Дата документу 19.09.2022 Справа № 316/1601/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 316/1601/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_21
Провадж. № 11-кп/807/268/22 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_22,

суддів ОСОБА_23, ОСОБА_24,

при секретарі ОСОБА_25,

за участю:

прокурора ОСОБА_26,

обвинувачених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в режимі відеоконференції з ДУ «Черкаський слідчий ізолятор»,

захисника - адвоката ОСОБА_27 в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON,

розглянула 19 вересня 2022 року у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_28 та захисника обвинуваченого ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_27 на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 червня 2021 року відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Дніпровка Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини:

30 березня 2020 року, близько о 15 годині ОСОБА_2 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_1 , з єдиним прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, через вікно балкону проникли до квартири АДРЕСА_3 , звідки намагалися викрасти належне потерпілому ОСОБА_3 майно, а саме: дві музичні колонки марки «Maxxtro WCS-608», в корпусі білого кольору, вартість яких, відповідно до висновку експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України №10-195 від 28.04.2020 року, становить 156 гривень 67 копійок; Wi-Fi роутер, марки «TP-LINK TL-WR340GD», білого кольору, вартість якого, відповідно до висновку експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України №10-195 від 28.04.2020 року, становить 106 гривень 67 копійок; комп`ютерний монітор марки «ACER», модель «VI93HQV», с/н ETLKR0DC8501, вартість якого, відповідно до висновку експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України №10-195 від 28.04.2020 року, становить 700 гривень; чоловічий шкіряний гаманець чорного кольору, вартість якого, відповідно до висновку експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України №10-195 від 28.04.2020 року, становить 120 гривень 90 копійок; спортивну олімпійку синтетичну, чорно-жовтого кольору, марки «United Airlines», вартість якої відповідно до висновку експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України №10-195 від 28.04.2020 року, становить 163 гривні 33 копійки; акумуляторну батарею «Е280» для мобільного телефону, чорного кольору, вартість якої, відповідно до висновку експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України №10-195 від 28.04.2020 року, становить 73 гривні; дві однотипні скляні чарки для горілки, об`ємом 50 мл., які матеріальної цінності для потерпілого не представляють; музичну колонку марки «LG», в корпусі сірого кольору, яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє; музичну колонку марки «Creative», в корпусі чорного кольору, яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, а всього майна на загальну суму 1320 гривень 57 копійок. Однак, з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення вказаного злочину до кінця, оскільки були затримані працівниками поліції під час втечі з місця події.

Вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 червня 2021 року:

ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 4-х (чотирьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_1 ухвалено залишити раніше обраний у вигляді тримання під вартою.

Ухвалено рахувати ОСОБА_1 строк відбуття покарання з моменту фактичного затримання, відповідно до протоколу затримання особи, а саме з 30.03.2020 року.

ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 4-х (чотирьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_2 ухвалено залишити раніше обраний у вигляді тримання під вартою.

Ухвалено рахувати ОСОБА_2 строк відбуття покарання з моменту фактичного затримання, відповідно до протоколу затримання особи , а саме з 30.03.2020 року.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_28 не погоджується з оскаржуваним вироком в частині кваліфікації дій обвинуваченого, у зв`язку з чим просить скасувати вирок суду.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у обвинувачених не було умислу, оскільки останні переплутали квартиру та випадково потрапили у домоволодіння потерпілого. Крім того, посилаючись на ч. 2 ст. 234, ч. 1 ст. 236, ч. 3 ст. 237 КПК України, вказує, що протокол огляду місця події складений з чисельними порушеннями.

Вважає, що усі надані органом обвинувачення докази ґрунтуються на припущеннях і не можуть свідчити про винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, а тому останній підлягає виправданню у зв`язку з недоведеністю обвинуваченням складу злочину, який йому інкримінується.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_27 не погоджується з оскаржуваним вироком через відсутність в матеріалах справи допустимих доказів винуватості ОСОБА_2 у скоєнні ним інкримінованого правопорушення. Просить скасувати вирок суду відносно ОСОБА_2 та закрити кримінальне провадження, у зв`язку з не доведенням його причетності до вчинення злочину та відсутності належних та допустимих доказів у справі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що на момент затримання у ОСОБА_2 було вилучено лише дві оптичні скляні чарки для горілки, об`ємом 50 мл, які матеріальної цінності не представляють, та чоловічий шкіряний гаманець чорного кольору. Інші предмети, зазначені в обвинувальному акті, не залишали житла потерпілого ОСОБА_3 .

Так, обвинувачений ОСОБА_2 свою вину у вчиненні злочину не визнав та пояснив, що він переплутав квартиру потерпілого з квартирою дівчини, у якої він раніше знімав житло та у них були близькі стосунки. Зрозумівши, що це інша квартира, він направився до виходу з наміром покинути її, однак, відкривши двері, відчув, що йому в обличчя бризнули невідому речовину. Намагаючись запобігти небезпеці для свого здоров`я, він забіг назад до квартири, де отримав удар ногою в спину. Побоюючись за своє життя, він вистрибнув з балкону та впав, після чого був затриманий працівниками поліції, які одягли на нього кайданки та знову завели до квартири. Наполягав, що поліцейські застосували силу без попередження, а тому його подальші дії були зумовлені інстинктивною реакцією на несподіване насильство і намаганням відвернути небезпеку від життя і здоров`я. Після цього, працівники поліції положили його в кайданках на підлогу та наносили йому удари ногами по тулубу. Працівники поліції провели огляд квартири потерпілого без присутності понятих та свідків, оскільки у нього не було жодної речі, яка належала потерпілому, працівники поліції насильно поклали до його кишені порожній гаманець та дві чарки, які взяли у квартирі потерпілого. Після чого, його спустили на вулицю та слідчий провів його обшук, фіксуючи вказану процесуальну дію на відеокамеру, в ході якого він неодноразово вимагав припинити обшук та проводити його тільки у присутності захисника, заявляв про неправомірне застосування до нього заходів фізичного впливу з боку працівників поліції. Не дивлячись на вказані обставини, ані освідування, ані медична допомога ОСОБА_2 не надавались.

Версія обвинуваченого підтверджується: відеозаписом затримання ОСОБА_2 , під час якого останній категорично заперечував на проведення обшуку без участі захисника та ним було озвучено неправомірне застосування до нього заходів фізичного впливу з боку поліцейських; показами свідка ОСОБА_5 , яка підтвердила, що ОСОБА_2 винаймав у неї кімнату та був її хлопцем, іноді він міг потрапляти до приміщення її квартири через балкон, так як ключі від квартири були тільки в неї. 30.03.2020 року бачила затримання ОСОБА_2 та зрозуміла, що його били, оскільки у нього були заплакані очі; показами свідка ОСОБА_6 , який пояснив, що допомагає ОСОБА_2 у різних життєвих ситуаціях, в тому числі, заплатив свідку ОСОБА_5 за те, що ОСОБА_2 мешкав у неї деякий час; показами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (працівники поліції), які підтвердили факт того, що ОСОБА_2 першим добровільно та самостійно відкрив двері квартири, після чого впав з балкону на землю в ході втечі та був повторно повернутий до квартири потерпілого для з`ясування обставин. Також свідки пояснили, що на питання чому обвинувачені опинились в цій квартирі, останні відповіли, що зайшли до знайомого; показами свідка ОСОБА_11 , який перебуваючи в гостях у своєї дівчини, стоячи на балконі побачив як двоє чоловіків лізли по решітці, розташованій на вікнах першого поверху, на балкон другого поверху, після чого вони викликали поліцію. Також пояснив, що в ході пред`явлення особи для впізнання бачив у ОСОБА_2 біль у руці та він виглядав як «пом`ята» людина, з чого зробив висновок, що ОСОБА_2 били працівники поліції.

Також зазначає, що нею направлявся адвокатський запит від 29.07.2020 року про надання висновку експерта № 48 про проведення СМЕ відносно ОСОБА_2 , однак їй було відмовлено.

Вважає, висновок службового розслідування, наданий на запит суду про проведення перевірки згідно вимог чинного законодавства тверджень ОСОБА_2 щодо застосування до нього неправомірних заходів фізичного впливу, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Стороною захисту до ТУ ДБР, розташованого в м. Мелітополі, було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, про що до ЄРДР 01.07.2021 року було внесено відповідні відомості. Таким чином, зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутнє процесуальне рішення уповноваженого органу, незважаючи на неодноразові звернення сторони захисту та суду, та ненадання стороною обвинувачення доказів правомірної поведінки працівників правоохоронних органів під час затримання, всі докази, які були надані під час затримання, є недопустимими.

Крім того, звертає увагу, що відповідно до протоколу огляду місця події від 30.03.2020 року (квартири) встановлено, що мало місце фактичне затримання та обшук ОСОБА_2 і такі дії було фактично замінено процесуальною дією - оглядом місця події. Таким чином, вказаний доказ містить відомості, отримані внаслідок істотного порушення ст.ст. 208, 209, 213, 223, 236 КПК України та прав та свобод людини, та як наслідок речові докази, отримані в результаті цієї недопустимої процесуальної дії, є недопустимими доказами.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_27 у судовому засіданні підтримала апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_2 в судовому засіданні просив скасувати вирок суду, зазначивши, що справу сфабриковано. Пояснив, що у нього не було умислу на крадіжку. Вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 162 КК України та обмежитись відбутим строком покарання.

Обвинувачений ОСОБА_1 в судовому засіданні просив обмежитись відбутим строком покарання або скасувати вирок.

Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам та доводам апеляційних скарг, пославшись на докази.

У судове засідання апеляційної інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_28, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила. Враховуючи дані обставини, а також прохання обвинуваченого щодо розгляду провадження за відсутності його захисника, відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд проводить апеляційний розгляд без участі захисника - адвоката ОСОБА_28

Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, потерпілий ОСОБА_3 у судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи дані обставини та відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний суд проводить апеляційний розгляд без участі потерпілого ОСОБА_3 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Стосовно заявленого обвинуваченим ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду клопотання про повторне дослідження доказів, колегія суддів зауважує, що процесуальне законодавство передбачає виключні підстави для повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, які мають бути доведені ініціатором клопотання в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України.

Між тим, обвинувачений ОСОБА_1 не наводить визначених ч. 3 ст. 404 КПК України підстав для повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, фактично обвинувачений не погоджується із загальним висновком суду щодо визнання його винним за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

При цьому, ініціатор клопотання при апеляційному розгляді не зазначає обґрунтовані підстави для повторного дослідження доказів, як того вимагають положення ч. 3 ст. 404 КПК України.

Оскільки судове слідство у суді апеляційної інстанції в даному випадку не повинно дублювати дослідження доказів, яке проводилось у суді першої інстанції, що буде порушенням закріплених ст.ст. 7, 22, 26 КПК України засадам кримінального провадження, за відсутності передбачених процесуальним законом підстав апеляційна інстанція відхилила вимогу обвинуваченого ОСОБА_1 про повторне дослідження доказів.

Будь-яких порушень з боку суду першої інстанції під час дослідження доказів чи неповноти у цьому питанні не встановлено, а тому виключних підстав для повторного їх допиту не вбачається.

Наведене узгоджується з правовою позицією Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною в постанові ЄУ № 161/9104/17 (провадження 51-6106км20) від 28.10.2021 року, згідно якої безпосередня наявність клопотання не є підставою для обов`язкового його задоволення.

Одночасно з цього питання, відповідно до ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судова колегія зауважує на практиці Європейського суду з прав людини, зокрема викладеної у рішенні у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року, згідно якої повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

Стосовно доводів апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальних засад змагальності і диспозитивності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, правильно кваліфікувавши дії обвинувачених, докладно виклав у вироку мотиви своїх висновків.

При цьому, суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав власних висновків.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_2 , надаючи пояснення стосовно висунутого обвинувачення, вказав про невизнання провини з посиланням на те, що в квартиру потерпілого потрапив випадково, переплутавши її із квартирою знайомої дівчини.

Вирішивши із ОСОБА_1 знову потрапити до своєї знайомої в квартиру, залізли через балконне вікно. Далі зрозуміли, що це квартира не та, в цей час зайшли працівники поліції та затримали їх. Він злякався та виплигнув через вікно.

В подальшому, ОСОБА_2 змінив показання та сказав, що у вікно не виплигував, його просто штовхнули при затриманні та він випав з вікна. Коли затримали знову завели до квартири та запхнули дві скляні чарки до карману.

Також зазначив, що працівники поліції його били та змушували визнавати вину.

Обвинувачений ОСОБА_1 зазначив, що з ОСОБА_2 залізли на другий поверх в квартиру по решітці. ОСОБА_2 попросив залізти з ним до квартири, так як загубив ключі від орендованої квартири, а йому необхідно було забрати свої речі. Зазначив, що квартира двокімнатна, ніяких речей не збирав. Що робив ОСОБА_2 не пам`ятає, оскільки останній знаходився в іншій кімнаті. Потім їх затримали працівники поліції.

Колегія суддів звертає увагу, що показання обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суперечать показанням, наданими ними 21.05.2020 року під час проведення слідчих експериментів за їх участю, в ході яких останні на місці показали та розказали про обставини скоєння ними інкримінованого кримінального правопорушення, повідомили про спосіб проникнення до квартири та намагання викрасти речі (т. 2 а.п. 181-187, 188-194).

Версія обвинувачених, яка полягала у тому, що вони не мали наміру скоїти крадіжку та інші доводи, викладені в апеляційних скаргах їх захисників з цього приводу, спростовуються безпосередньо дослідженими судом першої інстанції та проаналізованими доказами.

З цього приводу судова колегія звертає увагу, що правильність наведених у вироку показів потерпілого та свідків, письмових доказів, сторона захисту не спростовує.

Зокрема, за показаннями потерпілого ОСОБА_3 вбачається, що 30.03.2020 року близько 15.00 год. до нього зателефонувала сестра та сказала, що у його квартирі затримали крадіїв. Коли приїхав до своєї квартири за адресою: АДРЕСА_3 , розташованої на 2 поверсі там були працівники поліції, поняті та обвинувачені. Раніше обвинувачених він не знав. Ніколи нікому квартиру не здавав. Речі не спаковував. Коли останній раз був в квартирі всі речі, які в нього намагались викрасти, були на своїх місцях по квартирі. Приїхавши до своєї квартири, побачив, що його речі були спаковані у сумки, ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ) був вдягнутий у його спортивну кофту. При особистому огляді ОСОБА_2 в його карманах було виявлено дві стопки та гаманець, що належать йому. Його сусід ОСОБА_11 сказав йому, що бачив, як два чоловіки одягали рукавички та лізли до нього у вікно. Також пояснив, що квартиру можливо було відчинити зсередини.

За протоколом огляду місця події від 30.03.2020 року, а саме квартири АДРЕСА_3 , виявлено та вилучено: синтетичний пакет синьо-білого кольору, в середині якого знаходились дві музичні колонки марки «Maxxtro WCS-608» в корпусі білого кольору; музична колонка марки «LG» в корпусі сірого кольору; музична колонка марки «Creative» в корпусі чорного кольору; Wi-Fi роутер марки «TP-LINK TL-WR340GD» біло-зеленого кольору; полімерний пакет біло-зеленого кольору з надписом «Буклет», в середині якого знаходився комп`ютерний монітор марки «ACER», модель «VI93HQV», с/н ETLKR0DC8501; три сліди папілярних ліній; два змиви та контрольні змиви до них; два мікрооб`єкта (т. 2 а.п. 50-74).

Вказаний протокол складений у відповідності до вимог діючого КПК України, колегією суддів не встановлено порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б потягли за собою визнання цього доказу недопустимим, а тому доводи захисту, що протокол огляду місця події складений з чисельними порушеннями, є непідтвердженими.

Доводи адвоката ОСОБА_27, що під час огляду місця події фактично мало місце затримання та обшук ОСОБА_2 , колегія суддів вважає неспроможними внаслідок зафіксованих даних та обставин, які розгорталися після виклику працівників поліції.

Так, обвинувачені працівниками поліції були виявлені у квартирі потерпілого, після чого ОСОБА_2 виплигнув у вікно та фактичне затримання і обшук ОСОБА_2 проводились на вулиці біля автомобіля поліцейських 30.03.2020 року о 15 год. 33 хв., далі останнього завели до квартири потерпілого, де перебував затриманий іншими працівниками поліції ОСОБА_1 , та окремо проведено огляд місця події, а саме квартири, у період часу з 17:21 год. до 19:02 год. у присутності двох понятих та потерпілого ОСОБА_3 (власника житла) (т. 2 а.п. 51-68), яким було надано дозвіл працівникам поліції на проведення огляду місця події (т. 2 а.п. 50).

Після проведення вказаної слідчої дії орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді в порядку ст.ст. 233, 234, 237 КПК України про надання дозволу на проведення обшуку квартири АДРЕСА_3 (т. 2 а.п. 71-74).

Під час пред`явлення речей для впізнання 05.05.2020 року потерпілий ОСОБА_3 серед пред`явлених речей впізнав належне йому майно, яке намагались викрасти обвинувачені, а саме комп`ютерний монітор, який потерпілий впізнав за наявною подряпиною у лівому верхньому куті довжиною близько 2 см та підставкою самого монітору, її формою та виглядом (т. 2 а.п. 139-163).

При цьому, слід зауважити, що за даними протоколів затримання обвинувачених, у ОСОБА_2 при затриманні вилучили з кишень куртки дві рюмки для горілки, гаманець чорного кольору та чорну акумуляторну батарею (т. 2 а.п. 78), а у ОСОБА_1 - олімпійку чорно-жовтого кольору (т. 2 а.п. 85). Вказані речі були впізнані потерпілим, як такі, що належать йому.

За відомостями протоколу огляду місця події від 30.03.3020 року вбачається, що в квартирі розкидані речі, частина яких складена у сумки, при цьому, у правій створці вікна вибито скло, що підтверджує механізм потрапляння обвинувачених до квартири через вікно (т. 2 а.п. 51-68).

Доводи апелянтів про відсутність умислу у обвинувачених на таємне викрадення чужого майна, оскільки останні переплутали квартиру та випадково потрапили у домоволодіння потерпілого, спростовуються наступними доказами.

Факт проникнення обвинувачених до квартири потерпілого встановлений та жодних сумнівів не викликає.

Так, свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції показала, що в березні 2020 року близько 15.00 год. її співмешканець ОСОБА_11 вийшов покурити на балкон. Тоді він покликав її та сказав, що хтось лізе у віно квартири 2 поверху. Це були дві особи чоловічої статі, які лізли у квартиру АДРЕСА_3 на другий поверх . Вони викликали поліцію. Ніяких криків про допомогу не чули. Потім бачили у вікно, що осіб, які лізли до квартири затримали працівники поліції.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 повідомив, що пербував за місцем проживання своєї дівчини ОСОБА_15 по АДРЕСА_3 . Приблизно навесні 2020 року близько 15-16 год. він вийшов на балкон покурити та побачив, що два чоловіки лізли по решіткам у квартиру на другому поверсі через вікно. Він позвав свою співмешканку ОСОБА_15 , яка викликала поліцію.

Під час пред`явлення осіб для впізнання 30.03.2020 року свідок ОСОБА_16 серед пред`явлених осіб впізнав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як чоловіків, які 30.03.2020 року близько 15 години 30 хвилин залізли через вікно в квартиру АДРЕСА_3 (т. 2 а.п. 93-96, 97-100).

З приводу свідчень ОСОБА_17 , яка підтвердила проживання у неї за адресою: АДРЕСА_7 близько 1 тижня у 2015 році ОСОБА_2 , судова колегія зауважує, що за повідомленням даного свідка, її квартира розташована не лише за відміною від квартири потерпілого адреси, а і на першому поверсі з встановленими на вікнах решітками. Також свідок вказала на відсутність жодного спілкування із обвинуваченим з 2015 року.

За показаннями свідка ОСОБА_6 останній повідомив лише про проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_17 приблизно 4 роки потому.

Отже, показання вказаних осіб поряд із зафіксованими даними з місця події, не слугують підтвердженням версії сторони захисту.

Свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції пояснив, що працює в поліції охорони. 30.03.2020 року близько 15.00 год. надійшов виклик, що невідомі через вікно на балконі проникають до квартири. Він з іншим поліцейським ОСОБА_9 виїхали на об`єкт та викликали працівників поліції ГРПП. Приїхали поліцейські ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Він з ОСОБА_8 пішли до балкону, а ОСОБА_9 з ОСОБА_7 до дверей. Вони затримали ОСОБА_2 , який розбив вікно на другому поверсі, звідки виплигнув. ОСОБА_9 з ОСОБА_7 затримали ОСОБА_4 . На той час сумки з викраденими речами в квартирі були спаковані. Надалі викликали слідчо-оперативну групу.

Свідок ОСОБА_9 в суді дав показання аналогічні з показаннями свідка ОСОБА_10 , також додав, що він з ОСОБА_7 підійшли до дверей квартири потерпілого, коли відчинилися двері квартири, ОСОБА_2 розвернувся та побіг до приміщення квартири, де вискочив через вікно на вулицю, а ОСОБА_4 вони затримали у квартирі, після чого викликали слідчо-оперативну групу.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_7 повідомив, що працює в поліції та 30.03.2020 року перебував на чергуванні з ОСОБА_8 . Тоді від оператора 102 надійшло повідомлення, що невідомі проникли до квартири АДРЕСА_5 . Вони під`їхали туди, а також туди під`їхали працівники поліції охорони. Він з ОСОБА_9 піднялись на другий поверх, де чекали біля дверей квартири АДРЕСА_5 . Через 10 хв. відчинились двері квартири та звідти показався ОСОБА_2 з сумкою, який, побачивши їх, кинув у них сумку з речами потерпілого, яку тримав в руці, знову забіг до квартири та вистрибнув через вікно з квартири. ОСОБА_9 затримав ОСОБА_1 , який намагався вчинити бійку з ОСОБА_9 . Коли затримали, викликали господаря квартири та слідчо-оперативну групу. Коли приїхав потерпілий, то вказав, що на обвинуваченому ОСОБА_4 була вдягнута його куртка.

Свідок ОСОБА_8 в суді першої інстанції дав показання аналогічні з показаннями ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Крім того, зазначив, що ОСОБА_2 виплигнув з вікна другого поверху. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ніхто не бив. Він з ОСОБА_9 підійшли до ОСОБА_2 та запитали чи все з ним гаразд, на що останній сказав, що так. Потім вони вдягли на ОСОБА_2 наручники та завели до квартири потерпілого, з вікна якої він виплигнув. В квартирі було все перевернуто, а певні речі спаковані в сумки.

Будь-яких підстав ставити під сумнів достовірність показань потерпілого та свідків чи підстав вважати, що потерпілий чи свідки обмовили обвинувачених районний суд не встановив.

Не наведено таких підстав стороною захисту і в ході апеляційного розгляду.

Показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (працівників поліції) об`єктивно підтверджуються показаннями інших свідків та не протирічать матеріалам справи, дослідженим в судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_3 підтвердив, що не знайомий з обвинуваченими, дозволу на проникнення до своєї квартири та на пакування та забирання речей нікому не давав.

Показання потерпілого та свідків не протирічать один одному та об`єктивно доповнюють один одного, підтверджують доведеність фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті.

Більш того, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були затримані безпосередньо під час вчинення злочину та мали при собі речі потерпілого.

Колегія суддів зауважує, що обставини, встановлені під час судового розгляду, спростовують показання самих обвинувачених, які в суді першої інстанції надавали протирічливі показання.

Так, показання обвинуваченого ОСОБА_2 є неспроможними, оскільки об`єктивно протирічать показанням свідків, які, в свою чергу, відповідають іншим доказам.

Спосіб проникнення до чужої квартири, намагання викрадення чужих речей та затримання під час вчинення злочину, що об`єктивно підтверджується доказами, дослідженими в суді першої інстанції, не виправдовує версію обвинувачених, яка, окрім показань самих обвинувачених, не підтверджується жодними доказами.

Самі обставини проникнення обвинувачених до помешкання та факт достатньо тривалого їх перебування у квартирі потерпілого, спакування речей до сумки, вдягання обвинуваченим ОСОБА_1 олімпійки потерпілого на себе та знаходження речей потерпілого в одязі обвинуваченого ОСОБА_2 вочевидь спростовують версію останніх про помилковість проникнення до квартири дівчини ОСОБА_2 , в якій останній проживав.

Крім того, показання обвинувачених додатково спростовуються обставинами справи. Зокрема, показання ОСОБА_1 про те, що він проник до квартири потерпілого через вікно з ОСОБА_2 , який фактично (зі слів ОСОБА_1 ) ввів його в оману, та зрозумів про це, коли туди потрапив, об`єктивно спростовуються обставинами справи.

Так, згідно показань свідка ОСОБА_15 протягом знаходження обвинувачених у квартирі потерпілого вона здійснювала заходи по виклику правоохоронних органів, потім прибуло фактично два екіпажі з різних установ, які вже після того, як підійшли до дверей квартири потерпілого, чекали там ще 10 хвилин.

Таким чином, з показань свідка випливає, що обвинувачені тривалий час після проникнення знаходились в квартирі потерпілого.

За сукупності наведених вище обставин доводи апеляційних скарг про те, що у обвинувачених не було умислу, оскільки останні переплутали квартиру та випадково потрапили у домоволодіння потерпілого, є непереконливими.

При цьому, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо надання критичної оцінки показанням свідка ОСОБА_18 , оскільки пояснення останньої об`єктивно спростовуються іншими доказами у справі, а також фактичними обставинами, встановленими в ході судового розгляду справи.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що свідок є дружиною обвинуваченого ОСОБА_1 , а отже є особою зацікавленою в розгляді справи.

Вина обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтверджується й іншими доказами.

Так, відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 30.03.2020 року свідок ОСОБА_19 серед пред`явлених осіб впізнала ОСОБА_2 , як чоловіка, який 30.03.2020 року близько 15 години 30 хвилин заліз в квартиру АДРЕСА_3 по решітці на вікні (т. 2 а.п. 89-92).

За протоколами затримання ОСОБА_20 та ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України від 30.03.2020 року у останніх виявлено та вилучено речі потерпілого, а саме у ОСОБА_2 - дві рюмки для горілки, гаманець чорного кольору та чорна акумуляторна батарея, а у ОСОБА_1 - олімпійка чорно-жовтого кольору (т. 2 а.п. 75-81, 82-88).

Згідно протоколів огляду предмету від 13.05.2020 року слідчим в присутності понятих та за участю потерпілого оглянуто майно потерпілого, яке намагались викрасти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т. 2 а.п. 164-180).

Висновком експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України № 10-195 від 28.04.2020 року визначено вартість майна, яке намагались викрасти обвинувачені (т. 2 а.п. 102-138).

Апеляційним судом встановлено, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку, і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинувачених складу інкримінованого їм злочину, доведеність їх вини у вчиненні цього злочину та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

При аналізі досліджених доказів, суд не допустив порушень ст. 94 КПК України з приводу оцінки доказів.

Суд у вироку навів переконливі мотиви, з яких підстав він не приймає до уваги показання обвинувачених про відсутність умислу на крадіжку майна потерпілого з огляду на те, що вони спростовуються послідовними та детальними показаннями потерпілого, свідків, протоколами слідчих дій та висновком експерта, які узгоджуються між собою та суперечать показанням обвинувачених, та з яких беззаперечно вбачається цілеспрямованість дій обвинувачених на вчинення крадіжки майна потерпілого та їх попередню змову.

За таких обставин, твердження адвоката ОСОБА_28 в апеляційній скарзі про те, що усі надані органом обвинувачення докази ґрунтуються на припущеннях і не можуть свідчити про винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, а тому останній підлягає виправданню у зв`язку з недоведеністю обвинуваченням складу злочину, який йому інкримінується, є безґрунтовними.

Доводи адвоката ОСОБА_27 про те, що на момент затримання ОСОБА_2 у нього було вилучено лише дві оптичні скляні чарки для горілки, об`ємом 50 мл та чоловічий шкіряний гаманець чорного кольору, не переконують колегію суддів у непричетності обвинуваченого до інкримінованого злочину.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачені проникли до квартири потерпілого через вікно, по приїзду працівників поліції обвинувачені тривалий час не відчиняли двері квартири. Після того, як працівникам поліції вдалось потрапити до квартири, обвинувачений ОСОБА_2 вистрибнув у вікно, при цьому, речі потерпілого були спаковані у сумки, а ОСОБА_1 був вдягнений у одяг потерпілого.

Перелічені обставини, на переконання колегії суддів, засвідчують спрямованість дій обвинувачених саме на викрадення майна потерпілого.

Посилання захисту про застосування до ОСОБА_2 фізичного насилля з боку працівників поліції, зокрема під час його затримання, позбавлені підстав.

Зокрема, такі доводи спростовуються наявним в матеріалах провадження висновком службового розслідування, проведеного Дисциплінарною комісією ГУНП в Запорізькій області від 14.04.2021 року, відповідно до якого відомості, викладені у зверненні ОСОБА_2 щодо неправомірних дій відносно нього працівників поліції при затриманні, не знайшли свого підтвердження (т. 5 а.п. 42-47).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що за заявою сторони захисту Територіальним управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Мелітополі, 01.07.2021 року було внесено відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України

Постановою старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_29 від 17.02.2022 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000135 від 05.07.2021 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях співробітників ВП № 1 Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України (т. 5 а.п. 238-240).

Підстав вважати, проведену перевірку за заявою адвоката ОСОБА_27, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , щодо застосування до останнього співробітниками поліції фізичної сили та нанесення тілесних ушкоджень під час затримання, а також фальсифікації обставин скоєння ОСОБА_2 злочину, неповною та неефективною не вбачається.

Отже, твердження сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_2 недозволених методів ведення слідства не базуються на об`єктивних даних та свідчить про спробу обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_2 обумовлена тим, що останній вистрибнув з вікна квартири потерпілого, коли працівники поліції зайшли у приміщення квартири та намагались з`ясувати обставини перебування обвинувачених у помешканні.

Посилання захисника на ненадання висновку експерта № 48 про проведення СМЕ відносно ОСОБА_2 на її адвокатський запит є неспроможними з огляду на те, що адвокату була надана відповідь про необхідність звернення з відповідним запитом безпосередньо до відділення поліції (т. 5 а.п. 95). Між тим, сторона захисту таким правом не скористалась.

ОСОБА_2 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України та у відповідності до частини 3 вказаної статті проведено його обшук, а тому доводи захисника про те, що обшук ОСОБА_2 , не дивлячись на його заяви, було проведено без участі адвоката, не свідчать про порушення процедури обшуку особи, оскільки під час вказаної процесуальної дії були присутні поняті та весь її хід фіксувався за допомогою відеокамери.

На переконання колегії суддів невизнання обвинуваченими своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, є способом захисту з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Перелічені у вироку докази переконують колегію суддів в правильності висновку районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за встановлених місцевим судом обставин.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинувачених та на кваліфікацію їх дій, колегією суддів не виявлено.

Апеляційною інстанцією не вставлено неповноти судового розгляду, оскільки місцевий суд при розгляді даного провадження детально перевірив усі доводи сторони захисту, які є аналогічними при апеляційному розгляді,та вказав обґрунтовані мотиви власних висновків.

Районний суд, аналізуючи допустимість вказаних доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність та законність їх збирання, досліджені докази обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, що тягнуть за собою скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційні скарги захисників залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_28 та захисника обвинуваченого ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_27 залишити без задоволення.

Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 червня 2021 року відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_22 ОСОБА_23 ОСОБА_24