Справа № 947/8292/22
Провадження № 1-кс/947/3505/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.04.2022 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання дізнавача в силу ст. 40-1 КПК України другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_3 , яке погоджене начальником Подільського відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000168 від 23.04.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з клопотання, другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000168 від 23.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Одеською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону.

Обставини вчинення кримінального правопорушення та необхідність накладення арешту на майно викладені органом досудового розслідування в письмовому вигляді в клопотанні.

Від слідчого прокурора заява про розгляд клопотання за її відсутності.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, враховуючи положення ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 107 КПК України, слідчий суддя вважає можливим провести розгляд клопотання за відсутності сторін та приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів клопотання вбачається, що органом досудового розслідування на теперішній час здійснюється досудове розслідування в рамках вказаного кримінального провадження, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Так, вилучені речі відповідають вимогам положень статті 98 КПК України, оскільки останні можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом, зберігає на собі інформацію що має важливе доказове значення, містять відомості щодо вчиненого кримінального правопорушення.

За таких обставин, враховуючи, що речі, перелік яких міститься в клопотанні, можуть підтверджувати факт та обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, слідчий суддя приходить до переконання про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а відтак, з метою забезпечення збереження такого майна та в подальшому його використання як доказів, слідчий суддя приходить до переконання про наявність необхідності в накладенні арешту на таке майно.

В свою чергу не накладення арешту на майно, може призвести до його знищення, приховання, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить процес встановлення істини по кримінальному провадженні.

За таких обставин, враховуючи правові підстави для арешту майна, можливість використання як доказів вилученого майна в рамках кримінального провадження, з огляду на засади розумності та пропорційності арешту майна завданням кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність задоволення поданого клопотання.

Керуючись ст. ст. 98, 107, 132, 170 - 173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання дізнавача в силу ст. 40-1 КПК України другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_3 , яке погоджене начальником Подільського відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000168 від 23.04.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України задовольнити.
Накласти арешт на вилучені речі під час проведено огляду сумки синього кольору, яка зі слів ОСОБА_5 належить йому, а саме: білий паперовий конверт з речовиною коричневого та зеленого кольору, який поміщено до сейф пакету S2050243, а також целофановий згорток з речовиною зеленого кольору з характерним запахом коноплі, який поміщено до сейф пакету S2050244.

Виконання ухвали покласти на дізнавача в силу ст. 40-1 КПК України другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_3 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1