Номер провадження: 11-кп/813/1079/23
Справа № 495/6301/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2023 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_3 на ухвалу Овідіопольського райсуду Одеської обл. від 05.01.2023 про забезпечення позову та накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0001216 від 20.07.2020

установив:

Зазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції в ході розгляду к/п № 0001216 від 20.07.2020 було частково задоволено заяву потерпілого ОСОБА_3 про забезпечення позову та накладено арешт на: частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 532, 4 кв. м.; на частину земельної ділянки, на якій розміщено зазначений в пункті «3» житловий будинок АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:026:0046, площею 0,0400 га.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції, 06.03.2023 потерпілий ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою задовольнити його заяву про забезпечення цивільного позову та накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , земельної ділянки, на якій розміщено зазначений в пункті «3» житловий будинок АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:026:0046, житловий будинок АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 . Окрім цього, в межах апеляційної скарги потерпілий ОСОБА_3 порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеної ухвали суду.

Частина 1 ст. 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Статтею 392 КПК України передбачено вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, й до них, зокрема, відносяться ухвали, які можуть бути оскаржені у випадках, передбачених КПК України (п. 3 ч. 1 ст. 392 КПК України).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачає, що однієї із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Натомість, системний аналіз зазначеної норми Конституції України засвідчує, що забезпечення права на апеляційний перегляд виникає після розгляду справи (кримінального провадження) по суті.

Так, зі змісту апеляційної скарги, а також Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що оскаржувана ухвала Овідіопольського райсуду Одеської обл. від 05.01.2023 постановлена під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя-доповідач наголошує на тому, що ухвала суду про накладення арешту на майно, постановлена під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України, не підлягає окремому апеляційному оскарження.

Разом із тим, в силу ч. 2 ст. 392 КПК України ухвалу судді (суду) про арешт майна може бути переглянуто під час апеляційного оскарження вироку по відповідному кримінальному провадженню, а також скасовано в порядку ст. 174 КПК України. Зазначене свідчить про те, що чинне законодавство не виключає можливість перегляд відповідної ухвали судді (суду), але визначає певні межі для її реалізації.

Зазначена позиція судді-доповідача узгоджуються із сталою практикою суду касаційної інстанції, а саме з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду у постанові по справі № 456/3303/21 від 24.10.2022.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що оскаржувана ухвала суду від 05.01.2023 не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Враховуючи те, що в апеляційній скарзі потерпілий оскаржує ухвалу, яка не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, то вважаю, що необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_3 та повернути її апелянту.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 314-315, 370, 392, 399, 419, 532 КПК України, суддя доповідач

ухвалив:

У відкритті провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_3 на ухвалу Овідіопольського райсуду Одеської обл. від 05.01.2023, про забезпечення позову та накладення арешту на майно в межах к/п № 0001216 від 20.07.2020 відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати потерпілому ОСОБА_3 разом із апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня набрання законної сили до Верховного суду.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2