Справа №592/9793/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/832/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши, без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 січня 2023 року, якою відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.1,6,12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.185, ч.3 ст.289 КК України.

В рамках даного кримінального провадження до суду звернувся з письмовим клопотанням прокурор про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Своє клопотання прокурор обгрунтовував тим, що ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися та існують і запобігти вказаним ризикам, шляхом застосування до обвинувачених інших, більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 , а також, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволена клопотання прокурора, просили застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, поклавши на обвинувачених обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 КПК України.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 січня 2023 року було відмовлено у задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та їх захисників про зміну запобіжного заходу.

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 та ОСОБА_6 на 60 днів - по 27.03.2023 року включно.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та у задоволенні клопотання прокурора, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , відмовити.

Змінити ОСОБА_6 раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання від вартою на цілодобовий домашній арешт, обмеживши свободу пересування останнього, шляхом його ізоляції у житлі - буд. АДРЕСА_1 , поклавши обов`язок носити електронний засіб контролю.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки: прибувати до Ковпаківського районного суду м. Суми за викликом; повідомляти суд про зміну місця проживання; носити електронний засіб контролю, утриматися від спілкування із свідками.

ОСОБА_6 негайно доставити до місця його проживання за адресою: АДРЕСА_1 де встановити йому електронний засіб контролю і звільнити з-під варти.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що постановлене судом рішення підлягає до скасуванню як таке, що не узгоджується з вимогами КПК України, оскільки судом не було звернуто увагу на те, що клопотання прокурора не відповідає обов`язковій вимозі що пред`являються до складання такого процесуального документу, оскільки воно не засвідчено проставлянням печатки, що свідчить про те, що цей процесуальний документ, в розумінні ч. 1 ст. 9 КПК України в сукупності з вимогами Тимчасової інструкції з діловодства в органах прокуратури України, що затверджена наказом Генерального прокурора України № 27 від 12 лютого 2019 року, є незаконним.

Крім того, апелянт зазначає про те, що суд дійшов висновку, що заявлені прокурором ризики були доведені та на час розгляду клопотання не зменшилися, але, такий висновок суду не узгоджується з приписами п. 5 ч.1 ст.184 КПК України, оскільки до клопотання прокурора не додані матеріали, які б підтверджували вищезазначений висновок суду в частині обґрунтованості ризиків, а саме, що обвинувачений буде переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків, по кримінальному провадженні, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню. В оскаржуваній ухвалі, так же, які і в попередніх ухвалах про продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу, суд, в якості підтвердження існування ризиків, посилається на існуючу кваліфікацію подій й на те, що саме суворість покарання є підставою для втечі обвинувачених. При цьому суд не взяв до уваги висновок ЄСПЛ, в якому зазначено, що ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного особою під вартою, а ОСОБА_11 тримається під вартою більш 4 років і за вказаний час продемонстрував належну процесуальну поведінку.

Крім цього, відповідно до практики ЄСПЛ, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи. Якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Проте, своїм рішенням Ковпаківський районний суд м. Суми, на демонструє нехтуванням усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, не застосовуючи його рішення.

Також, апелянт зазначає, що у своєму клопотанні про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, нею було зазначено, що у ОСОБА_6 є постійне місце проживання, родина, батьки похилого віку, міцні соціальні зв`язки, він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, окрім цього, за час перебування в ДУ «Сумський слідчий ізолятор», у нього вкрай погіршився стан здоров`я, про що свідчить відповідь на адвокатський запит. Медична частина ДУ «Сумський слідчий ізолятор» не може вжити відповідних заходів з лікування та припинення хвороби ОСОБА_6 , лише шляхом зміни середовища й перебування, уникнення збудників хвороби можливе припинення хвороби органів дихання. Життєдіяльність ОСОБА_6 на вказаний час залежить від дії медпрепаратів, неприйняття яких призводить до порушення звичайної життєдіяльності в цілому, а неспроможність віднайти відповідне лікування, призвело то того, що на даний час ОСОБА_6 забезпечують підтримання життєдіяльності за допомогою апарату штучної вентиляції легень.

Крім того, як зазначає апелянт, при прийнятті оскаржуваного рішення судом не було взято до уваги, що після початку військової агресії рф, по даній справі відбулося судове засідання, на якому продовжили вивчення письмових доказів та 27 вересня 2022 року в судовому засіданні свідок по справі - житель с. Краснопілля, ОСОБА_12 щодо ризику незаконного, з боку ОСОБА_6 з метою його залякування, впливу, на її запитання повідомив, що ОСОБА_6 останній раз він бачив 02 липня 2018 року і з цього часу та до ні останній, ні інші особи не вчиняли відносного нього жодної дії, спрямованої на залякування та ненадання свідчень в суді по справі. Аналогічну за змістом сторона вона отримала відповідь від свідка ОСОБА_13 , яка була допитана в залі суду 27 січня 2023 року та повідомила, що починаючи з моменту її допиту в якості свідка з липня 2018 року не змінювала свого місця проживання, а ОСОБА_6 вперше побачила, перебуваючи в залі суду і не він, ні інші особи не вчиняли дії щодо неприбуття свідка до залу суду або зміни показів, шляхом залякування тощо.

Тобто, посилання у клопотанні прокурора на існуючий ризик, а саме вчинення ОСОБА_6 дій, спрямованих на ненадання свідками показів в суді, не тільки не знайшло свого підтвердження серед письмових доказів, які взагалі відсутні, а й заперечувалися особисто свідками, які дали присягу суду, щодо надання правдивих свідчень.

Крім того, як зазначає апелянт, судом взагалі не перевірялася можливість застосувати до обвинувачених більш м`який запобіжний захід.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду його учасники були повідомлені належним чином, у передбачений законом спосіб.

На підтвердження належного сповіщення обвинуваченого ОСОБА_6 , на адресу апеляційного суду надійшла розписка з ДУ «Сумський слідчий ізолятор», де останній на даний час перебуває, про вручення йому повідомлення про призначення справи до розгляду на 10 год. 30 хв. 08 березня 2023 року.

Від прокурора надійшла заява про здійснення розгляду поданої захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційної скарги за його відсутності.

Захисник ОСОБА_7 направила апеляційному суду заяву, в якій просила здійснювати апеляційний розгляд за її відсутності, однак, за участі обвинуваченого ОСОБА_6 .

Враховуючи зазначені заяви, з якими звернулись захисник та прокурор, за наявності того, що обвинувачений ОСОБА_6 повідомлений про розгляд провадження належним чином і клопотань про здійснення апеляційного розгляду виключного за його участі не подавав, а також, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд поданої захисником ОСОБА_7 апеляційної скарги без участі учасників даної справи.

А тому, заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення в межах поданої захисником ОСОБА_7 апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що при вирішенні питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що у кримінальному провадженні №0000164 ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 289 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на предмет існування ризиків, передбачених п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд дійшов вірного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Так, на спростовування доводів апелянта, судом було встановлено наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, який не зменшився та існує у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких та тяжких злочинів, за які передбачено покарання, в тому числі і у виді довічного позбавлення волі. Про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчать ті обставини, що розгляд даного кримінального провадження триває, суд продовжує дослідження доказів, а перебуваючи на свободі, обвинувачені можуть незаконного вплинути на свідків з метою не надання показань в суді, щоб у такий спосіб перешкодити судовому розгляду кримінального провадження.

При цьому, як вбачається з оскаржуваного рішення, суд з`ясовував обставини можливості застосування відносно обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, та встановив неможливість їх застосування, з зазначенням того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки, з врахуванням суспільної небезпеки вчинених обвинуваченими умисних злочинів з застосуванням вогнепальної зброї та наслідків від вчиненого - смерть трьох осіб.

Крім того, судом було враховані і ті обставини, що обвинувачені ОСОБА_6 є особою, раніше не судимою, має сім`ю - дружину та повнолітнього сина, постійне місце проживання, має батьків похилого віку, тобто в нього міцні соціальні зв`язки, що він раніше проходив службу в органах внутрішніх справ, є пенсіонером МВС України, а також було враховано і наявність у нього хронічних захворювань, у зв`язку з чим він проходив лікування в умовах ДУ «Сумський слідчий ізолятор».

Проте, зазначені обставини судом були визнані як такі, що не зменшують встановлених ризиків, і з врахуванням практики ЄСПЛ, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовжив обвинуваченим строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, з чим колегія суддів погоджується в повному обсязі і ставити під сумнів правильність такого висновку підстав не вбачає.

Що стосується доводів апелянта про те, що клопотання прокурора є незаконним, оскільки воно не відповідає обов`язковій вимозі що пред`являються до складання такого процесуального документу, а саме, не засвідчено проставлянням печатки, то вони є безпідставними, з врахуванням того, що ст. 184 КПК України встановлені вимоги до клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжних заходів, і невідповідності вказаним вимогам клопотання, поданого прокурором у даному кримінальному провадженні, колегією суддів не встановлено.

При цьому, посилання апелянта на те, що до клопотання прокурора не додані матеріали, які б підтверджували висновок суду в частині обґрунтованості ризиків, то колегія суддів звертає увагу на те, що ризики були встановлені судом з врахуванням певних обставин, що знайшло відображення в оскаржуваній ухвали, та які стали підставою як для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу, так і для продовження строку дії зазначеного запобіжного заходу. При цьому, суд вірно встановив, що за наявності вказаних обставин, ризики зі збігом часу не зменшились, навіть з врахуванням того, що ОСОБА_11 тримається під вартою більш 4 років, на що вказує апелянт, а його належна процесуальна поведінка та неможливість вчинення дій, спрямованих на ненадання свідками показів в суді, лише підтверджує дієвість заходу забезпечення даного кримінального провадження, яким є запобіжний захід.

Всі інші доводи апелянта, а саме, наявність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, незадовільний стан його здоров`я, були предметом розгляду суду першої інстанції, і колегія суддів в повному обсязі погоджується з висновком про те, що вони не є тими беззаперечними обставинами за яких до останнього можливо було б застосувати більш м`які запобіжні заходи та відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Таким чином, з врахуванням як вищезазначеного, так і практики ЄСПЛ, за наявності того, що злочини, у вчиненні яких обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_6 становлять небезпеку для суспільства, а також враховуючи наслідки їх вчинення, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми 27 січня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто, по 27 березня 2023 року включно, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4