Дата документу 31.01.2023 Справа№ 323/271/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №323/271/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/179/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шевченківське Запорізького району Запорізької області, громадянина України, який має неповну середню освіту, офіційно не працює, перебуває у цивільному шлюбі без реєстрації, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

15 січня 2009 року Попілявським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.115 КК України до позбавлення волі на строк 10 років,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Прокурор Оріхівського відділу Пологівської окружної прокуратури ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 липня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки, за умови, що протягом встановленого судом іспитового строку він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Початок іспитового строку ухвалено відраховувати з дня ухвалення вироку суду.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 653 гривні 80 копійок.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини, обставини кримінального провадження, просить вирок суду першої інстанції, скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції застосовуючи ст.75 КК України і звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання, послався на те, що останній визнав свою вину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, відсутні негативні наслідки для потерпілої, завдані їй збитки відшкодовані.

Разом з тим, суд при призначенні покарання не врахував ряд обставин, а саме: обвинувачений має не зняту та непогашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ст.115 КК України; вчинив тяжкий злочин; обвинувачений не добровільно відшкодував збитки, а майно у нього вилучено працівниками поліції; відсутнє активне сприяння у розкритті злочину, оскільки потерпіла сама вказала на нього як на особу, яка вчинила злочин; наявність двох обставин, які обтяжують покарання - рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи з інвалідністю.

Згідно з вироком суду, 17 грудня 2020 року, близько 20 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом зриву навісного замка, проник до приміщення будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , та, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, без застосування насильства, знаходячись в приміщенні кімнати вищезазначеного будинку, скориставшись безпорадним станом потерпілої ОСОБА_10 , яка в силу своєї хвороби не могла чинити опір протиправним діям останнього, зняв з середнього пальця однієї руки потерпілої каблучку із золота 585 проби, з пальця іншої руки каблучку із золота 585 проби, після чого поклав дані вироби до правої кишені своєї куртки та залишив місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 3395,09 грн.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити в межах заявлених вимог; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону в цілому дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.186 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Разом із цим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, де зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ст.115 КК України, судимість за яке не знята та не погашена, на диспансерному обліку чи під профілактичним наглядом у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працевлаштований, перебуває у фактичних шлюбних відносинах.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнав рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи з інвалідністю.

З урахуванням всіх обставин у сукупності та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства в межах санкції статті обвинувачення.

Проте, мотивуючи свої висновки про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України, суд не навів достатніх підстав для такого звільнення та хоча і послався у вироку, проте не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, відбував покарання у місцях позбавлення волі, проте після звільнення на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний тяжкий злочин щодо особи з інвалідністю, яка не могла в силу стану свого здоров`я чинити йому опір, про що обвинуваченому було достеменно відомо. Викладене свідчить про те, що обвинувачений є суспільно небезпечною особою та його виправлення без реального відбування покарання є неможливим.

За таких обставин, колегія суддів доходить до висновку про те, що для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням достатніх підстав немає, на що обґрунтовано вказує прокурор в апеляційній скарзі.

Застосування положень ст.75 КК України в цьому випадку колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає засадам та меті покарання, визначеним статтями 50,65 КК України.

З врахуванням викладеного, вирок суду в частині призначеного покарання не може бути визнаний законним та обґрунтованим, тому в зазначеній частині підлягає скасуванню на підставі ст.ст. 409, 413, 420 КК України, з ухваленням нового вироку.

Враховуючи ступінь тяжкості та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий за особливо тяжкий злочин, не працевлаштований, вину визнав та сприяв розкриттю злочину, наявність обставин, які пом`якшують покарання, та таких, що його обтяжують, вказані вище, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.186 КК України - на строк 4 роки (як про це просить прокурор в апеляційній скарзі), проте з реальним відбуванням зазначеного покарання.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Оріхівського відділу Пологівської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 липня 2021 року, яким ОСОБА_6 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України в частині призначеного останньому покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання:

за ч.3 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку у виконання.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3