Справа № 186/1405/17
Провадження № 1-кп/188/20/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт Петропавлівка клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000219 від 14.04.2017, що надійшло до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області 23.06.2020, стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м. Сніжне Донецької області, навчається у Першотравенському гірничому ліцеї, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у відділі молодіжної превенції Першотравенського ВП не перебуває, перебуває на обліку в службі у справах дітей виконавчого комітету Першотравенського міської ради як дитина яка опинилася у складних життєвих обставинах, як позбавлена батьківського піклування, переміщена дитина з тимчасово окупованої території, фізично та психічно здоровий, має середній рівень знань по основним предметам, за місцем навчання має посередню характеристику, виховується під опікою ОСОБА_5 з 15.06.2005, житлово-побутові умови проживання задовільні,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з обвинувальним висновком ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, скоєному за таких обставин.

14.04.2017 на підґрунті виниклих особистих неприязних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 після 5-го уроку виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_9 вийти за територію школи АДРЕСА_2 , для того щоб вирішити конфлікт за допомогою бійки, на цю пропозицію ОСОБА_9 погодився. Після уроку ОСОБА_9 та ОСОБА_3 пішли за будинок АДРЕСА_3 , де розпочалась бійка між вказаними особами. В ході бійки ОСОБА_3 , реалізуючи свій умисел на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень невизначеного ступеню, намагався нанести удари руками та ногами в обличчя останньому, наносив удари в тулуб, по ногам та рукам, після чого ОСОБА_3 кулаком лівої руки попав у ніс ОСОБА_9 , в результаті чого в нього з носу пішла кров.

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи №119-Д від 20.07.2018 ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у виді перелому кісток носу, який призвів під час травматичного процесу до скривлення носової перетинки, які стали причиною обмеження носового дихання, встановлені патологічні зміни носа та його порожнини були обґрунтованою підставою для проведення оперативного втручання з метою відновлення носового дихання. Таким чином, встановлені тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з подальшим лікуванням ускладнень і за своїм характером відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я понад 21 день.

В судовому провадженні 13.06.2022 захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 подав письмове клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 122 КК України, та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Прокурор сподівається на розсуд суду при вирішенні цього клопотання.

Обвинувачений підтримав клопотання, заявив про часткове визнання вини і свою згоду на закриття провадження у зв`язку із закінченням строків давності, розуміння наслідків закриття провадження із цієї підстави, зокрема, можливість стягнення з нього в порядку цивільного судочинства завданої потерпілому шкоди.

Захисник підтримав своє клопотання, зазначив, що часткове визнання вини обвинуваченим не пов`язане з встановленням обставин кримінального правопорушення, а тільки з помилковою оцінкою наслідків тілесного ушкодження. Сторона захисту вважає, що в результаті некваліфікованого початкового лікування наслідки тілесного ушкодження стали більш тяжкими, ніж були при його заподіянні.

Представник потерпілого заперечив проти клопотання, вважаючи, що часткове визнання вини обвинуваченим перешкоджає закриттю провадження у зв`язку із закінченням строків давності, таке закриття порушує права потерпілого на встановлення в кримінальному процесі всіх обставин кримінального правопорушення.

Законний представник неповнолітнього потерпілого теж заперечила проти клопотання, зазначила, що сторона захисту умисно затягувала судовий розгляд, що задоволення клопотання змусить її спочатку розпочати судовий процес по відшкодуванню завданої її сину шкоди діями обвинуваченого.

Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, зазначає таке.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною 4 ст. 286 КПК України встановлено, що в разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 49 КК України визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Таким чином, за приписами вказаної статті особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання чинності вироком суду законної сили минули встановлені законом строки, обчислення яких призупиняється в разі ухилення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення від слідства та суду та переривається у випадку скоєння зазначеною особою нового кримінального правопорушення.

У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23 грудня 2005 року зазначено, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини, - у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Суд також звертає увагу на необхідність врахування тієї обставини, що ОСОБА_3 на день вчинення дій, за які він притягнутий до кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 122 КК України, тобто 14 квітня 2017 року, був неповнолітнім.

Відповідно до ст.106 КК України звільнення від кримінальної відповідальності та відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у віці до вісімнадцяти років, застосовується відповідно до статей 49 та 80 цього Кодексу з урахуванням положень, передбачених цією статтею (ч.1).

Щодо осіб, зазначених у частині першій цієї статті, встановлюються такі строки давності: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину (п.2 ч.2).

Санкцією ч.1 ст. 122 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_3 , передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років і вказане кримінальне правопорушення відповідно до ч.4 ст. 12 КК України є нетяжким злочином - передбаченим цим Кодексом діянням (дією чи бездіяльністю), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Дії, за які ОСОБА_3 притягнутий кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 122 КК України, вчинені ним 14 квітня 2017 року, тобто більше п`яти років тому.

Відповідно до частин 2 і 3 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Судом не встановлено обставин ухилення від досудового розслідування або суду ОСОБА_3 , оскільки його розшук не оголошувався і провадження не зупинялося.

Також відсутні відомості про вчинення ним у цей період нового злочину.

При цьому, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності є нереабілітуючою підставою. Отже, однією з умов його застосування є згода обвинуваченого. Цю згоду може бути виражено клопотанням такої особи про звільнення від відповідальності або підтримкою в будь-якій формі відповідного клопотання прокурора або захисника.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника і погодився з закриттям кримінального провадження з цієї підстави. Суд переконався, що обвинувачений розуміє права, передбачені ч. 3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, а також наслідки закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Суд зазначає, що процесуально-правовою підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно його згода на таке звільнення і воно є обов`язковим, за винятком випадків, спеціально передбачених у законі. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у цьому випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави.

Враховуючи зазначене, доводи представника потерпілого про необхідність доведення винуватості обвинуваченого для прийняття рішення про закриття провадження за строком давності є безпідставними.

У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23 грудня 2005 року міститься роз`яснення,що умовою звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 106 КК ( 2341-14 ) є вчинення злочину невеликої чи середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого особою у віці до 18 років.

Розгляд справи після досягнення особою зазначеного віку не створює перешкод для застосування цієї статті.

Підстава такого звільнення - закінчення строків давності (ч. 2 ст. 106 КК (2341-14 ), більшість яких скорочені порівняно зі строками, встановленими для осіб, котрі вчинили злочини у повнолітньому віці (ч. 1 ст. 49 КК).

За наявності обставин, передбачених у частинах 1 і 2 ст. 106 та ст. 49 КК ( 2341-14 ), звільнення від кримінальної відповідальності осіб, які вчинили злочин у віці до 18 років, є обов`язковим.

За вказаних обставин у суду є всі підстави для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КК України, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000219 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, підлягає закриттю.

Стосовно заявленого потерпілим ОСОБА_9 в особі законного представника потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_3 та законного представник обвинуваченого ОСОБА_5 цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд зазначає таке.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК, суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Тому, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений потерпілими цивільний позов про стягнення матеріальної і моральної шкоди необхідно залишити без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

Речові докази відсутні.

Процесуальних витрат немає.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На підставі викладеного та ст.ст. 44, 49, 106 КК України, керуючись п.1 ч.2 ст. 284, ч.1 ст.285, ч.3 ст. 288, ст.ст.372, 392, 395, 532 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Закрити кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000219, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 в особі законного представника потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_3 та законного представник обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили через сім днів з моменту її оголошення, якщо не буде оскаржена.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Копію ухвали негайно після її оголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1