ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/7181/22

Номер провадження 1-кп/495/757/2022

03 листопада 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського в режимі видеоконференції кримінальне провадження внесеного в ЄРДР № 0000052 від 09 серпня 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Сергіївка Білгород-Дністровського району Одеської області , українця, громадянина України,з професійно- технічною освітою, засудженого:

- 29 липня 2022 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч.5 ст. 407 КК України з призначенням йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту з триманням на гауптвахті строком 6 місяців,

не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, який на час вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом на посаді стрільця взводу охорони та оборони роти охорони та оборони військової частини НОМЕР_1 у військовому званні "солдат", який зареєстрований та фактично проживає за адресою : АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 5 КК України,

сторони кримінального провадження:
прокурор Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону - ОСОБА_4

обвинувачений - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення , передбачене ст. 407 ч.5 КК України при наступних обставинах:

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді стрільця взводу охорони та оборони роти охорони та оборони військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України»,ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,

ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 18.07.2022 о 08 год. 30 хв. не з`явився вчасно на службу без поважних причин, в умовах воєнного стану, до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою:

АДРЕСА_2 , та ухилявся від проходження військової служби до 08 год. 30 хв. 02.08.2022, вільний час, що з`явився у зв`язку із цим, використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби, тобто - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.

Таким чином,обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби ) ,вчинене в умовах воєнного стану.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.5 КК України визнав повністю та пояснив суду,що дійсно він є військовослужбовцем військової служби за контрактом . 18 липня 2022 року в 08 годин 30 хвилин він не з*явився вчасно на службу без поважних причин в умовах воєнного стану до діслокованої в АДРЕСА_2 військової частини НОМЕР_1 та ухилявся від проходження військової служби до 08 годин 30 хвилин 02.08.2022 року,вільний час використовував на власний розсуд. В скоєному щиро розкаявся та просив суворо не карати.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України. Висновок суду підтверджується, зокрема, поясненнями обвинуваченого, який надав точні пояснення щодо того, як, коли та за яких обставин він вчинив злочин. Суд бере до уваги, що пояснення обвинуваченого не суперечать іншим об`єктивним доказам по справі та дозволяють достовірно встановити обставини скоєння злочину обвинуваченим.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України тобто нез*явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби ),вчинене в умовах воєннного стану.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Стосовно призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 07.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З урахуванням того,що обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся в скоєнному злочині, в умовах збройної агресії проти України приймав активну участь у ії захисті та висловив твердий намір продовжувати боронити кордони держави , суд погоджується з думкою сторони обвинувачення про те, що є підстави застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 положення статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання , а саме: призначити покарання нижче ,ніж передбачений сакцією ч. 5 ст. 407 КК України, визнав обставини наведені судом вище,як виключні по справі.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що при розгляді справ рішення ЄСПЛ застосовуються як джерело права.

Так, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним».

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, а також дані які характеризують особу обвинуваченого, який за місцем проходження військової служби характеризується посередньо , його вік та стан здоров`я , те що він на момент вчинення інкрімінованого кримінального правопорушення він був не судимий, вчинив кримінальні правопорушення, які згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів , його каяття у скоєному, суд приходить до переконання про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді тримання в дисциплинарному батальоні на певний строк нижче ,ніж передбачений сакцією ч. 5 ст. 407 КК України

Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 липня 2022 року ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді арешту з утриманням на гауптвахті строком 6 (шість) місяців. Оскільки інкримінований ОСОБА_3 злочин він вчинив до вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 липня 2022 року , суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого при призначенні покарань за сукупністю вироків вимоги ч.4 ст. 70 КК України та призначити йому покарання шляхом часткового складання покарання призначеного вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 липня 2022 року та вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 листопада 2022 року.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 по данному крримінальному провадженню не обирався, але він з 23 вересня 2022 року тримається на гауптвахті,в зв*язку з чим суд вважає за необхідне врахувати в строк відбування покарання строк його тримання на гауптвахті згідно вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеськоої області від 29 липня 2022 року

Судові витрати по справі відсутні, цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений. Речові докази по справі відсутний.

Керуючись ст. ст. 100, 349, 368, 370, 373, 374, 376, 392-395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України ,з призначенням ОСОБА_3 покарання нижче від нижчої межі , зазначеного в санкції ч.5 ст. 407 КК України за цей злочин-у вигляді тримання в дісціплінарному батальоні строком на 1 рік.

На підставі ст. 70 ч.4 КК України ,шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання , призначеного вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 липня 2022 року остаточно ОСОБА_3 призначити покарання у вигляді тримання в дисциплинарному батальоні строком на 1 рік 2 місяці.

Міру покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з моменту з 23 вересня 2022 року.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч. 2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1