ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2023 Справа №607/16335/22 Провадження №1-кп/607/349/2023 м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000033, дані про яке 07.02.2019 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ридомиль Кременецького району Тернопільської області, українця, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, неодруженого, колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше судимого:

вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.11.2018 за ч.4 ст.407 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік;

вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 18.07.2022 за ч.1 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.71, п.1 ч.1 ст.72 КК України до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015),

за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Солдат військової служби за контрактом ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, всупереч вимог ст.ст.9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою тимчасового ухилення від військової служби, вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_2 , без поважних причин о 8 год. 30 хв. 20.12.2018 не з`явився, та о 8 год. 30 хв. 17.11.2019 прибув у розташування військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України військовослужбовцем (крім строкової служби).

За таких обставин ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015), тобто у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України - військовослужбовцем (крім строкової служби).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015), за викладених в обвинувальному акті обставин,визнав повністю. Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненому щиро розкаявся, відповідно до ст.63 Конституції України від дачі показів відмовився та просив суворо не карати.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, а також враховуючи, що судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положенняст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись дослідженням даних, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 . При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, з`ясував чи немає сумнівів в добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Таким чином, дослідивши документи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю, оскільки він своїми умисними діями, які виразилися у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненому особою, зазначеною в частині другій ст.407 КК України - військовослужбовцем (крім строкової служби), скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015), і його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , у відповідності до вимог ст.66 КК України, є щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, є рецидив злочинів.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує особу винного, який раніше судимий, задовільно характеризується за місцем проживання, приймав участь в антитерористичній операції, а також, що він не перебуває на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра.

Окремо суд враховує поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, яка наповнена критичною оцінкою вчиненого та висловленням жалю з приводу вчиненого, а також демонстрацією готовності нести відповідальність за вчинене (повне визнання вини, належна процесуальна поведінка).

З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015).

Підстав для застосування ст.69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов за яких, норми, передбачені даною статтею можуть бути застосовані.

На думку суду, таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Водночас, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який будучи раніше судимим за умисні злочини, зокрема за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, а також проти встановленого порядку несення військової служби, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний злочин, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливі тільки в умовах ізоляції від суспільства, та у зв`язку із цим не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням згідно ст.75 КК України.

Крім того, судом встановлено, що вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 18.07.2022, ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.71, п.1 ч.1 ст.72 КК України до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015), вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 до постановлення вироку Кременецького районного суду Тернопільської області від 18.07.2022, в даному випадку слід застосувати положення ч.4 ст.70 КК України та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком у виді 3 років позбавлення волі, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 18.07.2022 у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі, зарахувавши частково відбуте покарання за попереднім вироком.

Окрім того, враховуючи, що ОСОБА_4 вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 18.07.2022 засуджений за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі, у зв`язку з чим на даний час останній перебуває в місцях позбавлення волі, суд не знаходить підстав для обрання щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст.336, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015) і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим, призначеним вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 18.07.2022, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту звернення вироку до виконання, зарахувавши йому у строк призначеного покарання частково відбуте покарання за вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 18.07.2022.

Вирок суду, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддяОСОБА_1