УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2023 Володимир-Волинський міський суд Волинської області під головуванням судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , законного представника ОСОБА_5 , особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Володимирі Волинської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, пенсіонера, не одруженого, не судимого, який місця реєстрації не має та проживає в АДРЕСА_1 ,

у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

У С Т А Н О В И В:

12.09.2022 у ранішню пору доби, точний час досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу смітників, які розташовані поряд Військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , всупереч п.1 Додатку №1, затвердженого пунктом 1 Постанови Верховної ради України «Про право власності на окремі види майна» №2471-ХІІ від 17.06.1992, п.п.9.1, 9.2 Інструкції, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ №622 від 21.08.1998, без передбаченого законом дозволу знайшов та привласнив, таким чином придбав корпус наступальної осколкової ручної гранати РГН, у якій міститься вибухова речовина А-ІХ-1 (флегматизований гексоген), масою 114 грам, яка є придатною для вибуху. В подальшому, 12 вересня 2022, ОСОБА_6 носив вищевказану вибухову речовину при собі у поліетиленовому пакеті, та о 12-24 год, перебуваючи у парку «Слов`янський» м.Володимира, був зупинений працівниками поліції, які в ході поверхневого огляду виявили та вилучили вказану вибухову речовину.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №17 від 28.11.2022 у ОСОБА_6 в період вчинення інкримінованих йому суспільно небезпечних діянь страждав на хронічне захворювання у формі безперервної параноїдної шизофренії з психопатоподібним дефектом, внаслідок чого він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В даний час ОСОБА_6 також страждає на безперервну параноїдну шизофренію з психопатоподібним дефектом, що позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Внаслідок цього ОСОБА_6 може бути визнаний неосудним, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Суспільно небезпечні дії ОСОБА_6 органи досудового розслідування кваліфікували за ч.1 ст.263 КК України.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити. Застосувати щодо ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

У судовому засіданні ОСОБА_6 не заперечив вчинення ним інкримінованих йому суспільно-небезпечних діянь та вказаних обставин, але у задоволенні клопотання просив відмовити.

Захисник ОСОБА_4 не оспорюючи обставини вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, не заперечував проти позиції свого підзахисного, але просив суд прийняти рішення з урахуванням вимог закону.

Законний представник ОСОБА_5 погодилась з доцільністю застосування до ОСОБА_6 примусових медичних заходів.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що вдень у вересні 2022 перебував у парку «Слов`янський» м.Володимира, де побачив особу, яка своєю поведінкою привертала увагу та поводила себе підозріло. На його прохання показати зміст пакету, той погодився, та відкривши пакет свідок побачив предмет схожий на бойову гранату, у зв`язку з чим було викликано наряд поліції та вибухотехніків. На питання де особа придбала даний предмет, зазначив, що знайшов біля Військового містечка.

Причетність ОСОБА_6 до вчинення суспільно-небезпечного діяння, підтверджується сукупністю зібраних та досліджених під час судового засідання письмових доказів:

-рапортом помічника чергової частини Володимирського РВП ГУНП у Волинській області, згідно якого надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 12.09.2022 о 12-24 за адресою: м.Володимир, вул.20-го Липня, парк Слов,янський, при поверхневій перевірці у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в пакеті виявлено предмет схожий на гранату. Заявник: ОСОБА_8 ;

-заявою від 12.09.2022 якою зафіксовано добровільний дозвіл ОСОБА_6 працівникам поліції щодо проведення огляду його речей;

-протоколом огляду місця події від 12.09.2022 та фототаблиці до нього, згідно якого, у присутності понятих, у ОСОБА_6 вилучено та оглянуто пакет сірого кольору, виявлено зокрема металевий предмет круглої форми, який складається з двох напівсфер із зеленим лакованим покриттям, у нижній напівсфері наявне маркування у вигляді напису «РГН 254-4-87» чорного кольору. Даний предмет вилучено та поміщено у відповідному порядку;

-довідкою про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 12.09.2022 згідно якої, при огляді металевого предмету, зовні схожого на корпус ручної осколкової гранати наступальної дії РГН, із маркувальними позначеннями, та упакованого до спецпакету «АБ 019493», вилученого під час ОМП за адресою: м.Володимир, Волинська область, парк «Слов,янський»;

- постановою слідчого СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області від 13.09.2022, якою металевий предмет зовні схожий на вибуховий пристрій гранату РГД5, який був вилучений у ОСОБА_6 під час проведення ОМП, визнаний речовим доказом;

-висновком експерта Волинський НДЕКЦ від 28.09.2022 за №КСЕ-19/103-22/7951 та фототаблиці до нього, з якого вбачається, що наданий на дослідження металевий предмет, є корпусом наступальної осколкової ручної гранати РГН. Даний корпус гранати відноситься до заряду речовина А-ІХ-1 (флегматизований гексоген), масою 114 грам, яка є придатною для вибуху;

-актом знищення вибухових матеріалів або таких що їх нагадують за №67 від 22.09.2022.

Також судом досліджений висновок судово-психіатричної експертизи № 17 від 10.11.2022 року, згідно якого ОСОБА_6 в період вчинення інкримінованих йому суспільно небезпечних діянь страждав на хронічне захворювання у формі безперервної параноїдної шизофренії з психопатоподібним дефектом, внаслідок чого він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В даний час ОСОБА_6 також страждає на безперервну параноїдну шизофренію з психопатоподібним дефектом, що позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Внаслідок цього ОСОБА_6 може бути визнаний неосудним, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України у стані неосудності.

Разом з тим, вирішуючи дане клопотання, суд зазначає наступне.

Осудність є однією із загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст.19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. При цьому, неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

За положеннями ст.ст. 23, 24 КК України умисел є однією із форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання. Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення. А тому, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Відповідно до дослідженого висновку судово-психіатричної експертизи №17 від 10.11.2022 року, в даний час ОСОБА_6 страждає на безперервну параноїдну шизофренію з психопатоподібним дефектом, що позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст.24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру гарантує захист прав, свобод та законних інтересів осіб з психічними розладами, тому розгляд таких проваджень має спеціальну процедуру, яка урегульована спеціальними нормами закону. Зокрема, у ст.505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи). Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

Таким чином, посилання прокурора у клопотанні на спрямованість умислу і мотиву дій, як на складові злочину (суспільно небезпечного діяння), підлягає виключенню як зайві.

Суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, в стані неосудності.

Згідно ч. 2 ст.19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування передбачено, що зазначені примусові заходи мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Згідно ст.92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь. У силу ст.93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Частиною 3статті 94 КК України,визначено, що госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.

Відповідно до ст. 512 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосування, а у силу ст. 513 КПК України,визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу»,примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються вищевказані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до положень ч.ч.1-2 ст.513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які. Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Виходячи з роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року №7«Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК) - висновку судово-медичної експертизи.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч.1 ст. 94 КК України) суд має спочатку з`ясувати думку експертів - психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Враховуючи думку законного представника, який вважав доцільним задовольнити клопотання та застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, думку захисту, який хоча і підтримав позицію підзахисного, але залишив вирішення питання відповідно до вимог діючого законодавства, беручи до уваги висновок експертизи №17 від 10.11.2022, яким визначено, що ОСОБА_6 потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом, суд приходить до висновку, що до ОСОБА_6 необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Оскільки сукупність вказаних доказів дає підстави зробити висновок, що ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечне діяння в стані неосудності та на даний час потребує саме госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Цивільні позові у справі не заявлено.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні віднести за рахунок коштів Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 19, 93, 94 КК України, ст. ст. 508, 512,513 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000529 від 13.09.2022 відносно ОСОБА_6 , у вчиненні суспільно-небезпечних діянь за ознаками ч.1 ст.263 КК України - задовольнити.

Визнати доведеним, що ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Застосувати щодо ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Володимирі Волинської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, пенсіонера, не одруженого, не судимого, який місця реєстрації не має та проживає в АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні віднести за рахунок коштів Державного бюджету України.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Володимир-Волинський міський суду Волинської області протягом 30 днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_9