Справа № 367/2451/22
Провадження по справі № 1-кп/367/583/2022
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2022 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
захисника: ОСОБА_4 ,
обвинуваченого: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000575 від 30.06.2022 року по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Луганської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, суд,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , в умовах воєнного стану, а саме 30.06.2022 року близько 16:00 год., знаходячись на вулиці неподалік будинку АДРЕСА_2 , побачив велосипед марки «Krossbike» чорно-синього кольору, який був припаркований біля магазину за вищевказаною адресою, після чого у ОСОБА_5 виник умисел на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану. Так, ОСОБА_5 , знаходячись у тому ж місці в той же час, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій у вигляді заподіяння потерпілому майнової шкоди, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав велосипед марки «Krossbike» чорно-синього кольору, який належить ОСОБА_6 , та з викраденим майном попрямував у напрямку буд. АДРЕСА_2 . Одразу після цього, ОСОБА_5 був помічений ОСОБА_6 та, достовірно розуміючи, що за його діями спостерігає потерпілий, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна, намагався втекти з місця події з викраденим майном, проте був затриманий потерпілим. Отже, ОСОБА_5 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі. Згідно висновку експерта вартість велосипеда марки «Krossbike» чорно-синього кольору становить 5642 грн..
Вищевказаними діями, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, а саме закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у злочині, викладеному у даному вироку суду, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, визнав та підтвердив обставини вчинення ним злочину, викладені в даному вироку суду. Пояснив, що він 30.06.2022 року близько 16:00 год., знаходячись на вулиці Полтавській в м. Ірпінь, побачив біля магазину припаркований велосипед. Після чого, вирішив взяти його, щоб доїхати додому. Після того, як він від`їхав від магазину, почув як йому хтось крикнув та попросив зупинитись. Пояснив, що вимогу про зупинку та повернення велосипеда виказав власник велосипеда ОСОБА_6 .. Після чого він зупинився та повернув велосипед потерпілому, який викликав поліцію. Також, обвинувачений пояснив, що у вчиненому щиро розкаявся та просив його суворо не карати й дати шанс на виправлення. Просив врахувати, що злочин вчинив вперше, тяжких наслідків ним завдано не було та майно одразу було повернуто потерпілому. Також зазначив, що з моменту його вчинення до теперішнього часу зробив для себе висновки, дуже шкодує про свій вчинок, який був вчинений внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, зокрема втратою роботи після деокупації міста Ірпінь, тривале перебування в місці, в якому відбувались бойові дії, пережив великий стресс та нервове напруження під час вивозу сім`ї з міста Ірпінь під час активних бойових дій. Просив не призначати йому покарання у вигляді тримання під вартою, дати шанс на виправлення, також врахувати, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина та батьки похилого віку.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України зі згоди учасників судового провадження, які на думку суду правильно розуміють зміст обставин по справі і не оспорюють їх, та немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і визначив обсяг доказів, що підлягає дослідженню в судовому засіданні, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 показання, якого відповідають фактичним обставинам справи та дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
За таких обставин, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину викладеного у даному вироку суду доведена та його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, оскільки він своїми умисними діями, які виразились у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України.
В ході судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння останнього, особу обвинуваченого, його спосіб життя, ймовірність вчинення ним нових кримінальних правопорушень, зважено на усі обставини кримінального провадження в їх сукупності.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Також, суд враховує, що згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, форму вини, спосіб вчинення злочину, стадію злочину, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного.
Суд враховує фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину. Також, суд враховує факт повернення потерпілому викраденого майна та, що з моменту вчинення ним злочину викладеного у даному вироку суду, обвинувачений щиро розкаявся і до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався. Внаслідок вчинення ОСОБА_5 злочину не настало тяжких наслідків.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, зумовлених перебуванням в місці активних бойових дій в місті Ірпінь, під час яких останній вивіз свою родину, втрату постійного місця роботи, а також, перебування у нього на утриманні неповнолітньої дитини.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
При цьому, суд враховує положення ч.ч. 1,2 ст. 50 КК України, згідно яких, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.
Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Також, визначаючи обвинуваченому вид і розмір покарання, суд виходить з того, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Крім того, суд враховує те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.
При розгляді даного кримінального провадження суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. В свою чергу, справедливість це одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Вищенаведені та встановлені судом дані свідчать про наявність обґрунтованих підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України при призначенні покарання.
Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у кожному випадку застосування ст. 69 КК України, суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.
Приймаючи до уваги вищенаведене, а саме щире каяття обвинуваченого, відсутність у потерпілого претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого, тобто добровільне відшкодування завданого збитку та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, необхідного й достатнього для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України - у виді арешту.
На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання також перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
Запобіжний захід до обвинуваченого до набрання вироком законної сили суд не застосовує.
Речовими доказами суд розпоряджається відповідно до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню слід покласти на обвинуваченого.
На підставі викладеного та керуючись статтями 349, 369-374, 394 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 , рахувати з дня звернення вироку до виконання.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 1669/22 від 06.07.2022 року в розмірі 180 (сто вісімдесят) гривень 00 копійок.
Речові докази по даному кримінальному провадженню велосипед темно-синього кольору марки «Krossbike», який переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_6 залишити власнику.
Вирок суду першої інстанції, в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти діб з моменту його проголошення, до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги до Ірпінського міського суду Київської області.
Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не будо подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1