Справа № 216/5859/21
провадження 1-кп/216/426/22
УХВАЛА
іменем України

31 березня 2022 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000244 від 29 березня 2021 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який має вищу освіту, офіційно не працевлаштований, перебуває в зареєстрованому шлюбі, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

28 жовтня 2021 року до суду надійшла заява представника цивільного відповідача ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , про скасування арешту майна, в обґрунтування якої зазначено, що в рамках цього кримінального провадження, на підставі ухвали суду від 28.09.2021, було накладено арешт на рухоме та нерухоме майна, а саме: квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру у Чеській Республіці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та автомобіль Merсedes Benz, CLA 200, 2013 року випуску VIN НОМЕР_1 , шляхом заборони власнику, іншим уповноваженим власником особам користуватись, відчужувати та розпоряджатись вищевказаним майном. Вважає, що суд необґрунтовано і неправомірно наклав арешт на майно ОСОБА_7 , оскільки судом не було враховано тих обставин, що в клопотанні про арешт майна відсутнє належне обґрунтування, яке відношення до кримінального провадження має автомобіль ОСОБА_7 та нерухоме майно та можливість його використання як речового доказу у кримінальному провадженні, або в якості забезпечення цивільного позову. Крім цього, просить суд врахувати ту обставину, що під час досудового розслідування даного кримінального провадження на підставі ухвал слідчого судді вже було накладено арешт на вказане майно, проте дана ухвала була скасована Дніпровським апеляційним судом, через безпідставність накладеного арешту.

Прокурор проти скасування арешту майна заперечував, вказував, що арешт у даному випадку, був накладений з метою забезпечення цивільного позову, кримінальне провадження на даний час по суті не розглянуто, а тому підстави у скасуванні арешту відсутні.

Обвинувачений та його захисник наполягали на задоволенні заяви про скасування арешту майна.

Представник потерпілого підтримав думку прокурора та заперечував, щодо скасування арешту.

Суд, вислухавши позицію учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).

Зокрема, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), який застосовуються на підставі ухвали слідчого судді, суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (ст. 132 КПК України).

Зі змісту положень п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Так, на підставі ухвали суду від 28.09.2021 було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру у Чеській Республіці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та автомобіль Mersedes Benz, CLA 200, 2013 року випуску VIN НОМЕР_1 , шляхом заборони власнику, іншим уповноваженим власником особам користуватись, відчужувати та розпоряджатись вищевказаним майном, з метою забезпечення поданого цивільного позову та відшкодування шкоди, завданої обвинуваченим внаслідок кримінального злочину.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно зі ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Таким чином, особа, що заявила клопотання про скасування арешту, повинна довести, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Судом встановлено, що кримінальне провадження, відносно ОСОБА_4 перебуває на стадії судового розгляду, а доводи представника цивільного відповідача не містять належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність та які б спростували висновки, викладені в ухвалі Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.09.2021 про накладення арешту на майно, оскільки обставини, на які посилається представник цивільного відповідача в обґрунтування свого клопотання, підлягають з`ясуванню саме в ході судового розгляду даного кримінального провадження. Посилання на ту обставину, що ОСОБА_7 не має ніякого відношення до цього кримінального провадження, залишаються поза увагою суду, оскільки згідно з матеріалами справи, остання є цивільним відповідачем у цьому кримінальному провадження, тому в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями обвинуваченого. Крім цього, недоцільним є посилання представника цивільного відповідача й на ту обставину, що під час досудового розслідування арешт на спірне майно кілька разів скасовувався Дніпровським апеляційним судом, оскільки, підставою для скасування ухвали слідчого судді про арешт майна, на той момент, були ті обставини, що слідчим суддею не було враховано, що в клопотанні про арешт майна відсутнє належне обґрунтування, яке відношення до кримінального провадження має нерухоме майно та можливість його використання як речового доказу у кримінальному провадженні; ОСОБА_7 не є підозрюваною по даному кримінальному провадженню, а тому прокурором не доведено необхідність забезпечення кримінального провадження, цивільного позову, конфіскації або спеціальної конфіскації. В свою чергу, на теперішній час, дане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду та по суті не розглянуто, арешт майна в рамках цього кримінального провадження було накладено з метою забезпечення поданого цивільного позову та відшкодування шкоди, завданої обвинуваченим внаслідок кримінального злочину, а тому, підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Таким чином, у даному випадку, втручання державного органу у право ОСОБА_7 на мирне володіння майном, забезпечує «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема потерпілого ОСОБА_9 , а також, існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються та метою, яку прагнуть досягти.

На підставі та керуючись ст.ст. 170, 174, 372 КПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника цивільного відповідача ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя ОСОБА_10