Номер провадження:1-кс/521/3368/22
У Х В А Л А

ВСТУПНА ЧАСТИНА
м. Одеса, Україна
22 вересня 2022 року

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , в межах кримінального провадження № 0000088 від 30.08.2022 року, здійснив судовий контроль за дотриманням прав свобод та інтересів підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився смт. Гостре, м. Селидове, Донецької області, громадянина України, що має середню освіту, не працюючий, не одружений, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК.

Сторони кримінального провадження, які приймали участь, з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 , слідчий ОСОБА_5 ; з боку захисту: підозрюваний ОСОБА_3 , захисник адвокат ОСОБА_6

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.
Слідчим суддею проводився розгляд клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, погодженого з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_3 .

Клопотання розглядалось за ініціативою слідчого.

2.Встановлені слідчим суддею обставини із посиланням на докази.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, за наступних обставин.

Статтею 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Стаття 2 закону передбачає гарантії для внутрішньо переміщених осіб з метою інтеграції таких осіб за новим місцем проживання в Україні. Стаття 4 вказаного закону визначає, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, що змусили залишити або покинути своє місце проживання.

З метою поліпшення та підтримки внутрішньо переміщених осіб державою з загального фонду державного бюджету виділено кошти та розроблено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам та Порядок використання коштів державного бюджету для надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 332.

Зазначеною Постановою розпорядником грошових коштів із загального фонду державного бюджету за програмою «Надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», визначено міністерство соціальної політики України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.04.2022 року № 457 «Про підтримку окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України» внесено зміни до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Вказаними змінами спрощено процедуру отримання статусу внутрішньо переміщеної особи та надано можливість таким особам звернутись за виплатою допомоги на проживання шляхом заповнення форми на інформаційний платформі «єДопомога» (edopomoga.gov.ua) та у разі технічної реалізації, засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатку Порталу Дія.

Таким чином, особи, які набули статусу внутрішньо переміщеної особи та звернулись за виплатою допомоги на проживання після початку військової агресії РФ проти України, тобто з 24.02.2022 року через мобільний додаток Портал дія вносяться до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб та отримують відповідну грошову допомогу на проживання у визначеному розмірі для осіб з інвалідністю та дітей 3000 гривень, для інших осіб 2000 гривень щомісяця.

Наказом міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року № 75, затверджено Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення окупації, оточенні (блокуванні) і відповідно особи, які проживали та мають реєстрацію на визначених територіях, у разі змушеного змінення або покинення свого місця проживання, вважаються внутрішньо переміщеними особами.

При невстановлених обставинах, ОСОБА_3 , під час відбування покарання у вигляді позбавлення волі в умовах ДУ «Одеська виправна колонія № 14» з 28.05.2019 року будучи народженим в смт. Гостре, м. Селидове Донецької області, стало відомо про програму виплат державної допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, після чого, шляхом обману, діючи умисно, із корисливих мотивів, маючи злочинний умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами спеціального призначення у вигляді державної допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, отримав доступ до мобільного телефону з мобільним додатком Портал Дія та підключеного до інформаційної мережі загального доступу Інтернет.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, розуміючи протиправність своїх дій, переслідуючи мету наживи та незаконного збагачення ОСОБА_3 , маючи реєстрацію в смт. Гостре, м. Селидове, Донецької області та фактично перебуваючи в приміщенні ДУ «Одеська виправна колонія № 14», розташованої за адресою м. Одеса, вул. Краснова, 2а, використовуючи мобільний телефон заздалегідь заготовлений, через мобільний додаток Портал Дія заповнив форму на отримання статусу внутрішньо переміщеної особи та виплати допомоги на проживання зазначивши свої персональні дані, банківський рахунок (за стандартом IBAN), інші відомості та недостовірну інформацію стосовно свого місця знаходження.

В подальшому, у червні місяці 2022 року, ОСОБА_3 отримав на рахунок, який ним був зазначений при оформлені заявки від АТ «Ощадбанк» грошові кошти у сумі 2000 гривень, в якості допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі. Аналогічні виплати на рахунок ОСОБА_3 були здійснені Ат «Ощадбанк» у липні місяці 2022 року в сумі 2000 гривень, у серпні - 2022 року в сумі - 2000 гривень, та у вересні 2022 року в сумі - 2000 гривень. Отриманими коштами ОСОБА_3 розпорядився на свій розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 заподіяв матеріальну шкоду державному бюджету України в особі Департаменту праці та соціальної політики одеської міської ради, що реалізує політику соціального захисту населення на території м. Одеси Міністерства соціальної політики України на загальну суму 8 000 гривень.

За даним фактом ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області почато досудове розслідування, про що до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.08.2022 року внесені відповідні відомості про вчинене кримінальне правопорушення за № 0000088.

Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 190 КК. 22.09.2022 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у скоєнні вказаного кримінального правопорушення.

Ризики на які посилається слідчий, як на мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою: ОСОБА_3 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; може вчинити інші кримінальні правопорушення.

3.Позиції сторін кримінального провадження.
Прокурор і слідчий просили клопотання задовольнити, оскільки вважали мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді на застосування найбільш суворого запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_3 .

Захисник та підозрюваний просили не застосовувати до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки підстав для застосування найсуворішого запобіжного заходу не має. Просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

4.Мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановлені ухвали, мотиви неврахування окремих доказів, положення закону яким керувався слідчий суддя.
Слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Під час розгляду клопотання, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 станом на день постановлення ухвали, обґрунтовано підозрюється у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК.

В судовому засіданні ОСОБА_3 показав наступне. З 2019 року він відбував покарання за вироком Селидівського м/с Донецької області від 12.11.2019 року за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки. Відбував покарання в Державній установі «Селидівська виправна колонія № 82». В зв`язку з початком військової агресії РФ його та інших засуджених етапували до Державної установи «Одеська виправна колонія (№ 14)», звідки 11 травня 2022 року він звільнився умовно-достроково на 1 рік 2 місяці. Оскільки він уродженець Донецької області, він оформив довідку внутрішньо переміщеної особи. Після чого дізнавшись про програму виплат державної допомоги на проживання таким особам, вирішив її оформити, оскільки потребував грошових коштів. Повертатись до місця реєстрації і проживання не може, оскільки там ведуться бойові дії. В теперішній час проживає в АДРЕСА_2 , де є центр для внутрішньо переміщених осіб. Під час оформлення такої допомоги, він надав недостовірні відомості про місце проживання в м. Одесі, оскільки у іншому випадку йому б не оформили таку допомогу. Вигадану адресу він надав, оскільки хтось із співробітників Центру йому сказав, що можливо вказати будь-яку адресу в м. Одесі. Отримав він всього 6 тисяч гривень вказаної допомоги. З першого дня, як звільнився працює і заробляє собі на життя. В теперішній час працює неофіційно на овочевій базі робочим, кожного дня, де отримує достойну заробітну платню.

Досліджуючи обставини підозри ОСОБА_3 , слідчим суддею встановлено, що останній якщо і винен у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК, то вказані дії ним вчинені вочевидь помилково. Навіть при встановлені умислу на заволодіння такими грошовими коштами соціальної програми, ОСОБА_3 мав право на отримання допомоги від держави, оскільки дійсно є внутрішньо переміщеною особою. Є очевидним, що він малограмотна особа, яка не розібралась у тонкощах отримання такої соціальної виплати. Є також очевидним, що він після звільнення з колонії в м. Одесі, де опинився тільки у зв`язку із війною, не маючи будь-яких засобів до існування вирішив на перший час отримати собі державну допомогу, на яку має безумовне право, як особа, яка вимушено виїхала з місця проживання. Прокурор і слідчий підтвердили право підозрюваного ОСОБА_3 на отримання допомоги, але у інший спосіб. Тобто у даному випадку, помилковість дій ОСОБА_3 , яка випливає з невірної форми отримання такої допомоги і стала підставою появи кримінального провадження.

Натомість, якщо для кримінального переслідування поки що є підстави, для тримання під вартою такої особи жодних підстав не має.

Як зазначено вище і встановлено слідчим суддею, ОСОБА_3 хоча і не офіційно, але постійно працює, різноробочим на овочевій базі. Має достойну оплату праці. Вже придбав мобільний телефон. Проживає в місці для внутрішньо переміщених осіб, звідки його і викликали до слідчого судді. Жодних перешкод із зв`язком з ОСОБА_3 у слідчого та прокурора не має. Хоча останній не має сім`ї і родини в м. Одесі, що може призвести до думки про відсутність стійких соціальних зв`язків, за відповідями та поясненнями які надав слідчому судді ОСОБА_3 викликає розумну довіру. Окрім того, вимагати від нього стійких соціальних зв`язків є щонайменше нісенітницею, оскільки як зазначено вище ОСОБА_3 примусово був доставлений до м. Одеси у зв`язку із бойовими діями на Сході України.

Таким чином, будь-яких доказів які б свідчили про можливість переховування ОСОБА_3 від органу досудового розслідування, а також те, що він буде вчиняти нові кримінальні правопорушення органом досудового розслідування не надані.

Фактично такі доводи сторони обвинувачення випливають із загальних характеристик останнього, який є особою раніше судимою за злочини проти власності. Однак така думка не витримує жодної критики, оскільки спотворює сам зміст кримінально процесуальної діяльності, яка як непорушний принцип пропагує довіру вище ніж підозри. Таке таврування особистості у демократичному суспільстві є недопустимим, як таке, що принижує людську гідність. Помилившись особа несе відповідну юридичну відповідальність. Однак після неї, особа не повинна нести тягар злочинця та маргиналу.

Правовий характер примусових заходів визначається їхньою метою. Якщо для таких заходів, метою є не ухилення підозрюваного (обвинуваченого) від правосуддя, то для збереження їх правового характеру необхідно стежити, щоб до цієї мети не долучалися інші, які не мають спільних із зазначеною метою правових засад, як наприклад: злість на злочинця, особисті рахунки, бажання збільшити кару примусовими заходами та інш.

У даному випадку, слідчий суддя повинен лише врахувати можливість переховування особи та підстави для думки про ітераційну поведінку особи, у випадку більшої свободи. Незручність у доставці підозрюваного до слідчого, або певні перешкоди у формі виклику такої особи до слідчого також не можуть бути підставою для тримання особи під вартою.

Особистість підозрюваного, яка описана вище слідчим суддею надає право на думку про можливість розумної довіри до нього та контролю з боку органу досудового розслідування та прокурора при менш обтяжливих заходах забезпечення. Засоби зв`язку які має підозрюваний та наявні місце проживання і роботи (хоча б і неофіційної), доводять розумну можливість забезпечення явки такої особи для правосуддя.

Що стосується тяжкості покарання, як неодноразово зазначалось слідчим суддею, така підстава не може бути єдиною задля взяття під варту особу. При прийняті такого рішення, слідчий суддя також враховує наслідки від вчинення кримінального правопорушення, які виразились у 8 000 гривень матеріальної шкоди для державного бюджету України. Тобто навіть заявлена матеріальна шкода не є пропорційною особистій свободі людини.

При прийняті такого рішення, слідчий суддя також враховує, що очевидно ризики переховування та/або вчинення нового кримінального правопорушення підозрюваним занадто мінімальні, в тому числі в зв`язку з відсутністю обґрунтованих доказів такої неправомірної поведінки. Вчинення такого виду правопорушення не дає права на думку про можливість вчинення ітераційних дій в подальшому.

Слідчий суддя вважає, що достатнім контролем з боку держави буде особисте зобов`язання. Вказаний запобіжний захід, зможе забезпечити як поведінку підозрюваного, задля запобіганню ризиків передбачених в ст. 177 КПК під час досудового розслідування, так і буде стримуючим і профілактичним заходом для свідомості підозрюваного, задля створення в нього переконання про суспільно небезпечні наслідки своїх дій.

Відсутність свого житла, відсутність постійного місця проживання свідчить про не можливість застосування домашнього арешту до підозрюваного.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК, є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК, а також наявність ризику передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом зміни місця проживання без контролю держави.

Підводячи підсумки під розглядом клопотання, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання слідчого необхідно відмовити з підстав викладених у клопотанні. Одночасно необхідно застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Постановляючи ухвалу, слідчий суддя керується ст. ст. 132, 178, 183, 194, 196 КПК.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.Висновки слідчого судді.
В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, погодженого з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_3 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_3 , обов`язки строком на 60 (шістдесят) днів, в межах строку досудового розслідування, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК:

1)прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

2)не відлучатися із населеного пункту (м. Одеса), в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_3 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого.

2.Строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.
Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 (шістдесят) днів, в межах строку досудового розслідування і обчислюється з моменту оголошення ухвали суду, тобто з 22.09.2022 року. Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію 21.11.2022 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1