Справа №295/8780/22
УХВАЛА
14.09.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

представник установи ОСОБА_4 ,

засудженого

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі подання начальника ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)» про звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сивтиквар російської федерації, громадянина росії, проживаючого до арешту в АДРЕСА_1 , який захворів на тяжку хворобу,-

встановив:

Начальник ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)» звернувся до суду з поданням про звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , який захворів на тяжку хворобу, згідно ст. 84 КК України. Обґрунтовуючи, що за висновком лікарсько-консультативної комісії № 326 від 08.09.2022 встановлено наявність хвороб ОСОБА_5 , одна з яких підпадає під перелік захворювань, які є підставою для подання матеріалів до суду щодо звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою згідно ст. 84 КК України.
Представник установи в судовому засіданні подання підтримав та просив його задовольнити.
Прокурор не заперечував щодо задоволення подання.

Засуджений в режимі відеоконферевції був присутній під час судового розгляду справи. Однак не міг розмовляти внаслідок хвороби.
Захисник в судовому засіданні щодо задоволення подання не заперечував, якщо установа виконання покарань підтвердить наявність установи чи організації, яка за межі установи виконання покарань забезпечить ОСОБА_5 необхідним.
Свідок ОСОБА_7 повідомив, що є лікарем-терапевтом медичної частини ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)» В судовому засіданні підтвердив факт тяжкого захворювання засудженого ОСОБА_5 , стан якого погіршується, потребує і буде потребувати постійного стороннього догляду. ОСОБА_5 себе обслуговувати не може за станом здоров`я. Зазначив, що останній режимні вимоги установи виконання покарань виконувати не може. У лікарню ДКВС України на ЛКК направити його не можливо з огляду на його стан здоров`я. Отримує регулярно необхідні ліки для покращення його стану здоров`я. Мінімальна ціна ліків необхідних на місяць для ОСОБА_5 складає приблизно 3000 гривень і це для того, щоб хоча б підтримувати його стан здоров`я. Засуджений втратив з огляду на стан його здоров`я суспільну небезпечність.
Свідок ОСОБА_8 повідомив суду, що є лікарем-неврапотологом КП "Лікарня №2 ім. В.П. Павлусенка" ЖМР та є членом ЛКК і надавався висновок ЛКК відносно ОСОБА_5 про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання №326 від 08.09.22 року, який ним підписано. ОСОБА_5 прибув у їх заклад у стабільно тяжкому стані. Потребував сторонього догляду. Надано було йому медичне лікування. Останній має тяжку хворобу, яка входить до п. 2 VII розділу Переліку хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, наведеного у додатку 13 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 року № 1348/5/572, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20.08.2014 року за №990/25767 про що і зазначено у вказаному висновку ЛКК. Може бути встановлено йому по першу групу інвалідності.
Свідок ОСОБА_9 надав покази про те, що є медичним директором КП "Лікарня №2 ім. В.П. Павлусенка" ЖМР та головою комісії ЛКК і надавався висновок ЛКК №326 від 08.09.22 року, який ним підписано. Дав суду аналогічні покази, надані свідком ОСОБА_8 .
Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали подання разом з висновком лікарсько-консультативної комісії про медичний огляд засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Стаття 152 КВК України визначає, що підставами звільнення від відбування покарання є хвороба засудженого.
В силу ч. 2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» вирішуючи питання про звільнення від подальшого відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» від 28 вересня 1973 року № 8, факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання.
Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань.
Судом було встановлено, що вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10.05.2017 ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 9 років.
Одна з хвороб, яку має ОСОБА_5 є тяжкою і входить до п. 2 VII розділу Переліку хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, наведеного у додатку 13 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 року № 1348/5/572, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20.08.2014 року за № 990/25767 і є підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання.
Згідно п. 1 р. VІ "Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі", затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 15.08.2014 року №1348/5/572, медичному обстеженню з метою підготовки та подання до суду матеріалів для вирішення питання про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання підлягають засуджені, які захворіли в УВП, а також особи, які захворіли до засудження, але їх хвороби внаслідок прогресування набули характеру, зазначеного в переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, згідно з додатком 12 до цього Порядку.
Відповідно до ст. 7, 8 КВК України, держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду. Засуджений має право на охорону здоров`я в обсязі, встановленому Основами законодавства України про охорону здоров`я, за винятком обмежень, передбачених законом.
Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Нормами частини 1 статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладає на державу зобов`язання охороняти право кожної людини на життя. Обов`язками держави з реалізації права на життя, яке є найбільшим і найважливішим із соціальних та правових благ особистості, є створення належних умов для реалізації цього права.
Відповідно положень ст.ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.
Як встановлено судом, ОСОБА_5 є громадянином росії, проживав до арешту в Донецькій області в м. Маріуполі, який тимчасово окуповано. Матеріали особової справи засудженого не містять данних про наявність у нього родини, відвідування його іншими особами та передачу йому продуктів харчування чи речей, що вказує на відсутність данних про те, що є хоча б одна особа, яка зможе піклуватись та постійно доглядати за ним та витрачати на нього кошти для забезпечення всім необхідним: продуктами харчування, одягом, засобами гігієни та необхідними ліками, які він потребує.
Подання та матеріали особової справи засудженого не містять данних що у випадку звільнення ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання у зв`язку з тяжкою хворобою останньому буде надано державний заклад, чи інша організація, де йому будуть надавати постійний належний сторонній догляд та необхідне забезпечення всім необхідним.
За таких обставин, враховуючи викладене, тяжкість вчиненого злочину за яке відбуває покарання ОСОБА_5 , який відбув вже більше 2/3 строку призначеного покарання, те, що під час відбування покарання ОСОБА_5 до праці не залучався за станом здоров`я, характеризується посередньо, має три заохочення, стягнень з 31.12.16 року не має, від призначеного лікування не ухилявся, те що стан його здоров`я тяжкий та погіршується, через свою хворобу втратив суспільну небезпеку, однак як вбачається звільнення засудженого за межі відбування покарання, загрожує його здоров`ю та життю, ще більше ніж перебування на даний час в медичній частині установи покарань. А тому, суд приходить до висновку що подання є передчасним і в його задоволенні необхідно відмовити. Відсутні переконливі документи та докази, які будуть свідчити про те, що у випадку звільнення ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання у зв`язку з тяжкою хворобою, це не буде загрожувати ще більшому його погіршенню здоров`ю та не буде загрожувати його життю.
Керуючись ст. 84 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,-

постановив:

В поданні начальника ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)» про звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , який захворів на тяжку хворобу - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд міста Житомира протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1