним порядком кримінального провадження слід розуміти досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. З КПК України). Таким чином, при запереченні близькими родичами проти закриття кримінального провадження слідчий, прокурор повинен в межах своєї компетенції провести досудове розслідування в повному обсязі, наскільки це можливо, враховуючи відсутність підозрюваного. За таких обставин, якщо проведеним досудовим розслідуванням достовірно встановлюється факт вчинення злочину саме померлим, за загальними правилами досудового розслідування необхідно скласти повідомлення про підозру відносно померлого та обвинувальний, який направити до суду.
Отже, якщо після того, як близькі родичі померлого висловили своє заперечення проти закриття кримінального провадження за п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, досудове розслідування було продовжено, та під час його проведення прокурором не встановлені підстави для закриття кримінального провадження за реабілітуючими ознаками, а навпаки, підтверджено факт вчинення кримінального правопорушення саме померлим, то таке кримінальне провадження було завершено відповідно до вимог КПК України.
Що стосується статусу близьких родичів, які заперечують проти закриття кримінального провадження щодо померлого підозрюваного, то в даному випадку можливо застосувати аналогію закону (ст. 44 КПК України) та допустити цих осіб до участі у кримінальному провадженні як представників померлого підозрюваного з відповідним комплексом прав та обов`язків, передбачених кримінально-процесуальним законом.
При цьому, таким правом наділені як орган досудового розслідування, так і суд, яким здійснюється судовий розгляд.
В оскаржуваній ухвалі не наведено жодних доводів стосовно того, які обставини перешкоджають прийняттю такого рішення судом.
Більш того, сама обставина виклику ОСОБА_8 до суду свідчить про те, що суд визнав за нею право бути присутньою під час судового розгляду, а отже не заперечував набуття нею статусу учасника кримінального провадження.
Таким чином, слідчий після проведення досудового розслідування, прокурор в повному обсязі, наскільки це можливо без участі підозрюваного здійснили процесуальні дії, передбачені ст. ст. 290, 291, 293 КПК України, та передали до суду відповідні процесуальні документи.
Системно-структурний аналіз норм КПК доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
У свою чергу суд також повинен здійснити розгляд справи по суті у передбаченому КПК України порядку та, якщо не буде доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується померлий; кримінальне правопорушення вчинено саме ним; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, чи встановлено відсутність події кримінального правопорушення, або відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, тобто з`ясуються реабілітуючі підстави, то він зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок (ч. 1 ст. 373, ч. 6 ст. 284 КПК України). Це тягне за собою повну реабілітацію померлого. Якщо ж під час судового розгляду буде доведена винуватість померлого, суд повинен прийняти відповідне рішення.
Отже, з огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що стороною обвинувачення було виконано належним чином всі процесуальні дії в даному кримінальному провадженні та подано обвинувальний акт із дотриманням вимог КПК України.
З наведених мотивів колегія суддів вважає необґрунтованими й доводи суду про те, що наявність у ОСОБА_8 права на реабілітацію померлого не свідчить про те, що таке право було нею реалізовано.
Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_8 ініційовано здійснення досудового розслідування кримінального провадження, що безпосередньо свідчить про реалізацію права на реабілітацію загиблого сина, як інші дії, вчинені нею під час досудового розслідування та судового провадження.
При цьому, суд хоча і посилається на вказані обставини, проте не наводить даних, яким чином реалізація такого права ОСОБА_8 має бути засвідчена.
Що стосується доводів суду про те, що реєстр матеріалів досудового розслідування та додатки до обвинувального акта не містять даних щодо здійснення процедури вручення обвинувального акта стороні захисту померлого ОСОБА_7 саме прокурором, то вони також є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_8 відмовилась від отримання зазначених документів.

Отже, посилання суду першої інстанції на порушення вимог ст. 291 КПК України, як на підставу повернення обвинувального акта, є необґрунтованими, як і інші мотиви, наведені судом.
Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що наведені судом мотиви не узгоджуються з вимогами ст. 314 КПК України, якими визначено, що обвинувальний акт підлягає поверненню виключно у разі його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України. На переконання колегії суддів, суд вийшов за межі підготовчого судового розгляду, оскільки вдався до оцінки обставин, які підлягають з`ясуванню на стадії судового розгляду.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 , то вони задоволенню не підлягаються, оскільки не були мотивами з яких суд повернув обвинувальний акт прокурору.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 в інтересах померлого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2022 року про повернення обвинувального акта відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4