ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1681/20 Номер провадження 11-кп/814/192/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника адвоката ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 вересня 2017 року за №0000846, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 червня 2021 року, -
В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Миргород Полтавської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз - 15 жовтня 2019 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області (з урахуванням ухвали Полтавського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року) за ст.128, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70, ст.71 КК України на 6 років позбавлення волі,
визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за оскаржуваним вироком більш суворим за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 жовтня 2019 року призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 6 років позбавлення волі, у строк якого за правилами ст.72 КК України зараховано відбуте покарання за попереднім вироком.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він у ніч з 11 на 12 вересня 2017 року, діючи повторно, проник до господарського приміщення, що за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належні ОСОБА_9 інфрачервоний обігрівач SТ "31-200-01" та велосипед "Дорожник Ласточка", загальною вартістю 3875 гривень 60 копійок.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 червня 2021 року та призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України з огляду на наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 червня 2021 року та пом`якшити йому покарання, застосувати щодо нього дію ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII з 15 травня 2018 року, мотивуючи тим, що місцевий суд не врахував обставини, які пом`якшують його покарання щире каяття та повне визнання винуватості у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача; думку обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційні скарги; міркування прокурора про заперечення щодо скарг, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи, викладені в апеляційних скаргах, та дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 в учиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, та правильність кваліфікації дій за ч.3 ст.185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення, ніким з учасників судового провадження не оспорюється, а тому у відповідності до ст.404 КПК України у зазначеній частині оскаржуване судове рішення в апеляційному порядку не переглядається.

Статтею 370 КПК України регламентовано, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимогам закону вирок відповідає.

Доводи апелянтів, які зводяться до суворості призначеного ОСОБА_8 покарання, є безпідставними.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції не вийшов за межі дискреційних повноважень, при призначенні покарання виконав указані вище вимоги закону та врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який судимий, вчинив злочин через невеликий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, характеризується посередньо за місцем проживання, наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття й активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, що його обтяжують.
За таких обставин, цей суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, що не заперечується й апелянтами.

Активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та щире каяття, що включає в себе повне визнання обвинуваченим винуватості, з якими обвинувачений і його захисник пов`язують свої апеляційні вимоги, належним чином враховані судом першої інстанції як обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , а тому колегія суддів не вбачає підстав для їх повторного врахування.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що аналіз положень ст.69 КК України вказує на те, що підставою для застосування зазначеної норми є не просто наявність сукупності обставин, визнаних судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а дані обставини також повинні відповідати критеріям, які здатні, з урахуванням особи винного, істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, тобто зменшувати його ступінь суспільної небезпеки до такого рівня, який виходить за межі, типові для кримінальних правопорушень даного виду (окремого його різновиду).

Ці обставини чи сукупність обставин мають бути у причинному зв`язку з цілями злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час вчинення кримінального правопорушення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця.

Однак, на переконання колегії суддів, обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, у їх сукупності, з урахуванням зазначених вище даних про особу обвинуваченого, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним тяжкого злочину, а тому є відсутніми підстави для застосування положень ст.69 КК України, про що йдеться в скарзі захисника.

Таким чином, призначене місцевим судом ОСОБА_8 покарання, яке за санкцією ч.3 ст. 185 КК України мінімальне, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65, 70 КК України, з урахуванням принципів співмірності, індивідуалізації є за своїм видом і розміром законним, справедливим та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, при цьому, не становить «особистий надмірний тягар» для обвинуваченого.

Тому, з огляду на те, що покарання за ч.3 ст.185 КК України є мінімально передбаченим санкцією кримінального закону, а остаточне покарання ОСОБА_8 місцевим судом призначено шляхом застосування найбільш сприятливого принципу складання покарань за сукупністю кримінальних правопорушень, доводи його апеляційної скарги про можливість пом`якшення покарання є неспроможними. Слід зазначити, що в будь-якому разі остаточне покарання, призначене за правилами ч.4 ст.70 КК України, не може бути меншим від покарання, призначеного за попереднім вироком, оскільки суд, застосовуючи положення ч.4 ст. 70 КК України, не вправі змінювати попередній вирок (діє презумпція його законності й обґрунтованості).

Так само слід уважати необґрунтованими посилання обвинуваченого на застосування щодо нього дії Закону (ч.5 ст.72 КК України) в редакції №838-VIII від 26 листопада 2015 року.

29 серпня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі №663/537/17 (провадження №13-31кс18) сформувала висновок щодо застосування норми права,за змістом якого під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції №838-VIII лише у випадку, якщо злочин особою вчинено до 20 червня 2017 року (включно).
ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, з 11 до 12 вересня 2017 року, тобто після 20 червня 2017 року, а тому застосування щодо нього дії Закону в редакції №838-VIII від 26 листопада 2015 року є неприйнятним. До того ж, за попередніми вироками Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 листопада 2017 року та 15 жовтня 2019 року, що послідовно враховувались при призначенні остаточного покарання обвинуваченому, який посилається на цю обставину, ОСОБА_8 вчинив злочини також після 20 червня 2017 року (07 липня 2017 року та 14 травня 2018 року), що безперечно виключає дію Закону №838-VIII у розглядуваних правовідносинах навіть за запропонованою обвинуваченим логікою складання покарань (а.п. 114-119).

Окремо колегія суддів уважає за необхідне роз`яснити, що сторона захисту вправі ініціювати розгляд та вирішувати різного виду питання, які стосуються роз`яснення або виконання судового рішення, у порядку ст.ст.380, 537, 539 КПК України.

Нових обставин, які би переконали колегію суддів у протилежному висновку, ніж у тому, до якого дійшов суд першої інстанції при призначенні покарання, у ході апеляційного розгляду наведено не було.

Отже, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4