Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/5311/21
Провадження №: 1-в/332/45/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2022 р. м.Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Заводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області про приведення вироку у відповідність відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Донецької області, м. Макіївка, громадянина України, маючого повну загальну середню освіту, який є інвалідом III групи, не одруженого, який не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:
Орган пробації звернувся до суду з вказаним поданням, в якому зазначене наступне. Вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 08.02.2022р. ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст.309 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі з іспитовим строком згідно ст.75 КК України в 1 рік. Але, у вироку не зазначений обов`язок засудженого з`являтись до реєстрації до органу пробації, хоча це передбачено ст.76 КК України. Просить привести вирок у відповідність із ст.76 КК України.

В судовому засіданні представник органу пробації подання підтримала та пояснила, що засуджений ОСОБА_4 не має обох ніг, але на її думку він повинен з`являтись для реєстрації до органу пробації, просила подання задовольнити.

Прокурор в судовому проти подання заперечував та пояснив, що вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 08.02.2022р. була затверджена угода та ОСОБА_4 призначено узгоджене покарання з іспитовим строком, при чому на нього були покладені тільки ті обов`язки, які він реально міг виконати за станом здоров`я, тому в угоді передбачалось, що обов`язок з`являтись на реєстрацію до органу пробації на ОСОБА_4 покладатись не буде. Зазначений вирок набрав чинності, а тому відсутні правові підстави розширювати коло зобов`язань засудженого, які не були встановлені вироком суду.

Засуджений ОСОБА_4 до судового засідання не з`явився, його представник надав через канцелярію медичні документи про неможливість з`явитися до суду через ампутацію нижніх кінцівок.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд приходить до висновку, що подання органу пробації не підлягає задоволенню з нижченаведених підстав.

Судом встановлено, що вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 08.02.2022р. ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст.309 КК України, при призначенні покарання суд ухвалив:

«Затвердити по цьому кримінальному провадженні угоду про визнання винуватості від 24.12.2021 року, укладену між прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити йому узгоджене покарання у вигляді ОДНОГО року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити, якщо він протягом ОДНОГО року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме:

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.».

В мотивувальній частині вироку зазначено наступне.

«Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди обвинуваченому буде призначене покарання за ч.2 ст.309 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі з іспитовим строком, але за виключенням обов`язку щодо явки на реєстрацію до органу пробації через стан здоров`я обвинуваченого внаслідок його інвалідності. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому. Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного. Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи. Обвинувачений в судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.».

Отже, при призначенні покарання суд покладав на обвинуваченого ті зобов`язання, які він реально здатний виконати, без загрози для свого життя, здоров`я, приниження честі та гідності. Зазначений вирок набрав чинності, а тому відсутні правові підстави розширювати коло зобов`язань засудженого, які не були встановлені вироком суду.

Окрім того, відповідно до ст.3 Конституції України юдина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Суд вважає, що вимоги органу пробації примушувати ОСОБА_4 , який не має нижніх кінцівок, з`являтись на реєстрацію до органу пробації, порушують ст.3 Конституції України, оскільки самостійно ОСОБА_4 не здатен виконати таке зобов`язання, отже подібні вимоги наражають ОСОБА_4 на небезпеку та принижують його честь і гідність. При цьому згідно ст.8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії.

Слід також зазначити, що невиконання обов`язків, покладених судом на засудженого, відповідно до ст.78 КК України може бути підставою для скасування звільнення з випробуванням. Отже, у випадку призначення засудженому обов`язку, якого він не здатний самостійно виконати, ставить його в залежність від інших осіб та створює умови превентивного ризику скасування такого звільнення, що, на думку суду, носить дискримінаційні ознаки у порівнянні з іншими особами, які взмозі без перепон виконувати подібні зобов`язання. Отже, призначення такого обов`язку, який засуджений не здатний виконати, не ставить на меті перевиховання засудженого. Тоді як відповідно до ч.3 ст.50 КК України покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

На підставі викладеного та керуючись ст. 26 КВК України, ст.ст. 537, 539 КПК України (2012 року), суд -
УХВАЛИВ:
В задоволенні подання органу пробації відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 7 днів з моменту оголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 15.06.2022 року.

Суддя ОСОБА_1