Справа № 204/7776/22
Провадження № 1-кп/204/353/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000332, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.06.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Красноармійськ Донецької області, українця, громадянина України, не одруженого, на утриманні малолітніх (неповнолітніх) дітей не маючого, з середньою освітою, в порядку ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищевказана справа.

Прокурор подав до суду клопотання про продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання прокурора обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлені тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого та корисливого злочину, за вчинення якого, у разі встановлення його винуватості судом, останньому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі від 9 до 12 років з конфіскацією майна. ОСОБА_5 не одружений, офіційно не працевлаштований, утриманців не має, що в сукупності свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків за місцем мешкання, відтак ризик втечі може бути розцінений ним менш небезпечним ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарань. В умовах воєнного стану на території України, враховуючи місце мешкання обвинуваченого, існує ризик, що останній може переховуватися від суду. Також ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а саме: свого знайомого ОСОБА_6 з яким він підтримує дружні відносини та який мешкає у одному місті з обвинуваченим. Достовірно знаючи про місце мешкання вказаного свідка, обвинувачений може незаконно впливати на нього шляхом вмовлянь, погроз або підбурювання до дачі неправдивих , показів, з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Обвинувачений ОСОБА_5 не має будь-якого офіційного або неофіційного легального заробітку, що дає слідству всі підстави вважати, що останній заробляв на, проживання виключно шляхом збуту наркотичних засобів та психотропних речовин. В умовах воєнного стану та війни України проти РФ, обвинувачений не став займатись суспільно-корисливою працею, або працею, направленою на підтримання Держави в умовах війни з РФ, а навпаки, скористався запровадженим воєнним часом в Україні та почав займатись незаконним збутом особливо небезпечних психотропних речовин на території м. Покровська в особливо великих розмірах. Враховуючи фінансовий стан обвинуваченого ОСОБА_5 , відсутність постійного джерела доходів, з метою незаконного, протиправного швидкого збагачення, він може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення. Менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання ОСОБА_5 , покладених на нього процесуальних обов`язків. Так, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки чи домашнього арешту не зможуть попередити можливість переховування ОСОБА_5 від суду, незаконного впливу на свідка та вчинення ним інших кримінальних правопорушень. Запобіжний захід у вигляді застави неможливо застосовувати виходячи з майнового стану, у зв`язку з відсутністю будь-якого заробітку та джерела доходу.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Захисник у судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора та просив суд змінити застосований стосовно обвинуваченого запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав позицію захисника.

Вислухавши позиції учасників процесу, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частинами 1, 2 ст. 177, ч. 1 ст. 178 КПК України визначено, що застосування запобіжного заходу здійснюється з метою, зокрема, забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків на підставі наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявності ризиків, для запобігання яких здійснюється запобіжний захід.

Положеннями статей 131-132, 176 КПК України, визначено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Частиною 5 ст. 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді цього клопотання, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення дійсних ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання особи під вартою, при наявності обґрунтованої підозри.

Як встановлено судом ОСОБА_5 є непрацюючим, не одруженим та не має утриманців, таким чином характеризується відсутністю соціальних зв`язків.

Водночас, 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан.

Обвинувачений зареєстрований та проживає у місті Покровськ Донецької області, поблизу якого на даний час відбуваються активні бойові дії, а агресія, яку здійснює Російська Федерація відносно України, може привести до тимчасової окупації міста та призвести до ухилення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.

Вказане дає підстави та ймовірність вважати, що, перебуваючи на свободі та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання, у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, ОСОБА_5 може переховуватися від суду під час воєнного стану в Україні, у тому числі й на території Російської Федерації.

Крім того, існує обґрунтований ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що ОСОБА_5 може чинити незаконний вплив на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки в судовому засіданні ці особи не допитані.

ОСОБА_5 не має офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність законного достатнього джерела доходу для забезпечення рівня його життя. Відтак, існує ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження вчинення кримінальних правопорушень.

Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочину, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого з тримання під вартою на домашній арешт, тому у задоволенні відповідного клопотання сторони захисту слід відмовити.

Частиною 4 ст. 183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

За викладених обставин, суд доходить висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку, відтак згідно ст. 197 КПК України, дію обраного запобіжного заходу слід продовжити на 60 днів без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 110, 176-178, 183, 193-194, 197, 331, 369- 372, 376, 392-393 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 24 березня 2023 року включно.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити до ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 25.01.2023.

Суддя ОСОБА_1