465/1198/17
1-і/465/1/22
У Х В А Л А
Іменем України
28.09.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в особі судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000032 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.289 КК України відносно ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

встановив:
28.09.2022 року прокурор Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням у кримінальному провадженні №0000032 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.289 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Розпорядженням керівника апарату ОСОБА_5 №104/Р від 28.09.2022 року на підставі п.20-5 Перехідних положень КПК України та подання помічника судді ОСОБА_6 ОСОБА_7 від 28.09.2022 року за вих.№115/22 призначено повторний автоматизований розподіл даного клопотання.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2022 року клопотання передано в провадження судді Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 .

На обґрунтування поданого клопотання зазначено, що на розгляді Франківського районного суду м. Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000032 від 04.01.2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.289 КК України.

Згідно поданого клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 03.01.2017, близько 21.30 годин ОСОБА_4 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, скориставшись тим, що його дії не будуть помічені іншими особами, знаходячись у торговому центрі «Уніцентр» ТОВ «Ашан Сіті» за адресою м. Львів, вул. В. Великого 58, шляхом вільного доступу, таємно викрав товар на загальну суму 208, 82 гривень, відповідно до довідки, виданої ТОВ «Ашан Україна Україні Гіпермаркет», а саме шоколад марки «Millenium» у кількості 2 шт. 45,50 гривень, ковбаса «Індича» 0,596 гр 32,44 гривень, батончик шоколадний марки «Снікерс» масою 50 гр. у кількості 3 шт. 7,74 гривень. ОСОБА_4 взявши з полиці вище вказаного супермаркету батончик шоколадний марки «Снікерс» масою 0,050 кг. У кількості 3 шт. 23,23 гривень, батончик марки «Баунті» масою 0,057 кг у кількості 1 шт.-7,74 гривень поклав їх у праву зовнішню кишеню своєї куртки у яку був одягнутий. Після чого пройшовши по торговому залі та взявши коньяк марки «Шустов 5» об`ємом 0,5 л. у кількості 1 шт. 99,92 гривень, сховав вище вказаний товар собі у внутрішню кишеню куртки, у яку був одягнутий та направився далі по троговому залі, взявши шоколад марки «Millenium» у кількості 2 шт. 45,50 гривень, який сховав у ліву внутрішню кишеню куртки у яку був одягнутий і з вище вказаним товаром направився до виходу, тим самим приховавши викрадений товар від працівників супермаркету. Після чого ОСОБА_4 намагався пройти до виходу з супермаркету, однак був затриманий працівником вказаного магазину. Так, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки останній був затриманий працівником супермаркету.

Крім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що 18.01.2017 близько 02.00 годин, ОСОБА_4 , перебуваючи у службовому приміщенні авто мийки «777», що знаходиться за адресою м. Львів вул. В. Великого, 58, де перебував на стажуванні, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, скориставшись тим, що його дії були непомічені іншими особами, зі стійки службового приміщення таємно викрав грошові кошти у розмірі 10000 гривень, які належали ОСОБА_8 . Проведеним досудовим розслідуванням також встановлено, що 18.01.2017 близько 03.50 годин ОСОБА_4 перебуваючи у службовому приміщенні авто мийки «777», що знаходиться за адресою м. Львів вул. В. Великого, 58, маючи умисел на нзаконне заволодіння транспортним засобом марки «КІА Sportage» д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , ключі від якого отримав для Зберігання та проведення робіт по чищенню салону вказаного автомобіля. В подальшому ОСОБА_4 без дозволу власника та користувача автомобіля, за допомогою ключів від автомобіля привів двигун автомобіля у дію та розпочав рух, виїхавши з території, на якій повинен був проводити роботи по чищенню салону, таким чином незаконно заволодів транспортним засобом автомобілем «КІА Sportage» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , після чого знаходячись у автосалоні даного автомобіля, який був припаркований близько СЗШ №32, що у м. Львові по вул. Гашика 11, перебував у стані алкогольного сп`яніння, був затриманий працівниками Франківського ВП ГУ НП у Львівській області на підставі ст. 208 КПК України.

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, незаконне заволодіння транспортним засобом, тобто вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 289 КК України.

Прокурор зазначив, що ОСОБА_4 неодноразово викликався та повідомлявся судом про дату, час, також місце проведення судового засідання, проте в судові засідання не з`являвся, про причини неявки суд не повідомляв, що свідчить про умисне невиконання обвинуваченим покладених на нього Законом обов`язків.

24.11.2020 ухвалою Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 оголошено в розшук як особу, яка переховувалась від суду, а тому є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема що підозрюваний в подальшому може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання за вчинений злочин та в продовженні своєї злочинної поведінки може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор зазначив, що є достатньо даних вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду, продовжити свою злочинну діяльність - вчинити нові кримінальні правопорушення, та іншим чином перешкоджати встановленню істини по кримінальному провадженні, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень, враховуючи тяжкість вчиненого ним злочину і його суспільну небезпеку, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з підстав викладених у ньому.

Обвинувачений заперечив проти обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Пояснив про обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, підтвердив, що в м.Києві ремонтує автомобілі для потреб ЗС України. Просив не застосовувати до нього найсуворіший запобіжний захід, оскільки усвідомлює вчинене та зобов`язався стати на шлях виправлення. Просив врахувати, що з дня оголошення підозри в цих злочинах до цього дня не вчиняв інших кримінальних правопорушень. Щодо переховування від суду зазначив, що про своє місце перебування та місце праці ним повідомлялося працівників поліції в телефонному режимі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню.
Ознайомившись із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухавши думку прокурора та підозрюваного, дослідивши надані матеріали судової справи №465/1198/17, суд приходить до наступних висновків.

Клопотання відповідає вимогам ст.184 КПК України.

В провадженні Франківського районного суду м.Львова (головуючий суддя ОСОБА_6 ) перебуває обвинувальний акт у кримінальному проваджені №0000032 від 04.01.2017 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст.185, ч.1 ст. 289 КК України.
Ухвалою Франківського районного суду м.Львова (головуючий суддя ОСОБА_6 ) від 24.11.2020 року оголошено в розшук обвинуваченого ОСОБА_4 . Надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 , з метою приводу останнього до Франківського районного суду м. Львова.
Ухвалою Франківського районного суду м.Львова (головуючий суддя ОСОБА_6 ) від 15.08.2022 року надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 , з метою приводу в судове засідання для забезпечення його участі в розгляді клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Згідно з протоколом затримання на підставі ухвали суду про дозвіл на затримання від 15.08.2022 року ОСОБА_4 затриманий о 11:50 год. 27.09.2022 року.

Разом з тим з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 , надаючи пояснення працівникам поліції від 22.01.2020 року повідомив, що проживає в АДРЕСА_1 протягом двох років.
Наведена інформація була доведена до відома суду, що підтверджується листом начальника Личаківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_10 №794/3920 від 28.01.2020 року 22.01.2020 року.

Однак, виклики обвинуваченого до суду надалі здійснювалися за адресою: АДРЕСА_2 .

28.09.2022 року ОСОБА_4 доставлений у Франківський районний суд м.Львова з метою розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Копію клопотання та матеріалів, якими обґрунтовано необхідність застосування запобіжного заходу, підозрюваний отримав у строк, передбачений ч.2 ст.184 КПК України.

Відтак, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років та від трьох до п`яти років, що відповідно до ст.183 КПК України не перешкоджає застосуванню до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розділ II Кримінального процесуального кодексу України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження. До заходів забезпечення згідно з п. 9 ч.2 ст.131 цього Кодексу віднесені також запобіжні заходи. Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК).

Крім цього, у ст.178 КПК визначений перелік обставин, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до вимог ст. 181 КПК України до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі може застосовуватись запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Щодо обґрунтованості підозри.
Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень суд зазначає, що оцінка наданих доказів здійснюється не з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а лише з метою визначення певної вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою настільки, щоби виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Тобто на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання, які повинен вирішувати вже суд під час розгляду кримінального провадження за сутністю.

На стадії досудового розслідування слідчим суддею перевірялася наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, яка підтверджувалася зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколами допитів потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , протоколами допитів свідка ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_14 , потерпілого свідка ОСОБА_15 , свідка ОСОБА_16 , протоколом огляду місця події від 19.01.2017 по АДРЕСА_3 , протоколом огляду місця події від 03.01.2017 в приміщенні ТЦ «Уніцентр», що по вул. В.Великого, 58 у М. Львові, протокол затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України.

Закінчивши досудове розслідування в межах кримінального провадження №0000032 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.289 КК України відносно ОСОБА_4 прокурором до суду скеровано обвинувальний акт.

Щодо ризиків кримінального провадження.
Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

На переконання сторони обвинувачення, у цьому провадженні існують ризики, що обвинувачений може: переховуватись від суду, продовжити свою злочинну діяльність - вчинити нові кримінальні правопорушення.

Щодо ризику переховування ОСОБА_4 від суду, слідчий суддя вважає такий ризик на момент розгляду даного клопотання обґрунтованим з огляду на наступне.
При оцінці ризику переховування від слідства та/або суду може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000.

Слід зазначити, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно з ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу, враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_4 у сукупності з іншими обставинами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання суду сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого вчинити дії з метою переховування від суду для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що такі мають реальну можливість здійснити їх у майбутньому.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому суд враховує, що до ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м.Льова від 20.01.2017 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю сплати застави. 31.05.2017 року обвинувачений звільнений з під варти у зв`язку із внесенням застави. Однак в судові засідання не прибував, чим порушував обов`язки, покладені на нього ухвалою суду, на підставі чого до ОСОБА_4 неодноразово застосовувався привід.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова (головуючий суддя ОСОБА_6 ) від 24.11.2020 року оголошено в розшук обвинуваченого ОСОБА_4 . Надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 , з метою приводу останнього до Франківського районного суду м. Львова.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова (головуючий суддя ОСОБА_6 ) від 15.08.2022 року надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 , з метою приводу в судове засідання для забезпечення його участі в розгляді клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відтак наведені обставини дають підстави вважати наявним ризик переховування ОСОБА_4 від суду.
Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення слід зазначити наступне.

Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення (іншого злочину) то суд бере до уваги, що ОСОБА_4 раніше судимий, офіційно не працевлаштований, неодружений, однак в судовому засіданні обвинувачений повідомив, що в м.Києві ремонтує автомобілі для потреб ЗС України.

Також в судовому засіданні обвинувачений повідомив, що з дня оголошення підозри в цих злочинах до дня розгляду даного клопотання не вчиняв інших кримінальних правопорушень, що підтвердив прокурор наявною в нього довідкою із інформаційно-аналітичної системи про судимість. Інших доказів на підтвердження наявності вказаного ризику суду ненадано.

Таким чином, суд вважає, що наведені у клопотанні прокурора обставини не дають підстав вважати наявним ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо можливості інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Частиною 1 ст.176 КПК України встановлена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м`якого (особисте зобов`язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч.3 ст. 176 КПК України).

Фактично, слідчий суддя повинен встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав підозрюваного та дотримання принципу верховенства права. Тримання під вартою вважається «позбавленням волі» в розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Метою цієї статті є захист від самовільного та необґрунтованого позбавлення волі. Тому, слідчий суддя повинен всебічно оцінити обставини, на які посилаються сторона обвинувачення та сторона захисту.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У ст.5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

З огляду на викладене, вважаю, що слідчим в клопотанні і прокурором при розгляді клопотання не наведено доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні, а застосування саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням вищенаведеного, вважаю необхідним застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який є необхідним та достатнім для забезпечення процесуальної поведінки обвинуваченого та пропорційним меті, тобто забезпеченню кримінального провадження.

Наведене дає підстави для висновку про те, що до ОСОБА_4 на підставі ч.4 ст.194 КПК України слід застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а саме домашній арешт, з метою запобігти вказаному ризику, наявність якого доведена, забезпечити дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку підозрюваного, поклавши на підозрюваного відповідні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, на строк два місяці.

Слід зазначити, що кримінально-процесуальним законодавством передбачено, що в разі невиконання покладених згідно ухвали суду обов`язків до обвинуваченого може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та може бути накладено грошове стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 181, 183, 193-194, 196, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:
В задоволенні клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000032 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.289 КК України відносно ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 на строк два місяці такі обов`язки:

- не відлучатися із місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу прокурора або суду;

- прибувати за викликом прокурора чи суду за першою вимогою, в тому числі у разі виклику за допомогою телефонного зв`язку;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених, згідно ухвали суду обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та може бути накладено грошове стягнення.

Контроль за виконанням домашнього арешту покласти на прокурора Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області ОСОБА_3 ..

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити обвинуваченому.

Ухвалу може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1