Справа № 128/515/22
УХВАЛА
Іменем України

12 травня 2022 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції заяву адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_6 по клопотанню про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, згідно ст. 81 КК України, -

УСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

11.04.2022 року адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заявив усне клопотання про відвід судді ОСОБА_6 мотивуючи, тим, що в судовому засіданні головуючий по справі суддя ОСОБА_6 перевищила межі своїх повноважень та почала з`ясовувати питання, які виходили за компетенцію встановленою ст. 81 КК України. Так суддя ОСОБА_6 неодноразово встановлювала питання чи визнає засуджений свою вину за вироком, за яким відбуває покарання, з`ясовувала питання з яких підстав та чому він звернувся за скасуванням вироку за нововиявленими обставинами чим проявила свою упередженість і зацікавленість у відмові в задоволені клопотання засудженого про застосування до нього умовно-дострокового звільнення.
Засуджений ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника, суду додав, що вважає суддю упередженою, оскільки вона намагалася довести, що він не визнає свою вину за скоєними злочинами та заплутати його.
Прокурор в судовому засіданні заперечив проти відводу судді ОСОБА_6 , вважає його необґрунтованим та безпідставним.
Заслухавши пояснення захисника, оглянувши журнал судового засідання від 11.04.2022 року, прослухавши запис судового засідання від 11.04.2022 року, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно ч.2 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчому судді, судді, присяжному, прокурору, слідчому, захиснику, представнику, експерту, представнику персоналу органу пробації, спеціалісту, перекладачу, секретарю судового засідання може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

У відповідності до ч.1 ст.81 КПК України у разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.
У п. 1 ст. 6 Конвенції зазначено «Кожен має право на справедливий… розгляд його справи…незалежним і безстороннім судом…, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст.21 КПК, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії», «Хаушильд проти Данії»).
Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).
У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).
У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).
При вирішенні питання щодо наявності підстав для відводу, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої при оцінці безсторонності суду розмежовується суб`єктивний та об`єктивний аспекти.

Статтею 3 Європейського статуту судді визначено, що суддя не тільки повинен бути неупередженим, але й має сприйматися будь-ким як неупереджений.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Згідно із судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення ЄСПЛ у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко і Мартенко проти України», «Фельдман проти України») вимога «безсторонності» характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий -у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Презумція невинуватості вважається порушеною, якщо судове рішення відображає думку про винуватість особи у вчиненні злочину до того, як її вину буде доведено відповідно до закону. При цьому навіть за відсутності офіційних висновків достатньо деякого припущення, що суд розглядає особу як винувату (рішення ЄСПЛ «Мінеллі проти Швейцарії» п.37, рішення ЄСПЛ «Нераттіні проти Греції» п.23, рішення ЄСПЛ «Діду проти Румунії» п.41). Попереднє висловлення судом такої думки неминуче порушує презумцію невинуватості ( рішення ЄСПЛ «Нестак проти Словаччини» п.88).

Враховуючи зазначене, суд вважає, що суддя ОСОБА_6 під час з`ясування обставин, які підлягають до встановлення при розгляді клопотань за ст.81 КК України, діяла в межах закону, з врахуванням положень Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 26.04.2002 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким за яким таке звільнення є можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, враховуючи його відношення до скоєного злочину. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Тому, враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне в задоволенні клопотання про відвід відмовити.

Керуючись ст. ст. 75, 80, 81 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені заяви адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_6 по клопотанню про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, згідно ст. 81 КК України - відмовити.
Матеріали клопотання повернути судді ОСОБА_6 для подальшого судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1