справа № 361/798/22
провадження № 1-кп/361/735/22
ВИРОК
Іменем України
01 серпня 2022 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000711 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Велика Загорівка Борзнянського району Чернігівської області, не працюючий, пенсіонер, одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2021 року близько 17 години 00 хвилин водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN Transporter» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині дороги вулиці Москаленка в напрямку вулиці Володимира Великого в м. Бровари Київської області, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, в порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б» та 12.3 Правил дорожнього руху України, маючи об`єктивну змогу виявити попереду себе нерегульований пішохідний перехід, позначений інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1 5.38.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.3 «Нерегульований пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення ДТП», не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, яка обумовлювалась темною порою доби та поступово змінювалась внаслідок появи пішохода на проїзній частині, який перетинав її зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, проявив неуважність і в момент виникнення небезпеки для руху, а саме в момент об`єктивного виявлення пішохода на проїзній частині дороги, маючи можливість виявити його та негайно вжити заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, продовжив рух далі та навпроти будинку № 16-Г по вул. Москаленка у м. Бровари здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який в цей час перетинав проїзну частину вулиці Москаленка в м. Бровари біля нерегульованого пішохідного переходу, рухаючись зліва направо відносно напрямку руху зазначеного транспортного засобу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у виді численних переломів кісток скелета з ушкодженням внутрішніх органів та розвитком крововтрати, що спричинило його смерть.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б» та 12.3 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди на настанням смерті потерпілого ОСОБА_7 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому діянні визнав повністю та підтвердив, що дійсно 07 листопада 2021 року близько 17 години, керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN Transporter» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині дороги вулиці Москаленка в напрямку вулиці Володимира Великого в м. Бровари Київської області та під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, оскільки було темно, не помітив пішохода, який перетинав проїзну частину, внаслідок чого здійснив на нього наїзд. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, від яких наступного дня помер. У вчиненому щиро розкаявся, запевнив суд, що став на шлях виправлення, прохав суд суворо його не карати, не позбавляти волі та не позбавляти його права керування транспортним засобом, оскільки він потребує постійного керування автомобілем.

Належним чином викликана в судове засідання потерпіла ОСОБА_8 не прибула, направила до суду заяву, в якій прохала проводити судовий розгляд кримінального провадження без її участі.

Суд не бачить перешкод до проведення судового засідання і ухвалення за його результатами відповідного рішення за відсутності потерпілої з огляду на положення ст. 325 КПК України.

Слід зазначити, що показання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які правильно розуміє обвинувачений, інші учасники судового провадження, і які ніким не оспорюються.

Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнані ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

За таких обставин суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 доведена повністю та його дії правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ступінь суспільної небезпечності скоєного, мотиви злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України є щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При вирішенні питання про вид та міру покарання суд виходить з того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 65 КК України суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно положень статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Виходячи зі змісту ст. 75 КК України її положення застосовуються лише у тому випадку, коли суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, має обґрунтовані підстави дійти висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

Також згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд виходить не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, а й з надання можливості обвинуваченому виправитись та запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд врахував необережну форму вини обвинуваченого, яка свідчить про те, що в будь-якому випадку, вчиняючи даний тяжкий злочин, не бажав настання тяжких наслідків, і за жодних обставин не хотів позбавляти когось життя. Також суд враховує пом`якшуючі обставини та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, має статус учасника бойових дій, є пенсіонером та інвалідом 3-ї групи, на його утриманні перебуває дружина ОСОБА_6 , 1962 р.н., яка є пенсіонером та син ОСОБА_9 , який має статус інваліда дитинства 1-ї групи.

Також суд враховує позицію потерпілої ОСОБА_8 , яка в свої заяві зазначила, що претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_6 немає та в подальшому мати не буде, прохала суворо його не карати, не позбавляти волі, а також при можливості не позбавляти його права керування транспортними засобами.

На переконання суду, встановлені обставини свідчать про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування покарання у виді позбавлення волі, а тому обирає йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України із покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Щодо вирішення питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, то суд враховує особу обвинуваченого, його позитивну характеристику, перебування на його утриманні членів сім`ї, необхідність щоденного використання транспортного засобу як для потреб сім`ї, так і мешканців села Велика Загорівка Борзнянського району Чернігівської області, також враховуючи позицію потерпілої та прокурора, які прохали не застосовувати до обвинуваченого додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, а тому вважає за можливе не застосовувати до ОСОБА_6 додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого витрати на проведення експертизи.

Відповідно до ст. 100 КПК України суд вирішує питання про долю речових доказів.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлений.

Керуючись ст.ст.368, 370, 374, 394 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без позбавленням права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробовуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України в період випробувального терміну покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не обирати.

Речові докази: «VOLKSWAGEN Transporter» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який залишений на зберіганні на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Броварського ВП, після набрання вироком чинності повернути власнику ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18.11.2021 р. на «VOLKSWAGEN Transporter» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , після набрання вироком чинності скасувати.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на загальну суму 4118 (чотири тисячі сто вісімнадцять) гривень 88 коп., на залучення експерта для проведення судових експертиз.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1