Справа № 629/1921/20
Провадження (1-кп/199/375/22)
ВИРОК
іменем України

08.11.2022 року м.Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю сторін:

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

потерпілого - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі кримінальне провадження №0000406 відносно:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Орілька, Лозівського району, Харківської області, громадянина України, освіта вища, розлученого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

13.03.2020, в період часу з 14:00 до 18:00, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 знаходилися в квартирі АДРЕСА_3 , де розпивали спиртні напої, перебуваючи за вищевказаною адресою, близько 17:00, між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, під час якої у ОСОБА_6 виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, реалізуючи який, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні кухні вищевказаної квартири, бажаючи діяти саме з таким наміром, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з мотивів особистих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс потерпілому один удар кулаком правої руки в обличчя, спричинивши ОСОБА_5 середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження, у вигляді: травматичного двобічного перелому нижньої щелепи в ділянці правого кута та тіла нижньої щелепи з лівого боку.

Обвинувачений ОСОБА_6 провину свою за ч.1 ст.122 КК України не визнав, суду показав, що він дійсно що 13.03.2020, приблизно в 17:00 год., він, ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 знаходилися в квартирі АДРЕСА_3 , та під час вживання спиртних напоїв потерпілий ОСОБА_5 почав ображати ОСОБА_10 та він зробив йому зауваження, на що потерпілий запропонував йому вийти на кухню поговорити, ОСОБА_5 взяв банку і почав замахуватись на нього, він в цей момент вибив банку своєю лівою рукою а правою наніс удар йому по обличчю, навіщо, пояснити не зміг, вважає,що він захищався від дій потерпілого. Вказує що у нього була можливість піти, але потерпілий ОСОБА_5 ображав його дружину і він хотів аби той вибачився.

Суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 в обвинуваченні згідно обвинувального акту, незважаючи на невизнання ним своєї провини, підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який пояснив, що 13.03.2020, приблизно в 17:00 год., ОСОБА_6 , він, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 знаходилися в квартирі АДРЕСА_3 , де розпивали спиртні напої, особисто він випив десь 7 рюмок самогону по 30 мл., та після цього у них виник словесний конфлікт на грунті розмов про жінку обвинуваченого ОСОБА_6 , та вони вийшли на кухню аби вияснити відносини, та на кухні обвинувачений умисно завдав йому удар в щелепу, зламавши її. Вказує що він обвинуваченому не погрожував банкою, а підняв її із підлоги, рішення залишає на розсуд суду, цивільний позов підтримує в повному обсязі;

- показаннями свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що, 13.03.2020, приблизно в 17:00 год., ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_10 знаходилися в квартирі АДРЕСА_3 , де розпивали спиртні напої, та під цього між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт на фоні розмов про дружину обвинуваченого ОСОБА_6 , вони вийшли на кухню, потерпілий ОСОБА_5 стояв у проході на кухню, він замахнувся на обвинуваченого ОСОБА_6 , а той його вдарив кулаком по обличчю. Вказує що потерпілий ОСОБА_5 тримав у руці банку та перегороджував шлях обвинуваченому ОСОБА_6 , однак той мав можливість піти звідти;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що десь навесні 2020 року, більш точної дати вона не пам`ятає, вона в складі швидкої медичної допомоги прийняла виклик в смт.Панютене, біля магазин знаходився потерпілий ОСОБА_5 , у якого були виявлені тілесні ушкодження, він рухався самостійно та був у стані алкогольного сп`яніння;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що 13.03.2020, приблизно в 17:00 год., вона, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 знаходилися в квартирі АДРЕСА_3 , де розпивали спиртні напої та потерпілий почав ображати жінок та її, після чого обвинувачений ОСОБА_6 запропонував потерпілому ОСОБА_5 вийти поговорити в кухню, що там відбувалось вона не бачила, вона чула лише як торохтіли банки, потім їй розповіли що ОСОБА_6 лише захищався, а потерпілий замахнувся на нього банкою;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 07.04.2020 року, за участю потерпілого ОСОБА_5 , проведеного в період часу з 10:06 по 10:12 год. (т.2 а.п.74-75,76);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.04.2020 року, за участю ОСОБА_6 , проведеного в період часу з 10:21 по 10:38 год. (т.2 а.п.80-83,84);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.04.2020 року, за участю свідка ОСОБА_9 , проведеного в період часу з 11:33 по 11:45 год. (т.2 а.п.85-88,89);

- висновком судово-медичної експертизи №12-14/78-ЛЗ/20 від 15.04.2020 р. згідно якої, у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: травматичного двобічного перелому нижньої щелепи в ділянці правого кута та тіла нижньої щелепи з лівого боку, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від17.01.1995р.№6 - термін зрощен-ня кісткової тканини понад 21 добу, та які не суперечать наданим показанням потер-пілого під час слідчого експерименту від 07.04.2020р. за його участю (т.2 а.п.77-78);

- висновком судово-медичної експертизи №12-14/90-ЛЗ/20 від 23.04.2020 р. згідно якої, виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження не суперечать утворенню, згідно показів під час слідчого експерименту від 22.04.2020 року за участю ОСОБА_12 (т.2 а.п.90-91);

- висновком судово-медичної експертизи №12-14/86-ЛЗ/20 від 22.04.2020 р. згідно якої, у ОСОБА_6 не виявлено тілесних ушкоджень (т.2 а.п.79).

Даючи оцінку наведеним доказам і встановленим обставинам, провина обвинуваченого ОСОБА_6 , незважаючи на невизнання ним своєї провини, повністю підтверджується наступними доказами: показаннями потерпілого ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_9 , які підтвердили факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 обвинуваченим ОСОБА_6 , що було підтверджено відповідними висновками судово-медичних експертиз №12-14/78-ЛЗ/20 від 15.04.2020 р.; №12-14/90-ЛЗ/20 від 23.04.2020 р.; №12-14/86-ЛЗ/20, показами свідка ОСОБА_10 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 07.04.2020 року, за участю потерпілого ОСОБА_5 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 22.04.2020 року, за участю ОСОБА_6 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 22.04.2020 року, за участю свідка ОСОБА_9 , іншими доказами у своїй сукупності.
Тому, суд вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого і захисника про спричинення обвинуваченим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 з необхідної самооборони, оскільки, згідно роз`яснень, які містяться у абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання. Як слідує з показів потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_9 , відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не було вчинено жодного суспільно-небезпечного посягання, що також підтверджується висновком судово-медичної експертизи №12-14/86-ЛЗ/20 від 22.04.2020 р. згідно якої, у ОСОБА_6 не виявлено тілесних ушкоджень (т.2 а.п.79). Окрім цього, згідно показань обвинуваченого ОСОБА_6 , останній вказував що своєю лівою рукою він відбив з руки потерпілого ОСОБА_5 банку, тобто ліквідував можливо загрозу для нього, а вже потім наніс потерпілому удар по обличчю.

Також суд вважає доводи захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_6 в частині визнання неповними висновку сдово-медичної експертизи №12-14/78-ЛЗ/20 від 15.04.2020 р. згідно якої, у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження середньої ступеню тяжкості, такими що не підлягають задоволенню, оскільки зазначений висновок в повній мірі відображає характер, локалізацію тілесних ушкоджень та не суперечить часу їх нанесення, на які вказує потерпілий.
Відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.2 ст.8 КПК України - суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішенням «Ірландія проти Сполучного Королівства» від 18.01.1978 р., «Коробов проти України» від 21.10.2011 р. - Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів, суд, як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_6 в пред`явленому обвинуваченні «поза розумним сумнівом» знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду даного кримінального провадження.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_6 , що виразилися у спричиненні умисному середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за ч. 1 ст. 122 КК України.

Потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 , про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп., моральної шкоди у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.., 00 коп., заподіяної в результаті злочину (т.1 а.п.32-34).

Обвинувачений ОСОБА_6 , він же цивільний відповідач, позовні вимоги потерпілого ОСОБА_5 , не визнав, що було підтримано захисником ОСОБА_4 .

Прокурор ОСОБА_3 вважав можливим цивільний позов потерпілого задовольнити.

Вирішуючи заявлений потерпілим цивільний позов, суд враховує, що цивільні позови підлягає частковому задоволенню моральний і матеріальний у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана злочином може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Згідно до положень ст.ст. 128, 129 КПК України цивільний позов особи, якій злочином завдано майнової та/або моральної шкоди, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з положеннями ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Верховним Судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснив судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обтяжуючою покарання обставиною згідно ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_6 маює на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що судом враховується як пом`якшуюча покарання обставина згідно ст.66 КК України, провину свою не визнав, завдані збитки потерпілому не відшкодував, на обліку у лікаря - психіатра та нарколога не перебуває, не судимий, характеризується задовільно, тому суд вважає за можливе призначити йому покарання, у вигляді у виді обмеження волі, із застосуванням положень ст.ст.75,76 КК України. При цьому, суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

У даному кримінальному провадженні до ОСОБА_6 запобіжний захід не обирався, речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.336 КПК України, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), а тому, враховуючи введення на території України воєнного стану, судове засідання проведене в режимі відеоконференцзв`язку та аудіо зв`язку, за допомогою технічних засобів, за рішенням суду і усними клопотаннями учасників, що також узгоджується з положеннями п. 7 листа Верховного Суду «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» від 03 березня 2022 р.

Керуючись ст.ст.369,370,371,373,374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.122 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі п.1,2, ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_6 , про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити повністю, моральної - частково. Стягнути з ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь потерпілого ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі: 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.; в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі: 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.

Вирок може бути оскаржено учасниками судового провадження до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, копія вироку надається обвинуваченому, прокурору, направляється потерпілому негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1