ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/8885/20

Провадження № 11-кп/4820/298/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000672 від 18 лютого 2020 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2021 року,
в с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плоскове Хмельницького району, громадянина України, одруженого, має на утриманні малолітнього сина та неповнолітню доньку, з середньою технічною освітою, не працює, зареєстрованого та проживає АДРЕСА_1 , немає судимостей,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди в сумі 10 000 грн., задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 5 000 грн. моральної шкоди, в решті позову відмовлено.
Судом вирішено питання речових доказів.
За вироком суду, 17 лютого 2020 року близько 22 год 00 хв інспектор взводу № 2 роти ТОР Управління патрульної поліції в Хмельницькій області ДПП ОСОБА_6 , який призначений на посаду відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції №679 о/с від 13 липня 2018 року, спільно з поліцейським взводу № 2 роти ТОР Управління патрульної поліції в Хмельницькій області ДПП ОСОБА_9 та старшиною роти ТОР Управління патрульної поліції в Хмельницькій області ДПП ОСОБА_10 , в ході автопатрулювання міста Хмельницького на службовому автомобілі, яке здійснювалось на підставі розстановки сил та засобів взводу № 2 роти ТОР Управління патрульної поліції в Хмельницькій області ДПП з 09 год 00 хв 17 лютого 2020 до 09 год 00 хв 18 лютого 2020 року, перебували за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходилися ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Підійшовши до вказаних осіб працівники поліції, перебуваючи у однострої, представились вказаним особам. ОСОБА_8 поводячись агресивно, на будь-які зауваження з боку працівників поліції не реагував.
Близько 22 год 20 хв 17 лютого 2020 року, під час проведення поверхневої перевірки ОСОБА_8 на підставі ст.34 Закону України «Про Національну Поліцію», останній почав висловлюватися нецензурною лексикою у бік працівників поліції, у відповідь на що останньому неодноразово було запропоновано припинити вчиняти неправомірні дії, що він проігнорував. Оскільки ОСОБА_8 не припиняв висловлюватися нецензурною лексикою, поводити себе агресивно, махав руками, працівниками поліції було прийнято рішення затримати вказаного громадянина.
Надалі, 17 лютого 2020 року о 22 год 22 хв ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поблизу будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу при виконанні службових обов`язків в форменому одязі з нагрудним знаком із зазначенням його спеціального жетону, з метою заподіяння останньому тілесних ушкоджень, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, під час здійснення його затримання, вкусив інспектора взводу №2 ОСОБА_6 за нігтьову фалангу 5-го пальця правої кисті.
Унаслідок вищеописаних протиправних дій ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді краєвого перелому основи нігтьової фаланги 5-го пальця правої кисті зі зміщенням уламків, без ознак консолідації, поверхневої рани та крововиливу м`яких тканин 5-го пальця правої кисті, які за своїми ознаками відносяться до середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив скасувати вирок Хмельницького міськрайонного суду від 16 грудня 2021 року та виправдати його за ч.2 ст.345 КК України через недоведеність його вини у інкримінованому кримінальному правопорушенні.
Уважав, що висновки суду першої інстанції, викладені у вироці не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Зазначав, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. У вироці також не зазначені підстави, завдяки яким суд не взяв до уваги одні докази, а інші докази були відхилені, всупереч вимогам ст.ст.84, 85, 91 та ст.92 КПК України.
Звертав увагу на те, що не оцінено належним чином розбіжностей між тим, як описують події потерпілий ОСОБА_6 та свідки працівники поліції ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
Стверджував, що слідчий експеримент від 19 лютого 2020 року є неналежним, оскільки був проведений з порушеннями.
Крім того, посилався на те, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що відеофіксація з нагрудних відеокамер поліцейських має ознаки монтування, тобто, всі події в їх розвитку та динаміці не свідчать про об`єктивну картину та обставини його затримання, і момент отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .
Однак, саме у такому вигляді ці докази були взяті судом першої інстанції до уваги.
На його думку, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж. Недопустимими також є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.
Звертав увагу, що не було жодної потреби в застосуванні до нього фізичної сили, а якщо би поліцейські повідомили його про адміністративне затримання та запропонували б сісти в службовий автомобіль, то він би погодився і без застосування силових прийомів.
Наполягав на тому, що до того моменту, коли ОСОБА_6 та ОСОБА_10 почали викручувати руки, йому не було повідомлено про адміністративне затримання та необхідність слідувати кудись на їхню вимогу.
Окрім іншого, визнав, що його поведінка 17 лютого 2020 року була вкрай неправильною і у розмові з поліцейськими він не повинен був висловлюватися нецензурною лайкою, однак така його неправильна та протиправна реакція була викликана на не зовсім конкретні та необґрунтовані дії поліцейських.
Зважаючи на вищевикладені обставини, письмові докази та докази, отримані під час судового розгляду в суді першої інстанції, в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України. Його вина в інкримінованому кримінальному правопорушенні не доведена у встановленому законом порядку, а вирок суду першої інстанції від 16 грудня 2021 року є протиправним та безпідставним.
В запереченні на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_6 просив залишити вирок Хмельницького міськрайонного суду від 16 грудня 2021 року відносно ОСОБА_8 без змін.
На його думку, суд першої інстанції всебічно з`ясував всі обставини справи та дійшов правильного висновку на підставі зібраних в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні доказами.
Також є обґрунтованим висновок про те, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч.2 ст.345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу середньої тяжкості тілесного ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Зазначав, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.345 КПК України та часткового задоволення його цивільного позову.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги; прокурора ОСОБА_5 в заперечення апеляційної скарги; думку потерпілого ОСОБА_6 ; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до усталеної судової практики з питань судового розгляду кримінальних проваджень і ухвалення вироку, висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироці в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути належно мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто, вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений, і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Проаналізувавши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу середньої тяжкості тілесного ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, обґрунтувавши це належним чином у вироці з посиланням на докази та надавши їм відповідну оцінку.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_8 , його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується сукупністю доказів, наданих стороною обвинувачення та досліджених судом безпосередньо в ході судового розгляду.

Зокрема, такий висновок місцевий суд зробив на підставі аналізу досліджених у судовому засіданні доказів.

Потерпілий ОСОБА_13 в суді першої інстанції показав, що 17 лютого 2020 року він з колегами ОСОБА_9 та старшиною роти ТОР Управління патрульної поліції в Хмельницькій області ДПП ОСОБА_10 патрулювали у форменому одязі на службовому автомобілі мікрорайон Гречани. В цей час до них підійшла жінка і попросила вгамувати трьох чоловіків, які шуміли неподалік. Проїжджаючи повз магазин «АТБ», побачили групу чоловіків, які шуміли та лаялись. Зупинившись біля останніх, зробили їм зауваження та прийняли рішення про проведення їх поверхневого огляду. Представившись присутнім, двоє з трьох заспокоїлись, а ОСОБА_8 продовжував лаятись та нецензурно висловлюватися на адресу поліцейських. На вимогу припинити хуліганські дії ОСОБА_8 не реагував, тому вони прийняли рішення про його адміністративне затримання, під час якого останній чинив активний опір. Тому напарник взяв ОСОБА_8 за ногу, а він ( ОСОБА_6 ) за шию, щоб той не впав. При цьому ОСОБА_8 вкусив його за мізинний палець правої руки. Якби в нього на руках не було тактичних рукавиць, то ОСОБА_8 відкусив би йому пальця. Після цього він тривалий час відчував сильний біль, не спав кілька ночей, не міг повноцінно користуватися рукою.

Аналогічними показаннями в суді першої інстанції свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також відомостями під час проведення слідчого експерименту з ними, протоколи яких досліджувались в судовому засіданні та додатки до протоколів відеозаписи фіксації слідчих експериментів за їх участю. Ці свідки підтвердили факт спричинення обвинуваченим за вказаних обставин тілесних ушкоджень потерпілому. При цьому ОСОБА_9 намагався припинити протиправну поведінку обвинуваченого та попередив його, що ведеться відеозапис. Однак, ОСОБА_8 не реагував на зауваження. ОСОБА_6 перед цим встановлював особу іншого правопорушника та попередив ОСОБА_8 що до нього буде застосовано затримання. Ці ж обставини викладено і в рапорті ОСОБА_9 щодо вказаної події, а також про умисні дії ОСОБА_8 щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Винуватість ОСОБА_14 підтверджується іншими дослідженими доказами:

- відомостями з протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 18 лютого 2020 року, в якій ОСОБА_6 просив прийняти заходи до невідомої особи, яка 17 лютого 2020 року близько 22 год 20 хв, перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_2 , умисно заподіяла йому тілесні ушкодження під час виконання службових обов`язків;

- відомостями з протоколу огляду місця події від 18 лютого 2020 року, яким зафіксовано обстановку вчиненого злочину;

- висновком експерта №167 від 24 лютого 2020 року, згідно якого в ОСОБА_6 станом на 17-19 лютого 2020 року виявлені тілесні ушкодження, у вигляді краєвого перелому основи нігтьової фаланги 5-го пальця правої кисті зі зміщенням уламків, без ознак консолідації, поверхневої рани та крововиливу м`яких тканин 5-го пальця правої кисті, що могли утворитися не менше ніж від однієї травмуючої дії тупого твердого предмету (предметів), не виключено за тих обставин, на які вказав потерпілий, та за своїм характером відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я;

- відомостями з протоколів слідчих експериментів від 19 лютого 2020 року проведених за участю, окремо: потерпілого ОСОБА_6 , та свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які повністю узгоджуються з показаннями ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які вони давали в судовому засіданні;

- висновком експерта №194 від 28 лютого 2020 року, згідно якого в ОСОБА_6 станом на 17-19 лютого 2020 року виявлені тілесні ушкодження у вигляді краєвого перелому основи нігтьової фаланги 5-го пальця правої кисті зі зміщенням уламків, без ознак консолідації, поверхневої рани та крововиливу м`яких тканин 5-го пальця правої кисті. В цілому механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 може відповідати його показанням під час проведення слідчого експерименту, тобто утворитись від укусу зубами людини;

- відомостями з протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 26 лютого 2020 року, а саме до відеозаписів з боді-камер працівників роти ТОР УПП в Хмельницькій області, які у складі екіпажу «Т-3» здійснювали виїзд на місце події 17 лютого 2020 року близько 22 год 20 хв неподалік будинку АДРЕСА_2 ;

- відомостями з протоколу огляду DWD-R диску від 26 лютого 2020 року на якому зафіксовано затримання ОСОБА_8 та фізичний опір останнього працівникам поліції;

- відомостями з постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 березня 2020 року, яким підтверджується факт хуліганських дій ОСОБА_8 17 лютого 2020 року.

Окрім того, перебування працівників поліції при виконанні службових обов`язків підтверджується відомостями з витягу з наказу № 679 о/с від 13 липня 2018 року, відповідно до якого капрала поліції ОСОБА_6 призначено поліцейським взводу № 2 роти тактико-оперативного реагування, розстановкою сил та засобів взводу «роти тактико-оперативного реагування УПП в Хмельницькій області ДПП з 09 год 00 хв 17 лютого 2020 року до 09 год 00 хв 18 лютого 2020 року, графіку несення служби роти ТОР УПП в Хмельницькій області ДПП на лютий 2020 року, картки №329 обліку озброєння, яке закріплено за поліцейським взводу № 2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Хмельницькій області ДПП капралом поліції ОСОБА_6 , книги нарядів роти ТОР УПП в Хмельницькій області ДПП, журналу № 1846 реєстрації інструктажів з питань дотримання заходів безпеки при поводженні зі зброєю УПП в Хмельницькій області ДПП, журналу № 1837 обліку інструктажів водіїв, журналу № 1859 виїзду та повернення транспортних засобів.

Суд першої інстанції відповідно до положень ст. 94 КПК України оцінив за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та дав обґрунтовані, належні висновки на всі заперечення обвинуваченого і сторони його захисту щодо інкримінованого обвинувачення.

Указані докази в своїй сукупності підтверджують правильність висновків суду про наявність у ОСОБА_8 умислу на заподіяння ОСОБА_6 тілесного ушкодження у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано правильно за ч.2 ст.345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу середньої тяжкості тілесного ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Висновок суду першої інстанції про те, що вищевказані докази є належними та допустимими, є обґрунтованим.

Суд першої інстанції належним чином проаналізував докази обвинувачення та ретельно обґрунтував свої висновки у вироку з цими висновками погоджується й колегія суддів.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та правильно кваліфікував його дії.

Вирок місцевого суду відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України.

Порушень кримінального процесуального закону щодо збирання наведених у вироці доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їх допустимість у цій частині.

Отже, в контексті зазначеного, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність у матеріалах кримінального провадження належних доказів його вини є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Тому не беруться до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про непричетність до вчинення інкримінованого злочину.

Зокрема, не встановлено апеляційним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування вказаного вироку щодо обвинуваченого.

В силу ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).
Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, місцевим судом надано оцінку характеру діяння; кількості та локалізації тілесних ушкоджень, глибини фізичних та душевних страждань; що діями обвинуваченого було завдано фізичного болю потерпілому.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції врахував, а суд апеляційної інстанції перевірив суть позовних вимог.

Колегія суддів уважає, що з урахуванням обставин вчиненого злочину, керуючись вимогами розумності і справедливості, суд першої інстанції належним чином мотивував розмір відшкодування моральної шкоди та визначив його в достатньому розмірі.

Отже, висновок в частині часткового задоволення судом першої інстанції цивільного позову є належним чином обґрунтованим та відповідає вимогам закону є співрозмірним, розумним і справедливим.

Покарання ОСОБА_8 призначено з дотриманням положень ст.65 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_8 було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, взято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, несудимий, проте вчинив злочин, який відзначається високим ступенем небезпечності для суспільства.

Відповідно до досудової доповіді фахівця Хмельницького міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області, ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується позитивно, скарг за місцем проживання на нього не має, перебуває під наглядом у лікаря нарколога з 10 липня 2019 року з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю», ризик повторного вчинення кримінального правопорушення середній, ризик його особи для суспільства оцінюється як середній. Також згідно висновків органу пробації виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе без ізоляції останнього від суспільства.

Відтак, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі забезпечить його виправлення, а також буде певним запобіжним заходом щодо вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Указане покарання є пропорційним до вчиненого кримінального правопорушення.

З урахуванням наведеного, місцевий суд, призначаючи покарання, повною мірою врахував усі обставини.

Колегія суддів уважає, що з урахуванням характерних обставин вчиненого кримінального правопорушення, керуючись вимогами розумності та справедливості, саме таке покарання є обґрунтованим, необхідним і достатнім.

За таких обставин підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2