Дата документу 08.06.2022 Справа № 317/4120/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/624/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №317/4120/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

заявника ОСОБА_6

представника особи, щодо

якої вирішено питання

про правонаступництво ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 29 листопада 2021 року про заміну сторони боржника у виконавчому провадженні,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду задоволено заяву ОСОБА_6 та замінено сторону боржника у виконавчому провадженні №58035249 з ОСОБА_9 , як вибулої сторони, на ОСОБА_8 , яка на переконання суду є його правонаступником.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 просив ухвалу суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_6 . Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_8 хоча і є дружиною померлого боржника ОСОБА_9 , однак з 2018 року з ним вона спільно не прожимвала, спадщину від нього не приймала та до нотаріуса за відкриттям спадкової справи не зверталася. Після ОСОБА_9 будь-якої спадщини не залишилось. Крім того, виконавче провадження на час звернення заявника до суду завершено у зв`язку зі смертю боржника. Спадкова справа після смерті ОСОБА_9 не заводилися. Об`єм спадкового майна та коло спадкоємців не встановлювались. Факт спільного проживання на час смерті нічим не підтверджений. Відтак ОСОБА_8 не є спадкоємицею, а тому жодної підстави для залучення її в якості правонаступника за борговим зобов`язанням ОСОБА_9 не було.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, представника ОСОБА_7 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу; заявника ОСОБА_6 , яка заперечила проти скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 08.11.2018 року ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст.286 КК до 2 років обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік. На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено від відбування призначеного покарання.

Цим же вироком задоволено цивільний позов ОСОБА_6 , на користь якої з ОСОБА_9 стягнуто 30 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчиненого кримінального правопорушення.

На виконання рішення суду було видано виконавчий лист №73 від 08.11.2018 року про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, який переданий на виконання 24.01.2018 року до Хортицького відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя.

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №1 від 28.01.2021 року ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

ОСОБА_6 звернулася до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні ОСОБА_9 (спадкодавця) на його дружину ОСОБА_8 (спадкоємця) та стягнення з останньої на її користь 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Суд першої інстанції з посиланням на норми ч.1 ст.442 ЦПК задовольнив зазначену заяву.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання судової колегії при постановленні оскаржуваної ухвали зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано не в повній мірі з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.1231 ЦК до спадкоємця переходить обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він мешкав разом з померлим. Для того, щоб встановити факт спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, нотаріус за місцем відкриття спадщини перевіряє в паспорті відмітку про реєстрацію проживання спадкоємця та встановлює місця реєстрації проживання померлого за довідкою органів реєстрації. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину через подання заяви до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в строк, встановлений для цього законодавством, тобто шестимісячний строк. Своїми діями спадкоємець перериває для себе строк для прийняття спадщини і стає власником майна. Якщо спадкодавець подав заяву про відмову від спадщини у встановлений для цього строк, вважається, що він відмовився від спадщини.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК строк.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до листа Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), спадкова справа після смерті ОСОБА_9 не відкривалась, спадкоємці із заявами не зверталися (т.2 а.с.14).

ОСОБА_6 зазначала, що спадкоємцем ОСОБА_9 є його дружина ОСОБА_8 , яка з ним проживала на момент його смерті. Проте на переконання колегії суддів заявником не доведено факту спільного проживання ОСОБА_8 разом із спадкодавцем на момент смерті останнього.

Так, ОСОБА_8 хоча і є дружиною померлого ОСОБА_9 , однак вона категорично зазначила, що з 2018 року (а відтак і на день відкриття спадщини) зі своїм чоловіком спільно не проживала, маючи до того ж різні місця реєстрації проживання.

Так згідно з матеріалами кримінального і виконавчого проваджень ОСОБА_9 був зареєстрований в АДРЕСА_1 (т.1 а.п. 1, 224)

ОСОБА_8 ж згідно з витягом з реєстру територіальної громади м.Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи зареєстрована у АДРЕСА_2 .

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_6 , виходив з того, що згідно довідки ОСББ «Преображенкського 27» ОСОБА_9 також проживав у АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_8 .

Проте в матеріалах провадження міститься лише одна така довідка (т.1. а.п. 179) із невстановленою датою її видачі. Проте, оскільки довідку підшито до матеріалів кримінального провадження ще до підшитого тексту вироку щодо ОСОБА_9 від 08.11.2018 року і журналу судового засідання від 07.11.2018 року, з великим ступенем вірогідності можливо припустити, що довідку про місце проживання ОСОБА_9 у АДРЕСА_2 було видано не пізніше початку листопада 2018 року.

Відтак, вважати лише видану в листопаді 2018 року довідку беззаперечним доказом спільного проживання ОСОБА_9 і ОСОБА_8 на момент відкриття спадщини - 13.06.2020 року, на переконання апеляційного суду є недостатнім. Інших доказів спільного проживання ОСОБА_9 і ОСОБА_8 на день відкриття спадщини суду не надано. Один лише факт реєстрації шлюбу між вказаними особами, на що посилалась ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду, не може свідчити про безумовне правонаступництво ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_9 .

За наведених обставин апеляційний суд вважає недоведеним факт прийняття спадщини ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_9 , що зумовлює відсутність правонаступництва в її особі після смерті боржника.

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин та матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заяви ОСОБА_6 про заміну сторони виконавчого провадження. Відтак апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні такої заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 29 листопада 2021 року про заміну сторони боржника у виконавчому провадженні №58035249 з ОСОБА_9 на ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_6 про заміну сторони боржника у виконавчому провадженні №58035249 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4