УХВАЛА

17 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 686/20171/21

провадження № 51-3108 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 12 липня 2022 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000670 за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Хмельницькогоміськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2022 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто на його користь з ОСОБА_2 1000 грн. моральної шкоди. Вирішено питання щодо речових доказів.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_2 29 червня 2021 року близько 15:00 год., перебував поблизу будинку № 52 по вул, Зарічанській у м. Хмельницькому зі своєю дружиною для того, щоб забрати її сина від колишнього чоловіка ОСОБА_1 . Коли до них підійшов ОСОБА_1 , між ним та ОСОБА_2 виникла суперечка під час якої ОСОБА_2 наніс удар кулаком правої руки в область верхньої губи ОСОБА_3 . Внаслідок чого потерпілий ОСОБА_1 отримав легкі тілесні ушкодження.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 12 липня 2022 року апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 задовольнив частково, вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2022 року в частині стягнення моральної шкоди змінив. Стягнув з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 5000 грн. моральної шкоди.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вказує, що суди безпідставно врахували як пом`якшуючу обставину щире каяття, проте не визнали в якості обтяжуючої обставини вчинення кримінального правопорушення у присутності малолітніх дітей. Вважає, що апеляційний суд допустив порушення вимог статей 94 та 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), оскільки не надав оцінки доказам у справі. На думку ОСОБА_1 , що ухвала апеляційного суду є невмотивованою та не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду першої інстанції щодо визнання винуватості ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та правильності кваліфікації його дій в касаційному порядку не оспорюються.

Оцінюючи обґрунтованість доводів касаційної скарги потерпілого, Суд враховує наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, а також звільнення від покарання та його відбування.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Разом із тим, як уже зазначалось раніше, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції, який, при призначенні покарання, врахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення та особу винного.

Як вбачається із оскаржуваних судових рішень, обвинувачений ОСОБА_2 в суді першої інстанції вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав в повному обсязі та підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті та погодився з правовою кваліфікацією своїх дій.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_2 покарання, суд врахував наявність обставин, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання, у виді щирого каяття. Також суд встановив, що обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, відсутні.

Таким чином, доводи потерпілого в цій частині є необґрунтованими.

Положеннями ст. 404 КПК України чітко регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення місцевого суду в межах апеляційної скарги. За клопотанням учасників судового провадження апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, якщо суд першої інстанції дослідив їх неповністю або з порушеннями; апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувалися місцевим судом, виключно в разі, якщо учасники судового провадження заявляли клопотання про дослідження таких доказів під час розгляду в суді першої інстанції або якщо про них стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

З долученої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду видно, що передбачених наведеною нормою процесуального закону підстав для повторного дослідження доказів потерпілим наведено не було й апеляційним судом не встановлено.

Водночас апеляційний суд у межах, установлених ст. 404 КПК України, та у порядку, визначеному ст. 405 КПК України, переглянув кримінальне провадження, зокрема, за апеляційною скаргою потерпілого на вирок місцевого суду та належним чином перевірив викладені у ній доводи.

За результатом розгляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що місцевий суд, ухвалюючи вирок та визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди не достатньо врахував вимоги розумності і справедливості та стягнув з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн., що не є співмірним з розміром матеріальної шкоди завданої ушкодженням здоров`я внаслідок вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, оцінюючи у сукупності доводи потерпілого, зазначені в цивільному позові та апеляційній скарзі щодо заподіяння моральної шкоди, а також враховуючи інші обставини, змінив вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2022 року в частині стягнення моральної шкоди.

Таким чином, доводи потерпілого, що апеляційний суд, в порушення вимог статей 94 та 404 КПК України, не надав оцінки доказам у справі також є безпідставними.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що суд першої інстанції вірно призначив покарання, передбачене санкцією інкримінованої статті КК України, воно відповідає характеру та ступеню суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим, даним, що характеризують його особу і є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів.

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку перевірив посилання й доводи, викладені потерпілим в апеляційній скарзі і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання, вмотивовано відмовив у їх задоволенні, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанції стосовно призначеного покарання, відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості, а тому колегія суддів не вбачає підстав вважати таке покарання явно несправедливим через м`якість.

Отже, касаційна скарга потерпілого не містить конкретного обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність або невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанцій ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 413, 414 КПК України, а відтак й необхідності скасування чи зміни судових рішень на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги потерпілого та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 12 липня 2022 року стосовно ОСОБА_2 відмовити.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6