Єдиний унікальний номер № 285/1477/20
Провадження № 1-кп/0285/201/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді…………...……Літвин О. О.,
секретаря судового засідання...... ОСОБА_1 ,
за участю:
прокурора……………………….. ОСОБА_2 ,
обвинуваченого…………………. ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000085,
по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Кикова Новоград-Волинського району Житомирської області,

громадянина України, українця, з базовою загальною середньою освітою, який не працює, не одруженого,

який зареєстрований по АДРЕСА_1 ,
та проживає по АДРЕСА_2 ,
раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень,
передбачених ч.1,2 ст.185, ч.1 ст.357, ч.2 ст.190, ч.1, 2 ст.182 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 25.12.2019, близько 01 год., перебуваючи в будинку батьків по АДРЕСА_1 вирішив вчинити крадіжку майна, яке належить брату ОСОБА_4 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення ОСОБА_3 , перебуваючи в кімнаті брата ОСОБА_4 та переконавшись, що він спить та за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони залишаються непоміченими, шляхом вільного доступу, умисно, таємно викрав мобільний телефон марки «Хіаоmі Rеdmі Note 7 Sрасе Вlаск 4 GВ RАМ 128GВ» (далі за текстом Телефон), вартістю 4383,45 грн., який знаходився біля ліжка на тумбочці.
Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , перебуваючи у кімнаті брата ОСОБА_4 , підійшов до тумбочки та у лівій внутрішній кишені його куртки виявив його пластикову банківську картку «ПриватБанк» за № НОМЕР_1 (далі за текстом Картка «Приват»). Переслідуючи корисливий мотив, спрямований на заволодіння грошовими коштами, що знаходились на рахунку цієї картки, усвідомлюючи те, що банківська картка є офіційним документом, пересвідчившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони залишаються непоміченими, ОСОБА_3 умисно, таємно викрав вказану картку. В подальшому, разом із викраденим майном залишив місце вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 матеріальної шкоди на суму 4383, 45 грн.
Тієї ж ночі, о 03:12 год., з метою вчинення крадіжки грошових коштів з рахунку, який належить ОСОБА_4 , ОСОБА_3 прибув до банкомату «ПриватБанк» в магазині «Меркурій» по вул. Наталії Оржевської, 2 в м. Новоград-Волинський. Реалізуючи свій намір на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, ОСОБА_3 використав Картку «Приват», встановивши її пін-код шляхом його заміни за допомогою гарячої лінії за №3700 «ПриватБанку» та викраденого Телефону потерпілого ОСОБА_4 . Після цього, через зазначений вище банкомат, ОСОБА_3 здійснив одну операцію по зняттю грошових коштів у сумі 1600 гривень та разом із викраденим майном залишив місце вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 матеріальної шкоди на суму 1600 грн.
Далі, 27.12.2019 о 19:31 год. ОСОБА_3 , перебуваючи в м. Житомир, вирішив шляхом обману ТОВ «Фінансова компанія Є гроші» (далі за текстом ТОВ «Є гроші») незаконно повторно заволодіти чужими коштами, використовуючи конфіденційні дані свого брата ОСОБА_4 . З цією метою, ОСОБА_3 , використовуючи викрадений Телефон, шляхом обману ТОВ «Є гроші», здійснив оформлення кредиту за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті останнього. Під час заповнення заявки про надання фінансового кредиту, ОСОБА_3 зазначив без дозволу та відома конфіденційні дані, які містилися в паспорті громадянина України та ідентифікаційного коду, виданих на ОСОБА_4 , що знаходилися у фотогалереї викраденого Телефону. Поставивши відмітку про надання дозволу на обробку персональних даних відповідно до сформованої мети їх обробки, що відповідає Закону України «Про захист персональних даних» (далі за текстом Закон), ОСОБА_3 уклав договір позики №-49-08-74 та отримав кредит в сумі 2000 грн., які були перераховані на Картку «Приват». Після цього ОСОБА_3 розпорядився коштами на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «Є гроші» матеріальної шкоди на суму 2000 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_3 31.12.2019, близько 19:31 год., переслідуючи корисливий мотив, направлений на заволодіння чужими грошима, використовуючи викрадений Телефон, шляхом обману ТОВ «Авентус Україна» (далі за текстом ТОВ «Авентус»), тобто діючи умисно, повторно використовуючи конфіденційні дані ОСОБА_4 , здійснив оформлення кредиту за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті ТОВ «Авентус». Під час заповнення заявки про надання фінансового кредиту, ОСОБА_3 зазначив без дозволу та відома конфіденційні дані ОСОБА_4 , які містилися в його паспорті громадянина України та ідентифікаційному коді, та знаходилися у фотогалереї викраденого Телефону. Поставивши відмітку про надання дозволу на обробку персональних даних відповідно до сформованої мети їх обробки, що відповідає Закону, уклав договір позики №1732199 та отримав кредит в сумі 3600 грн., які були перераховані на Картку «Приват». Після цього ОСОБА_3 розпорядився коштами на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «Авентус» матеріальної шкоди на суму 3600 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що стосунки з братом були не дуже нормальні, тому взяв у нього телефон та Картку «Приват», з якої зняв в банкоматі приблизно 2000 грн., оскільки хотів помститись йому. Кошти витратив на власні потреби, а Телефон через деякий час здав до ломбарду. Оскільки в Телефоні брата були фото його паспорту та ідентифікаційного коду, вирішив оформити кредити на його ім`я через сайти кредитних компаній. Готівку знімав в банкоматах та витрачав на себе. На даний час шкоду відшкодував.

Від потерпілого ОСОБА_4 та представників потерпілих ТОВ «Є гроші», ТОВ «Авентус», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , надійшли письмові заяви про розгляд справи без їх участі, будь-яких претензій до обвинуваченого не мають.

Приймаючи до уваги той факт, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальних актах, правильно розуміє зміст цих обставин та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, суд визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.
Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 у справі Девеер проти Бельгії, держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_3 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками, сумнівів у добровільності такої позиції в суду немає.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд знаходить доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_3 та його умисні дії, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) кваліфікує за ч.1 ст.185 КК України.
Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у викраденні офіційного документу, суд кваліфікує за ч.1 ст.357 КК України.
Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинені повторно, суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України.
Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у незаконному заволодінні чужим майном, вчиненого шляхом обману (шахрайство), повторно, суд кваліфікує за ч.2 ст.190 КК України.
Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у порушенні недоторканості приватного життя, а саме в незаконному використанні конфіденційних даних, суд кваліфікує за ч.1 ст.182 КК України.
Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у порушенні недоторканості приватного життя, а саме в незаконному використанні конфіденційних даних, вчиненими повторно, суд кваліфікує за ч.2 ст.182 КК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданих збитків.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочину.

При обранні виду і міри покарання обвинуваченому суд враховує:
ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відносяться до категорії нетяжких; їх характер;
дані про особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває;
досудову доповідь органу пробації, який вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе без позбавлення або обмеження волі і не становитиме високої небезпеки для суспільства.
Також варта уваги позиція потерпілих, які не наполягають на суворій мірі покарання обвинуваченому, та положення ст.ст.50, 65 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з цієї мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Враховуючи вищевикладене, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_3 наступні покарання, вважаючи їх необхідними і достатніми для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень:
за ч.1 ст.185 КК України у виді обмеження волі, в межах санкції цієї статті;
за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі, в межах санкції цієї статті;
за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, в межах санкції цієї статті;
за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі, в межах санкції цієї статті;
за ч.1 ст.182 КК України у виді обмеження волі, в межах санкції цієї статті;
за ч.2 ст.182 КК України у виді позбавлення волі, в межах санкції цієї статті.

Остаточне покарання визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у відповідності до вимог ч.1 ст.70 КК України.

Разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого, який вину визнав та усвідомив протиправність своїх дій, його відношення до скоєного, добровільне відшкодування завданого збитку, думки потерпілих, суд приходить до висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_3 не є особою, небезпечною для суспільства, а тому його виправлення можливе без ізоляції із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України в умовах звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням.
Підстав для звільнення від відбування покарання судом не вбачається.
Суд вважає, що обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст.69 КК України.
Потерпілими цивільного позову не заявлено, однак за ними зберігається право на звернення до суду за відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.
Запобіжний захід не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.
Арешт на майно не накладався.
Питання про долю речових доказів вирішено судом у відповідності до ст.100 КПК України: картку ПриватБанк повернути ОСОБА_4 .

Судові витрати за проведення судової експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого.
З урахуванням наведеного та керуючись статтями 337, 370, 371, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.185, ч.1 та ч.2 ст.182, ч.2 ст.190, ч.1 ст.357 КК України,
та призначити йому покарання:
за ч.1 ст.185 КК України у виді 1 року обмеження волі;
за ч.1 ст.357 КК України у виді 1 року обмеження волі;
за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;
за ч.2 ст.190 КК України у виді 1 року позбавлення волі;
за ч.1 ст.182 КК України у виді 1 року обмеження волі;
за ч.2 ст.182 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання із випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти його про зміну місця проживання і роботи.
Підстав для обрання запобіжного заходу суд не вбачає.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи №392/20-25в сумі 1570 (одна тисяча п`ятсот) грн.
Речові докази у кримінальному провадженні: банківську картку ПриватБанк № НОМЕР_1 повернути потерпілому ОСОБА_4
Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуюча суддя ОСОБА_7