1Справа № 335/1985/23 1-кп/335/515/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження № 0000078 від 23.01.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, військовослужбовця за мобілізацією, старшого солдата військової частини НОМЕР_1 , який перебуває на посаді стрільця 3-го стрілецького відділення 2-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти, такого, що зареєстрований і фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому воєнний стан продовжено та станом на час ухвалення вироку є чинним до 20.05.2023.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15 березня 2022 року за № 9 старшого солдата ОСОБА_4 з 15 березня 2022 року зараховано в списки особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення. Під час проходження служби в військовій частині НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_4 обіймав посаду стрільця З стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією старший солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, старший солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за таких обставин.

Так, старший солдат ОСОБА_4 , 19 грудня 2022 року, в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення статутних вимог, без поважних причин, самовільно залишив місце несення служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 на території АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 не приймав, про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 (місця служби) до 05.02.2023, а саме до моменту з`явлення із зізнанням в Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Мелітополі.

Таким чином, з 19 грудня 2022 року старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, діючи умисно, без поважних причин, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце несення служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 на території АДРЕСА_2 та до 05 лютого 2023 року обов`язки військової служби не виконував, до місця несення військової служби безпідставно не прибував, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до місця тимчасової дислокації військової частини, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління не здійснив, за наявності реальної можливості для цього.

В подальшому, 05 лютого 2023 року старший солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі

(з дислокацією у м. Запоріжжя), із з`явленням із зізнанням, тим самим старший солдат ОСОБА_4 закінчив вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, старший солдат ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Під час досудового розслідування, 02.03.2023 між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_7 , з однієї сторони, та підозрюваним ОСОБА_4 , у присутності адвоката ОСОБА_5 , була укладена угода про визнання винуватості.

Так, за змістом вказаної Угоди, підозрюваний ОСОБА_4 в порядку співпраці з органом досудового розслідування повідомив про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, беззастережно визнав факти, покладені в основу обвинувачення, свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та його кваліфікацію за ч. 5 ст. 407 КК України. Враховуючи ступінь тяжкості наслідків вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання ним своєї винуватості, участь у відсічі збройної агресії Російської Федерації на території України, відсутність у підозрюваного судимостей, сторони узгодили застосування до підозрюваного покарання в порядку ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі санкції ч. 5 ст. 407 КК України, а саме покарання у виді шести місяців арешту з відбуванням на гауптвахті.

Крім того, Угода про визнання винуватості від 02.03.2023 між прокурором ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_4 містить умови про роз`яснення підозрюваному наслідків укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 просив затвердити вказану угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене сторонами покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив затвердити укладену ним угоду, заявив про беззастережне визнання ним своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також на запитання суду підтвердив, що він розуміє:

1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має права мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення ; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;

2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;

3) характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим;

4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Крім того, обвинувачений підтвердив, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 думку свого підзахисного підтримав та також просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Як зазначено у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» від 11.12.2015 № 13, домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин.

Суд погоджується з тим, що, з огляду на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме визнання обвинуваченим своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність попередніх судимостей, в сукупності істотно знижує суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим діяння, а тому призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України не суперечить вимогам закону.

Крім того, суд враховує, що за умов тримання на гауптвахті обвинувачений продовжуватиме виконувати обов`язки військової служби, що за умов воєнного стану буде відповідати інтересам суспільства.

Таким чином, в ході підготовчого судового засідання судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості, подані суду на затвердження, не суперечать вимогам КК і КПК України, покладені в основу обвинувачення факти дійсно мали місце, вчинене обвинуваченим діяння кваліфіковане правильно, угода була укладена в присутності захисника, добровільно і без будь-якого стороннього протиправного впливу на волю обвинуваченого, умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб .

Суд також бере до уваги, що станом на момент закінчення злочину, вчиненого ОСОБА_4 , набрали чинності зміни до ч. 5 ст. 407 КК України, внесені Законом України «По внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13.12.2022 № 2839-ІХ, однак вони не впливають ані на кваліфікацію вчиненого ОСОБА_4 діяння, ані на правила призначення покарання.

Отже, підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не виявлено.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Питань про застосування, зміну чи скасування інших заходів забезпечення кримінального провадження перед судом порушено не було.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 314-316,369, 373-376, 468-476 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити Угоду про визнання винуватості від 02.03.2023, укладену між прокурором у кримінальному провадженні прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_7 , з однієї сторони, та підозрюваним ОСОБА_4 , з другої сторони.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.

Призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , узгоджене сторонами угоди із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді шести місяців арешту з відбуванням на гауптвахті.

Строк відбування покарання обчислювати з дня затримання ОСОБА_4 в порядку звернення цього вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Суддя ОСОБА_1