ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року

м. Київ

справа № 521/10395/17

провадження № 51-3389км22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000890 від 09 квітня 2017 року, за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Балта Одеської області, не маючого постійного місця проживання, раніше неодноразово судимого, останнього разу 18 червня 2018 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 408 КК України із застосуванням ст. 71 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років

6 місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 28 травня 2020 року, залишеним без зміни ухвалою Одеського апеляційного суду від 26 вересня

2022 року, ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України

до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання

за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 червня 2018 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.

Цим вироком засуджено також ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України, судові рішення щодо якої не оскаржуються.

Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він

в ніч з ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно з 20:00 по 06:00, точний час слідством не встановлено, перебуваючи у будинку АДРЕСА_1 , де орендував кімнату у власниці будинку ОСОБА_9 , розпиваючи спиртні напої разом із запрошеною знайомою ОСОБА_8 , під час конфлікту, який виник між ним та ОСОБА_9 , кухонним ножем, який взяв на кухні, умисно завдав останній 27 ударів в шию, спину та обличчя, про що повідомив ОСОБА_8 ,

яка перебувала в цей час у сусідній кімнаті, після чого запропонував їй також завдати удари ножем по тілу ОСОБА_9 , на що ОСОБА_8 погодилась, та, керуючись умислом, спрямованим на позбавлення життя людини, взявши також на кухні кухонний ніж, завдала потерпілій 2 ножові поранення у спину.

В результаті отриманих 29 колото-різаних поранень, 2 з яких завдала ОСОБА_8 ,

а 27 - ОСОБА_7 , ОСОБА_9 померла.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржену ухвалу та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи такі вимоги, наголошує,

що апеляційний суд в порушення вимог ст. 419 КПК України не перевірив та

не надав відповідей на всі доводи його апеляційної скарги. Зокрема, зазначає,

що у своєму виступі в суді апеляційної інстанції просив перекваліфікувати його дії

з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 цього Кодексу, посилаючись при цьому

на те, що судом першої інстанції не було встановлено мотиву та мети вбивства. Стверджує, що апеляційний суд, залишаючи його апеляційну скаргу

без задоволення не надав відповідей щодо наявності в його діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Наголошує, що він, будучи обуреним образою і перебуваючи під впливом негативних емоцій

від поводження з ним ОСОБА_9 , завдав їй лише 3 удари ножем, після чого покинув кімнату, хоча мав реальну можливість продовжити заподіювати їй удари

у життєво важливі органи, чого не зробив. Зазначає також, що звертав увагу суду на те, що у вироку не встановлена наявність спільного умислу на заподіяння смерті, а також те, хто конкретно і скільки завдав ударів потерпілій. Стверджує,

що судом не перевірене дотримання слідством вимог ч. 3 ст. 233 КПК України

при визнанні протоколу проведення слідчого експерименту за його участю і додатку до нього допустимим доказом. Вказує на те, що після завершення невідкладних слідчих дій у будинку без відповідного дозволу власників орган досудового розслідування не звернувся з клопотанням до слідчого судді в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України. За таких обставин вважає, що належної оцінки результатам огляду місця події та слідчому експерименту за його участю

не надано.

Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні суду касаційної інстанції

Захисник підтримала касаційну скаргу засудженого та просила її задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги засудженого і просив оскаржену ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 залишити без зміни,

а касаційну скаргу - без задоволення.

Мотиви Суду

Відповідно до положень ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог, викладених у касаційних скаргах.

При цьому касаційний суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено

в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з приписами ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

За приписами ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу,

які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та мотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами,

які було досліджено під час судового розгляду й оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Статтею 419 КПК України передбачено, що в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено мотиви, з яких цей суд виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Під час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.

За обставин цього кримінального провадження висновок місцевого суду

про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства іншої людини, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 115 КК України, колегія суддів касаційного суду вважає правильним і таким,

що підтверджується сукупністю зібраних доказів, перевірених у судовому засіданні в установленому кримінальним процесуальним законом порядку та належно оцінених у судовому рішенні судом у їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.

Зазначена засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України, та сформувати повне й об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в судовому засіданні місцевого суду ОСОБА_7 своєї вини у скоєнні інкримінованого йому злочину

не визнав, зазначивши, що не жодних дій, спрямованих на вбивство

ОСОБА_9 , не вчиняв.

Незважаючи на таку позицію засудженого, місцевий суд належним чином проаналізував і оцінив показання обвинуваченої ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Показання вказаних осіб місцевий суд правильно визнав об`єктивними й обґрунтовано поклав в основу свого рішення, оскільки вони узгоджуються

з іншими доказами та підтверджуються даними, що містяться у: довідках по формі АРМ102, протоколі огляду місця події від 09 квітня 2017 року з фототаблицями

до нього, протоколі огляду трупа від 09 квітня 2017 року з фототаблицями

до нього, протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками

від 10 квітня 2017 року за участю свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , протоколі проведення слідчого експерименту від 10 квітня

2017 року за участю підозрюваної ОСОБА_8 , протоколі проведення слідчого експерименту від 19 квітня 2017 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 , протоколі огляду місця події від 22 квітня 2017 року з відеозаписом до нього, актах судово-медичного-гістологічного дослідження № 1091/1203 від 26 квітня

2017 року, судово-медичного дослідження (обстеження) № 205 від 26 квітня

2017 року, судово-медичного дослідження (обстеження) № 395/1203 від 10 травня 2017 року, висновку експерта № 477-1203/2017 від 24 травня 2017 року зі схемами локалізації тілесних ушкоджень, висновках експерта № 218 та 219 від 24 травня 2017 року, висновку експерта № 242 від 31 травня 2017 року з фототаблицями, висновку експерта № 388 від 09 червня 2017 року, висновку комісійної комплексної судової психологічно-психіатричної експертизи № 190 від 27 квітня 2017 року, висновку судово-психологічної експертизи № 17-2894 від 04 липня 2017 року.

Указані докази є належними та допустимими, виходячи з положень

статей 85, 86 КПК України. Суд ретельно проаналізував сукупність зібраних

у провадженні доказів, що дало можливість дійти обґрунтованого висновку

про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Що стосується кваліфікації дій засудженого, то слід зазначити таке.

Так, ч. 1 ст. 115 КК України визначає відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

У свою чергу ч. 2 ст. 121 КК України передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події,

їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного,

а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину

як умисного вбивства значення не має.

Також слід враховувати, що спосіб відображає насамперед причинний зв`язок

між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів особа обирає відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію

в способі вчинення діянь.

З огляду на зазначене колегія суддів доходить висновку, що сукупністю наведених у вироку доказів підтверджено те, що поведінка засудженого до та після вчинення злочину, механізм, характер, спосіб заподіяння та локалізація тілесних ушкоджень (обличчя, шия та спина потерпілої), кількість ударів - 27 (завданих безпосередньо ОСОБА_7 ), а також знаряддя злочину - кухонний ніж, безумовно свідчать

про спрямованість дій засудженого саме на позбавлення життя потерпілої.

Виходячи з установлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_7 за ч. 1

ст. 115 КК України кваліфіковано правильно, про що обґрунтовано ствердив і

суд апеляційної інстанції, переглянувши вирок місцевого суду за апеляційними скаргами засудженого та захисника.

Доводи засудженого з приводу не встановлення судом мотиву й мети вбивства,

спільного умислу на заподіяння смерті, а також того, хто конкретно і скільки завдав ударів потерпілій, спростовуються сформульованим у вироку обвинуваченням, визнаним судом з урахуванням безпосередньо досліджених доказів доведеним.

Що стосується доводів у касаційній скарзі засудженого про недопустимість протоколу огляду місця події від 09 квітня 2017 року, зважаючи на те, що вказану слідчу дію було проведено всупереч порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, то вони є безпідставними.

За статтями 86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використано при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та іншими законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Для встановлення того, чи був протокол огляду місця події допустимим як доказ

у кримінальному провадженні, необхідно визначити законодавчо встановлені підстави, порядок та умови, необхідні для його збирання, саме на той час, коли

він був зафіксований і одержаний. Якщо слідчим був порушений порядок його збирання, такий доказ не може вважатись допустимим і бути підставою

для прийняття процесуальних рішень.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують

на можливість досягнення її мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених ч. 3 цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 233 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор має право

до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач

за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення

до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню

в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

За статтею 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей

щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

При цьому огляд місця події слід відрізняти від такої слідчої дії, як обшук.

Обшук - це слідча дія, що полягає в примусовому обстеженні приміщень, споруд, ділянок місцевості та інших об`єктів, які перебувають у віданні певних осіб з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду за наявності ймовірних даних про те, що розшукуване приховане в певному місці чи в певної особи.

У той же час огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події

є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Суди правильно встановили, що підставою для проведення огляду місця події (житла) стало повідомлення оператора «102» про пожежу на

АДРЕСА_1 . Виїздом на місце події СОГ Хмельницького ВП Малиновського ВП

в м. Одесі ГУНП в Одеській області встановлено, що у вказаному будинку виявлено обгорілий труп його власниці ОСОБА_9 . З метою з`ясування події,

що відбулася 09 квітня 2017 року, було здійснено огляд вказаного житлового будинку.

Місце виявлення трупа завжди вважається місцем події незалежно від того,

де настала смерть певної людини. Отже, зазначена слідча дія була невідкладною, здійснювалася з метою перевірки отриманої інформації та не потребувала попереднього дозволу суду.

Слід також зазначити, що 10 квітня 2017 року ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси задоволено клопотання слідчого

СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області та накладено арешт на майно, яке було вилучене 09 квітня 2017 року під час проведення огляду місця події на АДРЕСА_1 .

Також необґрунтованими є доводи, наведені у касаційній скарзі засудженого,

про те, що слідчий експеримент від 19 квітня 2017 року за його участю

був проведений без згоди власника житла, тобто з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За змістом ч. 5 ст. 240 КПК України слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи,

яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або прокурора, яке розглядається в порядку, передбаченому цим Кодексом, для розгляду клопотань про проведення обшуку

в житлі чи іншому володінні особи.

Як уже зазначалося вище, огляд житла чи іншого володіння особи може бути проведено за добровільною згодою особи, яка ним володіє (є власником чи користується на праві оренди, іншому праві оплатного чи безоплатного передання у користування та володіння), за умови, що були наявні процесуальні гарантії,

які захищали здатність особи висловлювати свою справжню думку при наданні такої згоди.

Згідно з матеріалами кримінального провадження слідчий експеримент за участю ОСОБА_7 у присутності його захисника був проведений за місцем

вчинення кримінального правопорушення, яким є житловий будинок потерпілої

ОСОБА_9 ( АДРЕСА_1 ), 19 квітня 2017 року з 14:20 до 15:20.

Хід і результати проведення цієї процесуальної дії було зафіксовано на відеокамеру «Panasonic HDC-SD80», про що вказано у протоколі.

Як убачається із відеозапису цієї процесуальної дії за участю ОСОБА_7 , останній погодився показати та детально розповів, де та за яких умов вчинив кримінальне правопорушення щодо власниці будинку ОСОБА_9 ,

яка померла від його нападу у кімнаті вище вказаного житлового будинку, яку

він у неї орендував та у якій проживав із її дозволу.

Жодних заперечень щодо проведення слідчого експерименту у вказаному приміщенні ані ОСОБА_7 , ані його захисник не висловлювали.

Крім того, варто зазначити, що відповідно до висновку судово-психологічної експертизи № 17-2894 від 04 липня 2017 року на відеозаписі слідчого експерименту від 19 квітня 2017 року за участю підозрюваного ОСОБА_7

не спостерігається ознак несамостійного викладення ним обставин вчинення інкримінованих йому діянь, не має ознак психологічного впливу (погроз, залякування, образ, дій, випереджаючих дії опитуваної особи) на нього з боку учасників слідчих дій. Свідчення, які він надавав, надавалися ним вільно та щиро.

Апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні поданих апеляційних скарг засудженого та його захисника, навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення та підстави, на яких апеляційні скарги визнав необґрунтованими.

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК України, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

Таким чином, у ході перевірки матеріалів провадження колегія суддів не встановила підстав для задоволення касаційної скарги засудженого.

Покарання призначено ОСОБА_7 з урахуванням положень ст. 65 КК України,

і підстав уважати таке покарання несправедливим через суворість колегія суддів касаційного суду не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, касаційний суд не встановив.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого

ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3