Справа № 466/9633/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/26/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому в режимі відеоконференції засіданні у м. Львові апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 та апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 06.12.2021 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2021 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити у зв`язку з його безпідставністю.
Згідно з ухвалою, встановлено, що у засудженого ОСОБА_7 це вже четверта судимість, належних висновків для себе останній не зробив та вчинив новий умисний злочин. З характеристики установи арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» вбачається, що за час відбування покарання в установі ОСОБА_7 допустив шість порушень вимог режиму утримання, за що притягався до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією установи не заохочувався жодного разу.
На ухвалу суду захисник засудженого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задоволити клопотання ОСОБА_7 , про умовно-дострокове звільнення.
В обґрунтування покликається на те, що характеристика надана представником адміністрації установи виконання покарань, і яка стало основою для прийняття оспорюваної ухвали судом першої інстанції є формальною і такою що не відповідає дійсності. Дана характеристика не могла бути врахована судом при розгляді заяви ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, тому що немає доказової бази та законного підґрунтя.
Вважає, що ОСОБА_7 у своїй заяві навів доводи, які, на його думку могли бути прийняті судом першої інстанції як докази його сумлінної поведінки, ставлення до праці та відбуття ним на момент звернення до суду не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

На ухвалу суду засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 06.12.2021 року.

Мотивує свою апеляційну скаргу тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_7 на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 152 Кримінально-виконавчого кодексу України підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення.
Частинами 1, 2 ст. 81 КК України визначено, що до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
При цьому, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміни невідбутної частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року, передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання.
З матеріалів справи, зокрема з характеристики засудженого ОСОБА_7 наданою ДУ Личаківська виправна колонія №30 вбачається, що ОСОБА_7 засуджений 31.07.2017 Галицьким районним судом Івано-Франківської області за ч.1 ст. 121, ст. 69 КК України на 1 рік 1 місяць обмеження волі. Зараховано строк перебування під вартою з 03.04.2017 по 21.06.2017 з розрахунку відповідно до ст. 72 КК України в ред. Закону України від 26.11.2015 один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та строк перебування під вартою з 21.06.2017 по 31.07.2017 відповідно до ст. 72 КК України в редакції Закону України від 18.05.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, у зв`язку з чим вважається, що покарання відбув повністю. 01.11.2017 Апеляційним судом Івано-Франківської області вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 31.07.2017 скасовано за м`якістю призначеного покарання та постановлено новий вирок: визнано винним за ч.1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. У строк покарання зараховано термін перебування під вартою з 03.04.2017 по 20.06.2017 з розрахунку відповідно до ст. 72 КК України в ред. Закону України від 26.11.2015 один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та строк перебування під вартою з 21.06.2017 по 31.07.2017 відповідно до ст. 72 КК України в редакції Закону України від 18.05.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Початок строку покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання. 06.11.2018 Постановою Верховного Суду України вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.11.2017 та вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 31.07.2017 щодо ОСОБА_7 змінено в частині зарахування строку попереднього ув`язнення: на підставі ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 зараховано строк попереднього ув`язнення з 03.04.2017 до 31.07.2017 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок терміну покарання: 13.03.2018. Кінець терміну покарання: 18.07.2022.
Крім того, як вбачається з характеристики засуджений ОСОБА_7 до ДУ Личаківська виправна колонія №30 прибув 04 квітня 2018 року, по прибуттю в установу працевлаштований не був, за час відбування покарання в установі допустив шість порушень вимог режиму, за що притягався до дисциплінарної відповідальності, адміністрацією установи не заохочувався. Не приймає особистої участі у виховних заходах, які проводяться у виправній колонії, зрідка відвідує бібліотеку установи. Приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу Правова просвіта та Фізкультура і спорт, але до реалізації програм не прагне.
Так, приймаючи рішення суд першої інстанції вірно врахував, що за час відбування покарання в установі ОСОБА_7 допустив шість порушень вимог режиму утримання, за що притягався до дисциплінарної відповідальності, адміністрацією установи не заохочувався жодного разу.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відсутність у засудженого заохочень не свідчать про те, що він довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання.
Крім цього, суд першої інстанції врахував, що згідно з матеріалів особової справи, у засудженого ОСОБА_7 це вже четверта судимість, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний злочин.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційних скарг про незаконність судового рішення, так як з матеріалів провадження вбачається, що дані наведені у апеляційній скарзі були в розпорядженні суду при розгляді клопотання по суті й досліджувались судом, а викладені в ухвалі суду висновки зроблені на підставі усіх об`єктивно з`ясованих обставин та їх оцінки в сукупності.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 не надали достатніх доказів того, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення, а тому ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4