Житомирський апеляційний суд
Справа №289/2601/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на строк 60 днів по 26.06.2022 року включно, без права внесення застави,

в с т а н о в и л а:

На розгляді Радомишльського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без права внесення застави, оскільки він є раніше неодноразово судимим, наявні ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме він знаходячись на волі може переховуватися від суду, так як обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, може вплинути на свідків, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, строком на 60 днів, а саме по 26.06.2022 включно, без права внесення застави.

У задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що ризики враховані під час обрання обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на теперішній час не втратили своєї актуальності.

Зазначив, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж той, який запропоновано прокурором, є недоцільним, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, може незаконно впливати на потерпілого та свідків, а також переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2022 року скасувати та постановити нову, якою обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт.

Посилається на те, що ризики на які послався прокурор у своєму клопотанні про продовження строку тримання під вартою та суд в оскаржуваній ухвалі є недоведеними.
Зазначив, що ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків відсутній, оскільки не знає місця проживання ні потерпілого ні свідків та дана інформація йому не потрібна.

Також відсутній ризик переховуватись від суду, оскільки має трьох малолітніх дітей та дружину яка хворіє та потребують допомоги, підтримки та забезпечення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2022 року, постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний із обмеженням волі.

Вказує, що жодний ризик, передбачений ст.177 КПК України прокурором не доведений. ОСОБА_7 не має сенсу переховуватись від суду, так як розуміє, що при переховуванні він сам собі нашкодить, що може в подальшому призвести до отримання санкції у вигляді позбавлення волі. ОСОБА_10 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 де проживає його багатодітна сім`я. Зазначає, що ОСОБА_10 займається вихованням своїх неповнолітніх дітей та турбується про їх матеріальний стан під час війни.

Посилається на те, що запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт відносно ОСОБА_11 здатний забезпечити виконання процесуальних обов`язків та запобігти наведеним ризикам.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 підтримала як свою апеляційну скаргу так і обвинуваченого.

Зазначила, що обвинувачений ОСОБА_10 обізнаний про час день та місце розгляду провадження та просив розгляд проводити у його відсутність. Апеляційні скарги та вимоги підтримує.

Прокурор заперечив щодо задоволення апеляційних скарг, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В провадженні Радомишльського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 28.04.2022 року в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 на домашній арешт.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 на домашній арешт, заперечення прокурора, який просив продовжити відносно обвинуваченого термін тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Разом з тим, колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 умисного особливо тяжкого злочину, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою останнього.

Також судом першої інстанції було враховано й те, що обвинувачений неодноразово судимий та відбував покарання у місцях позбавлення волі. Кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, на даний час не досліджені письмові докази, не допитані потерпіла і свідки

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи захисника та обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_7 .

Посилання апелянтів на те, що до обвинуваченого ОСОБА_7 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки апелянтами не наведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи захисника та обвинуваченого про те, що він має постійне місце проживання, на думку колегії суддів, також не можуть бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки наявність постійного місця проживання неможливо віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від суду, подальшого можливого покарання.

Крім того, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочину у якому він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, є неможливим.

Не можуть бути враховані як підстава до застосування більш м`якого запобіжного заходу і доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про наявність соціальних зв`язків, перебування у шлюбі, наявність на утриманні дітей та дружини яка хворіє, оскільки такі дані були враховані судом першої інстанції та не впливають в даному випадку на правильність прийнятого судом рішення, не можуть бути безумовною підставою для застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, вирішуючи клопотання, як обвинуваченого та його захисника щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, так і прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним, дані про особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого правопорушення, та врахував наявність передбачених ст.177 КПК ризиків переховуватися від суду, впливати на потерпілого чи свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Усі, викладені апелянтами апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом і ним надана належна оцінка.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на строк 60 днів по 26.06.2022 року включно, без права внесення застави залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: