Справа № 136/615/22
провадження №1-кп/136/30/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2022 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000051 від 05.05.2022, про обвинувачення
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, з середньою освітою, неодруженого, раніше судимого,
у вчиненні кримінального проступку за ч. 1 ст. 125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
05.05.2022 близько 09:00 год, між ОСОБА_2 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка приходиться останньому колишньою співмешканкою в одній із кімнат житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 виникла словесна суперечка з приводу минулих стосунків. В ході вищевказаної суперечки у ОСОБА_2 виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 з якою останній перебував у неприязних стосунках. Реалізовуючи свій умисел ОСОБА_2 усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень, умисно схопив правою рукою за волосся голови ОСОБА_3 та наніс біля двох ударів кулаком лівої руки по обличчю ОСОБА_3 , після чого долонею руки затиснув ротову порожнину та притиснув спиною до стіни, потім схопив обома руками за стегна нижніх кінцівок, після чого завдав декілька ударів по правому плечі, потім схопив за руку в області передпліччя та став заламувати за спину. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_2 спричинив потерпілій ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді синця та внутрішньо шкірні крововиливи в потиличній ділянці, синці в скроневій ділянці справа, в виличній ділянці справа, в ділянці тіла нижньої щелепи справа, в ділянці кута щелепи зліва, в виличній ділянці зліва, на передній поверхні грудної, на правому плечі, на правому передпліччі, на правому та лівому стегнах тіла, що належать до легких тілесних ушкоджень.
Такі умисні дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України як - умисне легке тілесне ушкодження.
Суд, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження встановив, що обвинувачений ОСОБА_2 , отримавши копії матеріалів дізнання, добровільно, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не оскаржує встановлені під час дізнання обставини вчиненого кримінального проступку, його кваліфікацію, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ч. 1 ст. 394 КПК України. За участю захисника адвоката ОСОБА_4 подано письмову заяву про визнання винуватості та розгляд обвинувального акту в спрощеному порядку, без судового розгляду в судовому засіданні за їх відсутності.
Потерпіла ОСОБА_3 також подала письмову згоду на розгляд обвинувального акту в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ч. 1 ст. 394 КПК України.
Суд, враховуючи вищевикладене, вважає за можливе розглянути обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки це узгоджується з приписами ч. 2 ст. 381 КПК України.
За змістом ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення).
Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно з положеннями ст. 92 КПК у кримінальному провадженні обов`язок доказування покладено на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України).
Суд, оцінивши кожен доказ із погляду належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, дійшов висновку, що подія кримінального проступку мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_2 у скоєнні ним кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, знайшла своє підтвердження й доведена поза розумним сумнівом.
Дії обвинуваченого ОСОБА_2 кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії кримінальних проступків, раніше судимий, не працює, за місцем проживання скарг на порушення громадського порядку не надходило; на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебував та не перебуває.
Суд, призначаючи ОСОБА_2 вид та міру покарання, виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винуватого, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують покарання, майнового стану обвинуваченого, який не має офіційного місця роботи та доходу.
Обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставинами, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебував у близьких відносинах.
Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення й запобігання вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання передбачене санкцією частини статті, за якою інкриміновано його діяння у виді громадських робіт, оскільки така міра покарання сприятиме вихованню особи в дусі додержання законів України, тобто формування в неї звички законослухняної поведінки й не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Заходи забезпечення даного кримінального провадження не застосовувались.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 1112, 5051, 56, 6567, ч. 1 ст. 125 КК України, ст.ст. 368, 370, 374, 376, 381382, 394395, 532 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду привести до виконання не пізніше десятиденного строку з дня набрання вироком законної сили або звернення його до виконання.
Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України. Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом 30-ти днів із дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує,у порядку спрощеного провадження, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_5