Справа № 711/9000/20
Номер провадження 1-кп/711/42/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2023 року Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження № 0001446 від 30.03.2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Черкаси, громадянки України, працюючої в ТОВ «Селат ретейлгруп», з вищою освітою, одруженої, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інваліда 2 групи загального захворювання, депутатом, учасником бойових дій не являється, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

із участю в судовому розгляді:

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_12 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_13

представника цивільного позивача ОСОБА_14

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_8 , 30 березня 2020 року, близько 16 години 00 хвилин керуючи автомобілем Chevrolet Cruze, реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись в м. Черкаси по проїзній частині вулиці Сурікова зі сторони села Хутори в напрямку до проспекту Хіміків, виконавши маневр повороту праворуч на проїзну частину вулиці Полтавська та продовжуючи рух по проїзній частині вказаної вулиці, поблизу будинку №1 по вулиці Полтавській, проявила неуважність та порушила вимоги п. 2.3.б), п. 12.3, п. 13.1, п. 13.3 Правил дорожнього руху України. Так, під час руху водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем Chevrolet Cruze, реєстраційний номер НОМЕР_1 , грубо порушуючи вказані правила безпеки дорожнього руху, рухаючись в місті Черкаси по проїзній частині вулиці Сурікова зі сторони села Хутори в напрямку до проспекту Хіміків, виконавши маневр повороту праворуч на проїзну частину вулиці Полтавська та продовжуючи рух по проїзній частині вказаної вулиці, поблизу будинку №1 по вулиці Полтавській, при виконанні маневру випередження з лівої сторони пішохода ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який рухався попереду в зустрічному напрямку, була не уважною, не стежила за дорожньою обстановкою та відповідно не реагувала на її зміну, не дотрималася безпечного інтервалу, в тому числі при роз`їзді з пішоходом, а продовжила рух прямо, не застосувала заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки керованого нею транспортного засобу та скоїла наїзд з подальшим переїздом на пішохода ОСОБА_12 , який рухався по проїзній частині вулиці Полтавська в зустрічному напрямку, тобто в напрямку до вулиці Сурікова.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий пішохід ОСОБА_12 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи від №02-01/479 від 09.06.2020 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: травми голови із забоєм головного мозку та переломом кісток основи черепа, забійною раною волосистої частини голови, переломом кісток носу, закритої травми грудної клітки із забоєм правої легені, переломом першого - одинадцятого ребер справа, підшкірною емфіземою та гемопневмотораксом і вихід вільного повітря та крові в плевральну порожнину), закритої травми черевної порожнини з розривом правої частки печінки та внутрішньочеревною кровотечею, множинних саден м`яких тканин тіла, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як таких, що небезпечні для життя.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля Chevrolet Cruze, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , а саме вимог пп. 12.3, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №4/84Е-20 від 27.11.2020 року, знаходиться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень.

Вказаними діями обвинувачена ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст.286 ККУкраїни - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Обвинувачена ОСОБА_8 винною себе в ДТП визнала частково, позови не визнала. Надала суду наступні покази. 30.03.2020 року вона рухалася по проїзній частині вул. Сурікова зі сторони с. Хутори в напрямку до просп. Хіміків з швидкістю близько 15 км/год., та на нерегульованому перехресті з вул. Полтавська, зменшивши швидкість та рухаючись зі швидкістю близько 10 км/год., вона виконала маневр повороту праворуч, попередньо ввімкнувши сигнал повороту праворуч. Перед виконанням маневру повороту праворуч вона побачила особу чоловічої статі по вул. Полтавська, яка стояла по праву сторону на краю дороги, тобто вказаний чоловік був на ґрунтовому покритті. Вона розпочала здійснювати маневр повороту праворуч, рухаючись ближче до лівого краю проїзної частини. Проїхавши близько 5-7 метрів, вона відчула стук в праву задню частину її автомобіля, після чого, подивившись в праве бокове дзеркало заднього виду, побачила, що на дорозі «щось» лежить. Вона зупинила автомобіля, вийшла з салону та побачила, що на дорозі лежав чоловік, а саме головою по напрямку до її автомобіля. Також зазначила, що під час руху вона не відчувала різкого переїзду, а відчула тільки стук в задню праву частину автомобіля.Наразі вона частково відшкодувала понесені потерпілим витрати, просить суд суворо не карати та не позбавляти її права керування транспортними засобами.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_8 вина останньої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення повністю доводиться зібраними по справі доказами, які ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги.

В судовому засіданні допитаний потерпілий ОСОБА_12 , який суду показав, що 30.03.2020 року, близько 16 год. 00 хв.. він рухався по вул. Полтавська в напрямку до вул. Сурікова ближче до лівого краю проїзної частини, та коли проходив біля буд. № 1 по вул. Полтавська, то побачив червоний легковий автомобіль іноземного виробництва, який рухався по вул. Сурікова зі сторони с. Хутори з невеликою швидкістю. Потім вказаний автомобіль почав виконувати маневр повороту праворуч на проїзну частину вул. Полтавська, при цьому під час виконання маневру повороту вказаний автомобіль рухався ближче до лівого краю проїзної частини вул. Полтавська по напрямку руху до вул. Сурікова. Після виконання маневру повороту праворуч вказаний автомобіль продовжив свій рух, та вже частково почав вирівнюватися, проте ще рухався по діагоналі. Потерпілий продовжив свій рух прямо та вказаний автомобіль здійснив на нього наїзд, а саме автомобіль контактував своїм переднім бампером з правої сторони з його правою ногою, внаслідок чого потерпілий впав на проїзну частину на лівий бік та вдарився головою з лівої сторони об дорожнє покриття. Коли потерпілий впав то він лежав по діагоналі, а саме ногами в напрямку вул. Сурікова та ближче по напрямку до с. Хутори. Далі автомобіль продовжив свій рух та здійснив переїзд потерпілого, а саме праве переднє колесо первинно переїхало праву частину його тулуба від живота через ребра та праву ключицю. Після цього він вже перебував половиною тіла під автомобілем і вказати механізм дорожньо-транспортної пригоди не зміг.

Під час судових дебат також вказав, що вважає, що ОСОБА_8 не винна, оскільки він був в стані сп`яніння і міг сам впасти під автомобіль, подробиць не пам`ятає. Претензій до останньої не має ніяких. Цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди з страхової компанії підтримує в повному обсязі.

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_15 , який надав суду покази, що 30.03.2020 року по вул. Полтавська йшов чоловік, він був в стані сильного алкогольного сп`яніння, хитався зі сторони в сторону. Він роздратував його собаку і він зробив йому зауваження. Трохи згодом повідомили, що збили чоловіка. Підійшовши на місце ДТП побачив автомобіль ОСОБА_16 червоного кольору, почали сходитись люди . він підійшов до машини, але деталі не розглядав, бачив царапини та багато крові. Зазначає, що цей чоловік йшов по вул. Сурікова, там дуже погане дорожнє покриття, в ямах та камінні.

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_17 , який надав суду покази, що 30.03.2020 року, йшов з магазину з бувшою співмешканкою. Побачив, як вибігла ОСОБА_16 на дорогу і кричала, що збила людину. Це було по вул. Колгоспна з вул. Сурікова на повороті, там дорога з щебеню, зліва огороди, а з правого боку будинки. ОСОБА_12 лежав ближче до лівої сторони обочини, а машина стояла трохи далі, ближче до обочини, так само як і потерпілий. На автомобілі не було ніяких механічних пошкоджень. Потерпілого ОСОБА_18 знає оскільки він є однокласником його сестри. В цей день він його бачив близько 9 години, він йшов на роботу і в цей день у нього було день народження. Самого моменту ДТП він не бачив.

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_19 , який надав суду покази, що 30.03.2020 року, близько 16 год. 00 хв. він знаходився вдома за адресою АДРЕСА_2 , та зі свого будинку бачив, як по дорозі вул. Полтавська в сторону вул. Сурікова рухався невідомий йому чоловік 25-35 року, хода якого була невпевненою, він «шатався, то вперед, то назад, то по сторонам, в руках тримав пластикову пляшку коричневого кольору, на його думку він перебував у стані алкогольного сп`яніння, та далі він на нього увагу не звертав. Через деякий час він вийшов з дому та побачив швидку медичну допомогу, яка забирала невідомого йому чоловіка, та автомобіль марки «Chevrolet» червоного кольору. Знає, що це автомобіль ОСОБА_8 , остання була в дуже схвильованому стані, плакала. Саму ДТП не бачив, але бачив розташування автомобіля, який стояв з вул. Сурікова повернутим до вул. Полтавська навпроти першого будинку, ширина проїзної частини 3-3.5 метри. Пошкоджень на автомобілі не бачив.

В судовому засіданні досліджені письмові докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги, а саме:

даними протоколу огляду місця події від 30.03.2020, з доданою фото таблицею та схемою до протоколу огляду, згідно якого зафіксовано кінцеве розташування автомобіля Chevrolet Cruze, реєстраційний номер НОМЕР_1 , після наїзду на пішохода з подальшим переїздом, а саме на відстані 2,3 м від осі переднього правого колеса, 2,2 м від осі заднього правого колеса до правого краю проїзної частини вул. Полтавська по напрямку руху зі сторони вул. Сурікова до «тупика» вул. Полтавська, а також на відстані 6,7 м від осі переднього правого колеса до ближнього з перехрестям з вул. Сурікова краю буд. №1 по вул. Полтавська. В ході огляду місця події на дорожньому покритті зафіксовано пляму речовини бурого кольору, яка розташована: правий край плями - на відстані 2,0 м до правого краю проїзної частини вул. Полтавська по напрямку руху зі сторони вул. Сурікова до «тупика» вул. Полтавська, лівий край плями - на відстані 3,9 м до правого краю проїзної частини вул. Полтавська по напрямку руху зі сторони вул. Сурікова до «тупика» вул. Полтавська, та яка розташована на відстані 1,9 м від правого краю плями до ближнього з перехрестям з вул. Сурікова краю буд. №1 по вул. Полтавська, і на відстані - 2,35 м від лівого краю плями до ближнього з перехрестям з вул. Сурікова краю буд. № 1 по вул. Полтавська. Встановлено наявність на дорожньому покритті пластикової пляшки коричневого кольору об`ємом 1 л з вмістом прозорої рідини, яка розташована на відстані 3,4 м до правого краю проїзної частини вул. Полтавська по напрямку руху зі сторони вул. Сурікова до «тупика» вул. Полтавська, а також на відстані 5,4 м до ближнього з перехрестям з вул. Сурікова краю буд. № 1 по вул. Полтавська. На автомобілі Chevrolet Cruze, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в ході огляду місця події виявлено наступні сліди: плями рідини бурого кольору на автомобілі, задній бампер з правої сторони, праві передні двері, праве переднє крило, передній правий підкрилок, задній правий підкрилок; відшарування пилу та бруду на гумі правого переднього колеса, відшарування пилу та бруду на правому порозі, потертості пилу та бруду на «юбці бамперу» переднього з права, потертості пилу та бруду на правому передньому бризговику, на передньому бампері з права, потертості на днищі автомобіля;

висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу автомобіля Chevrolet Cruze, р.н. НОМЕР_1 , №4/336 від 20.05.2020, згідно якого автомобіль на момент ДТП перебував у технічно справному стані;

даними протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 01.06.2020;

висновком судово-медичної експертизи №02-01/479 від 09.06.2020, згідно якого ОСОБА_12 згідно даних наданої на судово-медичну експертизу картки, мали місце ушкодження: травма голови із забоєм головного мозку та переломом кісток основи черепа, забійною раною волосистої частини голови, переломом кісток носу, закрита травми грудної клітки із забоєм правої легені, переломом першого - одинадцятого ребер справа, підшкірною емфіземою та гемопневмотораксом (вихід вільного повітря та крові в плевральну порожнину), закрита травми черевної порожнини з розривом правої частки печінки та внутрішньочеревною кровотечею, множинних саден м`яких тканин тіла. Вказані ушкодження від дії тупих предметів, могли виникнути в час та при обставинах вказаних в постанові про призначення експертизи, тобто під час дорожньо-транспортної пригоди та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя;

даними протоколу слідчого експерименту від 12.08.2020, з доданою фото таблицею та схемою до протоколу, за участі водія автомобіля Chevrolet Cruze, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в той час свідка, ОСОБА_8 на проїзній частині вул. Полтавська біля буд. № 1 в м. Черкаси було встановлено наступне. В момент потрапляння до її поля зору з салону автомобіля пішохода, автомобіль знаходився на відстані 1,3 м від осі переднього правого колеса до правого краю проїзної частини вул. Сурікова по напрямку руху зі сторони с. Хутори до просп. Хіміків, 3,75 м до лівого краю проїзної частини вул. Полтавська по напрямку руху до вул. Сурікова. Пішохід, в момент потрапляння до поля зору водія знаходився на відстані 5,15 м до правого краю проїзної частини вул. Полтавська по напрямку руху до вул. Сурікова, а також на відстані 0,65 м до ближнього з перехрестям з вул. Сурікова краю буд. № 1 по вул. Полтавська. ОСОБА_8 показала, що в момент потрапляння пішохода в останній раз після виконання автомобілем маневру повороту праворуч та руху по проїзній частині вул. Полтавська, автомобіль знаходився на відстані 0,75 м від осі переднього лівого колеса, 1,1м від осі заднього лівого колеса до правого краю проїзної частини вул. Полтавська по напрямку руху до вул. Сурікова, а також на відстані 0,65 м від осі переднього лівого колеса до ближнього з перехрестям з вул. Сурікова краю буд. № 1 по вул. Полтавська. ОСОБА_8 показала, що пішохід в момент останнього потрапляння до її поля зору з салону автомобіля знаходився на відстані 3,6 м до правого краю проїзної частини вул. Полтавська по напрямку руху до вул. Сурікова, а також на відстані 1,5 м до ближнього з перехрестям з вул. Сурікова краю буд. № 1 по вул. Полтавська. ОСОБА_8 показала, що в подальшому, в момент коли вона відчула удар в задню праву частину свого автомобіля, то її автомобіль знаходився на відстані 0,3 м від осі переднього лівого колеса, 0,2 м від осі заднього лівого колеса до правого краю проїзної частини вул. Полтавська по напрямку руху до вул. Сурікова, а також на відстані 0,8 м до ближнього з перехрестям з вул. Сурікова краю буд. № 1 по вул. Полтавська. ОСОБА_8 показала, що з моменту потрапляння до поля її зору з салону автомобіля пішохода до моменту виконання нею повороту праворуч з проїзної частини вул. Сурікова на проїзну частину вул. Полтавська до моменту, коли вона востаннє побачила пішохода вже під час руху по проїзній частині вул. Полтавська після виконання маневру повороту праворуч, її автомобіль подолав відстань 16,7 м за час: t1 - 7,74 сек., t2 - 7,63 сек., t3 8,1 сек., tcep. - 7,82 сек. Також під час проведення слідчого експерименту додатково проведено замір від ближнього до перехрестя з вул. Сурікова краю буд. № 1 по вул. Полтавська до ближнього краю перехрестя з вул. Сурікова, та встановлено що відстань складає 13,8 м.

даними протоколу слідчого експерименту від 14.08.2020, з доданою фото таблицею та схемою до протоколу за участі потерпілого ОСОБА_12 , згідно якого на проїзній частині вул. Полтавська біля буд. № 1 в м. Черкаси було встановлено наступне. В момент потрапляння автомобіля до поля зору потерпілого потерпілий-пішохід ОСОБА_12 знаходився на відстані 5,7 м до правого краю проїзної частини вул. Полтавська по напрямку руху до вул. Сурікова, а також на відстані 1,4 м до ближнього з перехрестям з вул. Сурікова краю буд. № 1 по вул. Полтавська, та автомобіль знаходився на відстані 1,6 м від осі переднього правого колеса до правого краю проїзної частини вул. Сурікова по напрямку руху зі сторони с. Хутори до просп. Хіміків, 1,9 м до лівого краю проїзної частини вул. Полтавська по напрямку руху до вул. Сурікова, а також на відстані 10,7 м до ближнього з перехрестям з вул. Сурікова краю буд. № 1 по вул. Полтавська. Місце наїзду на пішохода знаходиться на відстані 5,9 м до правого краю проїзної частини вул. Полтавська по напрямку руху до вул. Сурікова, а також на відстані 4,7 м до ближнього з перехрестям з вул. Сурікова краю буд. № 1 по вул. Полтавська. Було встановлено темп руху пішохода ОСОБА_12 безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, а саме відстань 10,0 м він долає за час: tl - 10,66 сек., t2 - 11,47 сек., t3 - 11,34 сек., tcep. - 11,16 сек. ОСОБА_12 показав механізм отримання тілесних ушкоджень під час наїзду на нього автомобіля Chevrolet Cruze, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на проїзній частині вул. Полтавська в м. Черкаси 30.03.2020 року. А саме, показав, що автомобіль під час наїзду на нього первинно контактував своїм переднім бампером з правої сторони з правою ногою, трохи нижче коліна. Після цього пішохід впав на проїзну частину вул. Полтавська та контактував головою з лівої сторони з дорожнім покриттям. Після падіння пішохід лежав на проїзній частині по діагоналі, а саме головою в напрямку будинку № 1, а ногами в напрямку вулиці. Сурікова та в напрямку села Хутори. В подальшому відбувся переїзд по пішоходу правим переднім колесом автомобіля повздовж, а саме праву частину тіла починаючи з живота з правої сторони, через ребра з правої сторони та через праву ключицю. Далі пішохід механізм отримання тілесних ушкоджень вказати не зміг;

висновком судово-медичної експертизи №02-01/1087 від 26.11.2020, згідно якого тілесні ушкодження у ОСОБА_12 , які відмічені у висновку експерта №02-01/479 від 09.06.2020р., не могли виникнути внаслідок його падіння з положення стоячи на тверду поверхню. Всі виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження в своїй сукупності не могли виникнути лише внаслідок наїзду на нього автомобілем, мова про який йде у фабулі постанови. На підставі медичної карти стаціонарного хворого немає можливості дати відповідь на питання: якою частиною тіла ОСОБА_12 первинно контактував з деталями автомобіля, який вказаний у фабулі постанови. ОСОБА_12 виявлені у нього тілесні ушкодження міг отримати внаслідок наїзду на нього автомобіля з подальшим переїздом за механізмом вказаного ним в протоколі проведення слідчого експерименту від 14.08,2020р.;

висновком судової автотехнічної експертизи №4/84Е від 27.11.2020, згідно якого у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, за зазначених в постанові слідчого вихідних даних, водій автомобіля Chevrolet Cruze, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 повинна була діяти у відповідності до вимог пп. 12.3.; 13.1.; 13.3. Правил дорожнього руху України. У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, за зазначених в постанові слідчого вихідних даних, пішохід ОСОБА_12 повинен був діяти у відповідності до вимог пп. 4.1.; 4.14. ґ) Правил дорожнього руху України. У момент виникнення небезпеки для руху, який зазначений в постанові слідчого про призначення експертизи, водій автомобіля Chevrolet Cruze, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 мала технічну можливість зупиниться до місця наїзду на пішохода ОСОБА_12 , після чого здійснити безпечний його об`їзд з дотриманням безпечного інтервалу або не продовжувати рух, поки пішохід не перестане створювати небезпеку або перешкоду для руху. Покази водія автомобіля Chevrolet Cruze, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 мають суперечності технічного характеру та не можуть прийматись при подальших дослідженнях як технічно необґрунтовані. Покази пішохода ОСОБА_12 суперечностей технічного характеру не мають. У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, за зазначених в постанові слідчого вихідних даних, у діях водія автомобіля Chevrolet Cruze, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам пп. 12.3., 13.1., 13.3. Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, та на виконання яких вона перешкод технічного характеру, згідно наданих на дослідження матеріалів, не мала. У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, за зазначених в постанові слідчого вихідних даних, у діях пішохода ОСОБА_12 вбачаються невідповідності вимогам пп. 4.1.; 4.14. ґ) Правил дорожнього руху України, які перебували причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Судом також досліджені характеризуючі данні обвинуваченої ОСОБА_8 .

В ході судового розгляду, зокрема під час судових дебат, стороною захисту заявлено клопотання про визнання окремих доказів, а саме протоколу огляду місця події зі схемою від 30.03.2020 року, з доводів, що він не підписаний всіма учасниками огляду зокрема спеціалістом; протоколу слідчого експерименту за участі ОСОБА_8 , оскільки на момент проведення слідчого експерименту вона була в статусі свідка.

Вирішуючи вказане клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими, суд виходить із наступного.

Судом прийнято до уваги вказане клопотання, проте в ході судового розгляду воно не знайшло свого фактичного підтвердження виходячи із наступного.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Аналізуючи отримані докази в судовому засіданні, суд вважає, що відповідно до вимог ч.1 ст.94 КПК України - суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст.85 КПК України - належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст.86 КПК України - доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно ст.87 КПК України - недопустимими, зокрема, є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитись від давання показань та відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит; отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Щодо протоколу огляду місця події від 30.03.2020 року, суд зазначає, що доводи захисту щодо не підписання протоколу спеціалістом не відповідають дійсності, оскільки на останньому аркуші вищезазначеного протоколу міститься підпис спеціаліста, який був залучений слідчим. Від учасників слідчої дії жодних зауважень, заяв під час складання та підписання протоколу даної слідчої дії не надійшло. Відсутність підпису спеціаліста на доданій план-схемі до протоколу огляду місця події, на думку суду, не є істотним порушенням ст.ст.104, 105 КПК України, оскільки план-схема містить підписи понятих, ОСОБА_8 та слідчого. Від даних учасників жодних зауважень не надійшло, а тому суд приймає як доказ вищезазначений протокол огляду місця події та відповідно отриманні дані в результаті огляду. Крім цього відповідно до правового висновку Верховного Суду, зробленого у постанові від 13.11.2019 (справа N 753/20472/15-к) сам протокол огляду місця події та схема дорожньо-транспортної пригоди до нього, не можуть бути прямими доказами вини водія у скоєні ДТП, так як вони не містять будь-яких даних про винуватість останнього, оскільки в них зазначені лише наслідки дорожньо-транспортної пригоди.

Щодо протоколу слідчого експерименту від 12.08.2020 року, який на думку сторони захисту, також є недопустимим доказом, оскільки проведений, як зі свідком ОСОБА_8 , яка в подальшому набула статус підозрюваної, а потім обвинуваченої.

Конституційний Суд України у рішенні № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо. Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому статтею 89 КПК.

Частиною першою статті 87 КПК передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд зауважує, що отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання. Аналіз положень частини другої цієї статті в редакції від 13 квітня 2012 року дає підстави зробити висновок, що саме вчинення з цією метою стороною обвинувачення діянь, які істотно порушують права і основоположні свободи людини, має наслідком визнання отриманих у такий неправомірний спосіб доказів недопустимими.

Можливість притягнення до відповідальності особи, яка здійснила збирання доказів шляхом істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок чого такі відомості були отримані, про що йдеться у частині третій статті 87 КПК, також вказує на те, що такі діяння мають бути неправомірними.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 КПК жодна особа не може бути примушена визнавати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення, а відповідно до вимог частини другої цієї статті - кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права.

Тобто законодавцем заборонено стороні обвинувачення вчиняти дії, спрямовані на примушування будь-якої особи до визнання винуватості або говорити з приводу підозри чи обвинувачення, а вчинення дій всупереч цій забороні має визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Так, частиною третьою статті 87 КПК передбачено, що недопустимими доказами є також з показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Зміст цієї норми права вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод. Суд вважає за потрібне звернути увагу й на те, що в самій назві статті 87 КПК законодавець визнання доказів недопустимими обумовив їх отриманням внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Вирішуючи питання, чи були відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди, надані ОСОБА_8 як свідком під час проведення слідчого експерименту з її участю, такими, що отримані внаслідок вчинення слідчим діянь, які б мали ознаки істотного порушення права на мовчання та свободи від самовикриття, Суд бере до уваги таке.

Із матеріалів кримінального провадження видно, що відомості про ДТП до ЄРДР були внесені по факту кримінального правопорушення, а не щодо ОСОБА_8 . Останння, викладаючи власну версію щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, стверджувала про відсутність своєї винуватості у її наслідках. Так дані твердження слідчий, відповідно до вимог частини другої статті 9 КПК, зобов`язаний був всебічно, повно і неупереджено дослідити та у разі їх підтвердження прийняти процесуальне рішення про закриття цього кримінального провадження за реабілітуючими обставинами. Саме з метою перевірки й уточнення наданих ОСОБА_8 відомостей щодо обставин ДТП за її згодою та за участю захисника був проведений слідчий експеримент. Його проведенню передувало роз`яснення ОСОБА_8 права не свідчити проти себе і відмовитися давати показання, що можуть стати підставою для підозри чи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_8 була надана можливість висловити свою власну точку зору причин травмування пішохода і в такий (законний) спосіб вплинути на вирішення справи стосовно себе, що не суперечить засаді верховенства права.

У матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що при проведенні цього слідчого експерименту слідчим були вчинені діяння, якими були б порушені права чи свободи ОСОБА_20 , або слідчий у будь-якій формі примушував би ОСОБА_8 до визнання своєї винуватості у ДТП. Не було у слідчого й достатніх даних вважати, що надалі ОСОБА_8 буде визнано підозрюваною чи обвинуваченою. Тільки після отримання висновків судово-медичної експертизи від 26.11.2020 року та висновку автотехнічної експертизи від 27.11.2020 року, відповідно до яких надані ОСОБА_8 відомості щодо обставин ДТП визнані неспроможними з технічної точки зору, їй було оголошено про підозру, а саме 04.12.2020 року.

Тобто підсумовуючі вищевикладеного, суд визнає, що за певних умов показання, надані під час проведення слідчого експерименту в ході досудового розслідування, можуть бути визнані допустимими, на відміну від показань, отриманих у ході допиту, які є недопустимими відповідно до частини 4 статті 95 КПК України. Оскільки судом встановлено, що під час слідчого експерименту з ОСОБА_8 в процесуальному статусі свідка було проведено за участю захисника ОСОБА_11 , до ОСОБА_8 не застосовувався протиправний тиск; слідчу дію проведено за волею та вільним волевиявленням ОСОБА_8 ; ОСОБА_8 усвідомлювала право мовчати і не свідчити проти себе; права особи на захист і правову допомогу були забезпечені; слідчу дію проведено за участю понятих; під час слідчої дії здійснювався безперервний відеозапис; ОСОБА_8 було детально і ґрунтовно роз`яснено процесуальні наслідки участі в цій слідчій дії, а тому даний доказ не порушує законні права останньої і суд визнає його допустимим.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що докази отримані під час досудового розслідування відповідають вимогам ст.ст.85, 86 КПК України є допустимими, оскільки вони підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження та отримані у порядку встановленому цим Кодексом.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань потерпілого, свідків, оскільки ці покази підтверджені дослідженими безпосередньо в судовому засіданні іншими доказами.

Дії обвинуваченої ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 суд, згідно з вимогами ст.ст.65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного суду України «Про призначення кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Щодо наявності пом`якшуючих покарання обставин слід врахувати таке.

У постанові від 18.09.2019 р. Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (справа №166/1065/18) вказав, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Матеріалами провадження стверджується, що обвинувачена частково відшкодувала потерпілому матеріальні збитки, що підтверджено безпосередньо потерпілим, але провину не визнала та не осудила свою поведінку. З огляду на наведене, суд не визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, щире каяття. Разом з тим, ОСОБА_8 активно сприяла розкриттю злочину.

Тому, єдиною обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченої, є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове відшкодування шкоди.

Згідно ст.67 КК України, обставин, що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_8 судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 відповідно до ст.65 КК України суд враховує: суспільну небезпечність вчиненого нею злочину, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином, але з необережною формою вини; характеризується по місцю проживання та роботи виключно з позитивної сторони; раніше не судимої; її відношення до скоєного; наявність обставин, що пом`якшують покарання; та відсутність обставин, що обтяжують покарання; те що є інвалідом 2 групи та має на утриманні двох неповнолітніх дітей та матір-інваліда; те, що не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра; часткове відшкодування завданої шкоди; поведінку обвинуваченої після скоєння злочину; а тому на підставі викладеного суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавленням волі в мінімальному розмірі визначеному санкцією ч.2 ст.286 КК України, з застосуванням ст.75 КК України.

Суд звертає увагу на позицію потерпілого, що він повністю примирився з обвинуваченою, претензій до неї не має та просить її суворо не карати.

Разом з тим, суд враховує, що така позиція потерпілої сторони у судових засіданнях не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги. Справедливість покарання повинна визначатись з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин. Покарання має відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.

Крім того, суд також звертає увагу на те, що після вчинення необережного злочину обвинувачена не була помічений у будь-яких інших протиправних діях.

Суд не застосовує до обвинуваченої ОСОБА_8 положення ст.69 КК України, оскільки відсутні декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину підсудньою, щоб дало можливість суду призначити їй основне покарання нижче від найнижчої межі або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, на підставі ст.69 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує те, що ОСОБА_8 , раніше ні до кримінальної відповідальності, ні до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не притягувалась, керування транспортним засобом необхідне для її праці і є єдиним способом матеріального забезпечення, приходить до висновку про не доцільність призначення їй додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.

Суд вважає вказане покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_8 , та попередження вчинення нею нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання обвинуваченій, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією захисту прав людини і основоположних свобод та відповідатиме її особі.

В межах даного кримінального провадження прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_7 подано цивільний позов в інтересах Черкаської міської ради, третя особа без самостійних вимог КПН Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги Черкаської міської ради про стягнення з ОСОБА_8 витрати понесені на лікування потерпілого ОСОБА_12 в сумі 26097 грн. 88 коп.

Вирішуючи даний позов суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суд за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно статті 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (Korolev v. Russia (№2), № 5447/03, §33, від 1.04.2010; Menchinskaya v. Russia, № 42454/02, §35, від 15.01.2009).

Відповідно до статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює: підтримання публічного обвинувачення в суді; організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною третьою, четвертою статті 56 ЦПК України визначено, що прокурор у визначених законом випадках звертається до суду в інтересах держави та в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Захищаючи інтереси держави прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 по справі № 924/1237/17.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99, «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Прокурори та їх заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

За змістом наведених правових норм прокурор вправі пред`явити позов в інтересах держави у разі порушення матеріальних або інших інтересів держави та якщо відсутній орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або у відповідного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду.

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Питання відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, врегульовано статтею 1206 ЦК України, Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

Згідно частин першої, третьої статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Аналогічні положення містяться у пункті 4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання.

Згідно Порядку № 545 від 16 липня 1993 року, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Так, Прокурором на обґрунтування своїх позовних вимог надано до суду лише відповідь КНП «Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» на запит слідчого щодо перебування на лікуванні ОСОБА_12 з розрахунком періоду перебування на стаціонарі, використані кошти і медикаменти; калькуляцію собівартості 1 ліжко дня з 01.03.2020 року та за квітень 2020 рік. Прокурором не надано до суду Статуту КНП «Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», а тому не можливо встановити хто є засновником та власником підприємства, розпорядником коштів.

Відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування (стаття 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Доходи місцевих бюджетів належать територіальним громадам на праві комунальної власності і за приписами статті 61 цього Закону органи місцевого самоврядування в містах самостійно розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України.

Обласні ради затверджують обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання. Складання і схвалення прогнозів районних і обласних бюджетів, складання і виконання відповідних бюджетів здійснюють відповідні державні адміністрації згідно з Бюджетним кодексом України (стаття 61 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно пункту 3 частини першої статті 90 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з обласних бюджетів, належать видатки на охорону здоров`я, спеціалізовану амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (спеціалізовані лікарні, поліклініки, включаючи стоматологічні, центри, диспансери, госпіталі для ветеранів війни, будинки дитини, станції переливання крові), оплату комунальних послуг та енергоносіїв комунальних закладів охорони здоров`я, які є об`єктами права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні обласних рад, для забезпечення надання медичних послуг за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення; тощо.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутнє звернення Черкаської міської ради до прокурора з проханням претензійно-позовної роботи про стягнення з ОСОБА_8 витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення у комунальному закладі охорони здоров`я, який фінансується із бюджету.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, прокурор не навів належних аргументів, які б спиралися на об`єктивні дані про те, що дії відповідача порушують чи зачіпають інтереси держави в особі Черкаської міської ради.

Таким чином, правові підстави для звернення прокурора до суду про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у межах компетенції, передбаченої статті 1311 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» відсутні.

Суд вважає, що КНП «Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», чи Черкаська міська рада самостійно вправі здійснювати захист своїх інтересів, відповідно також уповноважене самостійно звертатись до суду із позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Крім цього потерпілим ОСОБА_12 подано позов до ОСОБА_8 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал старування» про стягнення з останніх на його користь 3000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 150000 грн. за завдану моральну шкоду.

Під час судового розгляду, 20.07.2021 року представником ОСОБА_12 , адвокатом ОСОБА_13 подано заяву про залишення без розгляду цивільного позову в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_8 дослідивши дану заяву суд приходить до висновку про її задоволення, та залишення без розгляду цивільного позову в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_8 .

Щодо позовних вимог до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал старування», суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до положень ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першої статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , 30 березня 2020 року, близько 16 години 00 хвилин керуючи автомобілем Chevrolet Cruze, реєстраційний номер НОМЕР_1 грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, рухаючись в місті Черкаси по проїзній частині вулиці Сурікова зі сторони села Хутори в напрямку до проспекту Хіміків, виконавши маневр повороту праворуч на проїзну частину вулиці Полтавська та продовжуючи рух по проїзній частині вказаної вулиці, поблизу будинку №1 по вулиці Полтавській, при виконанні маневру випередження з лівої сторони пішохода ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який рухався попереду в зустрічному напрямку, скоїла наїзд з подальшим переїздом на пішохода ОСОБА_12 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий пішохід ОСОБА_12 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи від №02-01/479 від 09.06.2020 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: травми голови із забоєм головного мозку та переломом кісток основи черепа, забійною раною волосистої частини голови, переломом кісток носу, закритої травми грудної клітки із забоєм правої легені, переломом першого - одинадцятого ребер справа, підшкірною емфіземою та гемопневмотораксом і вихід вільного повітря та крові в плевральну порожнину), закритої травми черевної порожнини з розривом правої частки печінки та внутрішньочеревною кровотечею, множинних саден м`яких тканин тіла, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як таких, що небезпечні для життя. Відповідно до полісу АО/3687525 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ( діє на території України), код страховика 146 (строк дії з 00 год. 00 хв. 17.05.2019 року до 16.05.2020 року включно), цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю третіх осіб під час експлуатації транспортного засобу, Chevrolet Cruze, реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» та страхова сума на одного потерпілого (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 200 000 гривень; за шкоду, заподіяну майну 100 000 гривень.

Право на звернення до суду закріплено у Конституції України, а відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Отже можливість звернення до суду пов`язується з дотриманням позивачем досудового порядку врегулювання спору, якщо такий порядок визначений законом як обов`язковий.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» N 1961-IV (далі Закон N 1961-IV).

У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону N 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону N 1961-ІV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі N 1961-IV детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, потерпілого, так і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону N 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону N 1961-IV (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1,37.1.4 статті 37 Закону N1961-IVпідставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або підчас захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; Неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону N 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону N 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачені у статті 37 Закону N 1961-IV, а їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону N 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Отже попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика чи МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону N 1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Саме такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року (справа N 465/4621/16-к, провадження N 13-24кс19), підстав від відступлення якого не вбачає і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 (справа № 465/4287/15).

Матеріалами справи встановлено, що страховий випадок (ДТП) стався 30 березня 2020 року, повідомлення до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» направлено 14.01.2021 року, а до суду позивач звернувся 22.01.2021 року, тобто в межах установленого законом строку.

За приписами частини першої, пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до умов укладеного між ОСОБА_21 та ПрАТ СК «Арсенал страхування» у формі полісу договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3687525 забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Chevrolet Cruze, реєстраційний номер НОМЕР_1 , строк дії з 17.05.2019 до 16.05.2020, страхова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 200000 грн, за шкоду, заподіяну майну 100000 грн.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 23 цього Закону встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів (пункт 24.1 статті 24 Закону).

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Як вбачається з матеріалів справи потерпілий ОСОБА_12 внаслідок отримання травм перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» черкаської міської ради з 30.03.2020 року по 22.04.2020 року, та ним відповідно до наданих квитанцій було придбано ліків на загальну суму в розмірі 4306 грн 04 коп., які є належними доказами. Разом з тим, оскільки потерпілий висуває вимогу лише на 3000 грн., тому суд і розглядає та покладає в основу рішення лише чеки на суму 3000 грн.

Разом з тим, більшість чеків суд не приймає до уваги, оскільки вони є нечитабельними і подані за період після виписки ОСОБА_12 з лікарні.

Таким чином, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів та положень Закону N 1961-IV з відповідача ПрАТ СК «Арсенал страхування» на користь позивача ОСОБА_12 підлягає до стягнення шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого в сумі 3000 грн.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Зважаючи на її сутність, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Таким чином, суд враховує, що позивач в результаті ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження, проходив тривале лікування та реабілітацію, і як наслідок отримав ІІІ групу інвалідності, зазнав душевних хвилювань, що порушило його нормальний життєвий ритм.

Відповідно до ст.26-1 Закону № 1961-IV страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Так, страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров`ю складає 3000 грн., а тому з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь позивача підлягає стягненню 150 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають часткову задоволенню з вищевикладених мотивів.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_8 не обирався.

Скасувати арешт на автомобіль Chevrolet Cruze, реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.04.2020 року.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Судові витрати пов`язані із залученням експертів підлягають стягненню з ОСОБА_8 .

Керуючись ст. ст. 369-371, 374, 615 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки, без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з визначенням іспитового строку 1 (один) рік з покладанням на неї обов`язків передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Згідно з положеннями п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_8 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід не обирався.

В задоволенні цивільного позову прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_7 в інтересах Черкаської міської ради, третя особа без самостійних вимог КПН Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги Черкаської міської ради про стягнення з ОСОБА_8 витрати понесені на лікування потерпілого ОСОБА_12 в сумі 26097 грн. 88 коп. - відмовити.

Залишити без розгляду цивільний позов ОСОБА_22 в частині позову до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Цивільний позов заявлений ОСОБА_12 до приватного акціонерного товариства Страхова компанія Арсенал Страхування про стягнення матеріальної шкоди в сумі 3000 грн. та моральної шкоди в сумі 150000 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства Страхова компанія Арсенал Страхування на користь ОСОБА_12 завдану матеріальну шкоду в сумі 3000 грн.

Стягнути з приватного акціонерного товариства Страхова компанія Арсенал Страхування на користь ОСОБА_12 завдану моральну шкоду в сумі 150 грн. В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 2615 грн. 20 коп., з проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу автомобіля Chevrolet Cruze, реєстраційний номер НОМЕР_1 , №4/336 від 20.05.2020 (Черкаський НДЕКЦ МВС України).

Стягнути з ОСОБА_8 за проведення судової автотехнічної експертизи - 3268 гривень 80 копійок (рахунок: р/р НОМЕР_2 ; отримувач коштів: ОСОБА_23 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ; МФО: 305299; банк отримувача: AT КБ «ПРИВАТБАНК»; вид платежу: за експертизу - 4/84Е-20)

Скасувати арешт на автомобіль Chevrolet Cruze, реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.04.2020 року.

Речові докази: автомобіль марки Chevrolet Cruze, реєстраційний номер НОМЕР_1 - переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_8 - залишити останній за належністю.

чотири змиви з автомобіля та два зішкріби з автомобіля, які поміщені до паперового конверту та один змив речовини бурого кольору з дорожнього покриття, який поміщено до паперового конверту передано до кімнати зберігання речових доказів Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області знищити після вступу вироку в законну силу.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України, в умовах воєнного стану, судом проголошено резолютивна частина вироку після складання та підписання повного тексту. Повний текст вироку вручається учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1