Справа № 188/751/22
Провадження № 1-кп/188/161/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000099 від 08.07.2022, що надійшла 29 липня 2022 року від заступника керівника Першотравенської окружної прокуратури, стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянина України, не працевлаштованого, освіта середня-спеціальна, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22 травня 2022 року № 2263-IX продовжено на строк 90 діб.

ОСОБА_3 18 червня 2022 року близько 10 годині 00 хвилин, перебуваючи поряд з домоволодінням ОСОБА_6 , розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану викрав із вказаного домоволодіння металеву хвіртку, яка належить ОСОБА_6 . Викрадене ОСОБА_3 привласнив, розпорядившись ним на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі 1 100 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Під час досудового слідства 28 липня 2022 року прокурор Петропавлівського відділу Першотравенської окружної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 уклали угоду про визнання винуватості відповідно до норм статей 469 та 472 КПК України, у якій дійшли згоди щодо істотних для цього кримінального провадження обставин, правової кваліфікації дій підозрюваного як кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану; щодо покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно зі ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у справі «Natsvlishvili тa Togonidze проти Грузії» за заявою № 9043/05 від 29 квітня 2014 року. Зокрема, у рішенні Суд зазначає, що «угоди про визнання вини, що призводять до засудження, без винятку є предметом перегляду компетентним судом і у цьому сенсі суди зобов`язані перевіряти, чи були досягнуті угоди про визнання вини відповідно до чинних процесуальних і матеріальних норм, чи уклав підсудний угоду добровільно і свідомо, чи існують докази, які підтверджують визнання підсудним вини в угоді, і чи є умови угоди відповідними» (п.66). Суд (національний), який розглядає таке питання, як правило, зобов`язаний вивчити матеріали справи, перш ніж вирішити, чи затвердити або відхилити угоду про визнання вини. Він також має переконатися в тому, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують визнання обвинуваченим вини в угоді або ж визнавальні свідчення, надані обвинуваченим (п.67).

Судом встановлено в підготовчому судовому засіданні, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке правильно кваліфіковане як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, і згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана приватним інтересам потерпілої ОСОБА_6 , яка надала письмову згоду прокурору на укладення цієї угоди і призначення узгодженої сторонами міри покарання. Обвинувачений визнає свою вину у вчиненні цього кримінального правопорушення і просить затвердити угоду про визнання винуватості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені абзацом 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та наслідки її невиконання. Він погодився на відшкодування процесуальних витрат на проведення експертизи у цьому кримінальному провадженні, заперечує проти конфіскації велосипеда «Україна», який слідчий визнав знаряддям злочину, стверджує, що це не його велосипед.

Захисник обвинуваченого не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості, вважав, що угода не порушує прав та інтересів обвинуваченого, підтримав позицію обвинуваченого щодо конфіскації велосипеда.

Прокурор підтримала угоду і просила суд її затвердити.

Потерпіла у підготовче судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про проведення судового засідання за її відсутності.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не суперечать вимогам закону та інтересам суспільства, існують фактичні підстави для визнання винуватості, правова кваліфікація кримінального правопорушення є вірною, зобов`язання, взяті за угодою обвинуваченим, виконані повністю, узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, характеру і тяжкості обвинувачення, особі обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, задовільно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, враховує обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , передбачену ст. 66 КК України, - щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, обрана в межах санкції ч.4 ст.185 КК України і вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості від 28 липня 2022 року та призначити узгоджену сторонами міру покарання.

Цивільний позов не заявлено. Шкода, завдана злочином, відшкодована у повному обсязі.

Речовий доказ металеву хвіртку, що знаходяться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_6 , слід залишити їй як власнику.

Речовий доказ велосипед «Україна» зеленого кольору, який постановою слідчого від 12 липня 2022 року визнаний знаряддям злочину і переданий на зберігання обвинуваченому ОСОБА_3 слід залишити йому, виходячи з такого.

Ні у вказаній постанові слідчого від 12 липня 2022 року, ні в угоді про визнання винуватості, ні в обвинувальному акті не зазначено, яким чином в об`єктивній стороні кримінального правопорушення обвинуваченим був використаний велосипед «Україна» зеленого кольору, таким чином цей велосипед без будь-якого обґрунтування слідчий визнав доказом і знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що є порушенням статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини зауважив у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005р.) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005р.), що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, а для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008р.).

Така позиція узгоджується із ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи № 1733/22 від 13.07.2022 в розмірі 180 гривень слід на підставі ч.2 ст.124 КПК України стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід обвинуваченому обраний ухвалою слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2022 року у виді особистого зобов`язання на строк 60 днів, тобто до 18.09.2022, і підстав для його зміни або скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 368-376, 468-476, 392-395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, яку 28 липня 2022 року уклали прокурор Першотравенської окружної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Залишити ОСОБА_3 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання на строк до 18.09.2022 або його зміни або скасування.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку три роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Речовий доказ металеву хвіртку, що знаходиться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_6 , залишити їй.

Речовий доказ велосипед «Україна» зеленого кольору, який знаходиться на зберіганні у обвинуваченого ОСОБА_3 , залишити йому.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 180 (сто вісімдесят) гривень 00 копійок.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1