КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1240/2022 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
13 липня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 про накладення арешту на майно.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою внаслідок невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам та допущення судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Однак, викладені обставини, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наступними доводами та документами.
Відповідно до довідки Рокитянської селищної ради Білоцерківського району Київської області № 1597-02-37 від 30.11.2021, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає в по АДРЕСА_2 .
Відповідно до щорічної декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, що міститься у Єдиному державному реєстрі декларацій та подана 15.03.2021, ОСОБА_9 декларує готівкові кошти у розмірі 95 000 гривень, його дружина - ОСОБА_11 готівкові кошти у розмірі 224000 гривень, а всього сім`я ОСОБА_9 задекларувала кошти у загальній сумі 319 000 гривень.
Зазначені документи ґрунтовно спростовують факт проживання ОСОБА_10 у свого сина та підтверджують приналежність коштів вилучених під час обшуку по місцю проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , саме ОСОБА_9 .
Також апелянт зазначає, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора в підтримку поданої апеляційної скарги, з доповненнями яку він підтримав з наведених в ній підстав та просив задовольнити її в повному обсязі, захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного (обвинуваченого) ОСОБА_9 особи у володінні якої перебувало майно ОСОБА_10 , який заперечував щодо задоволення вказаної апеляційної скарги та вважав оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою, а також зазначив, що досудове розслідування закінчено та обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 направлено до суду для розгляду його по суті, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, з доповненнями прокуроране підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Під час досудового розслідування, старшим слідчим другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві 28.10.2021 у період часу з 19 год. 52 хв. по 22 год. 17 хв. у приміщенні приватної квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , здійснив обшук в порядку ст. 233 КПК України, в ході якого виявлено та вилучено речові докази, які мають відношення до кримінального провадження, а саме:
2. грошові кошти у сумі 1300 (одна тисяча триста) номіналом 100 доларів США, вилучені до сейф пакету ДБР № S2044927;
3. грошові кошти у сумі 500 (п`ятсот) номіналом 100 доларів США серії: KC43528552A, KL77440114C, KB29641138D, AB69776896T, KB47906097M, вилучені до сейф пакету ДБР № S2044926.
Дане клопотання про арешт майна направлено на адресу суду Печерського районного суду м. Києва від через Укрпошту Експрес відповідно до накладної 29.10.2021 /а.с. 195/.
17.01.2022 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні вказаного клопотання прокурора про арешт зазначено майна.
Приймаючи таке рішення слідчий суддя вислухав пояснення прокурора, який підтримав дане клопотання, захисника підозрюваного який заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що грошові кошти, які були вилучені під час обшуку є майном третьої особи, підозрюваний та особа у володінні якої перебувало майно підтримали думку захисника.
Дане рішення слідчого судді колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому досліджені матеріали справи, вислухано пояснення учасників судового розгляду, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги не обґрунтованими, виходячи з того, що слідчий суддя при розгляді клопотання про арешт майна насамперед має встановити правову підставу для подачі такого виду клопотання, а потім лише мету відповідно до положень статті 170 КПК України.
Статтею 3 КПК України визначено терміни, які вжито в цьому Кодексі.
Так, відповідно до пункту 10 частини 1 статті 3 КПК Україникримінальним провадженням визнається досудове розслідування та судове провадження.
Згідно пункту 5 частини 1 статті 3 КПК України досудовим розслідуванням є стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, окрім іншого, направленням до суду обвинувального акту.
Положення пункту 24 частини 1 статті 3 КПК України визначають, що судовим провадженням визнається кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до ч.1 ст.5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Отже, з аналізу вказаних положень КПК України можна дійти висновку про впорядкованість кримінального провадження, його стадійність, що в свою чергу, обумовлює встановлений порядок вчинення процесуальних дій на кожній стадії.
Зокрема, нормами глави 26 КПК України «Оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» визначено як перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскарженні «під час досудового розслідування» (стаття 303 КПК України), так і перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені «під час досудового розслідування», зокрема, ухвали про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна (стаття 309 КПК України).
Використання в цій главі КПК України словосполучення «під час досудового розслідування» дає підстави стверджувати про те, що вказані дії, в тому числі апеляційне оскарження ухвал слідчого судді, може здійснюватися виключно на стадії досудового розслідування, тобто до направлення обвинувального акту до суду.
Передбачені процесуальними нормами обмежені строки досудового розслідування обумовлюють необхідність термінового вирішення питань під час досудового розслідування, у зв`язку з чим КПК України встановлює скорочені строки розгляду заяв та скарг на даній стадії, в тому числі апеляційних скарг на ухвали слідчого судді. Зазначене зумовлене необхідністю оперативного здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні саме на стадії досудового розслідування, виходячи з засад цієї стадії провадження. Закінчення ж цієї стадії завершує здійснення функції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, яка реалізується слідчими суддями та судами апеляційної інстанції в порядку оскарження ухвал слідчих суддів, з чим відповідно відпадає необхідність в оперативності такого судового контролю.
У разі направлення обвинувального акту до суду вже не слідчий суддя, а саме суд першої інстанції під час судового провадження вирішує всі питання за даним провадженням, в тому числі щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у ньому. За таких обставин судовий контроль, що здійснюється на стадії досудового розслідування слідчим суддею, переходить до повноважень суду першої інстанції під час судового провадження, саме з моменту закінчення досудового розслідування - направлення обвинувального акту до суду.
Отже, всі питання, що виникають під час кримінального провадження, вирішуються стадійно і лише тим судом, який має на це компетенцію на відповідній стадії.
Протилежне може призвести до одночасного вирішення одних й тих самих питань в різних судових провадженнях в одному кримінальному провадженні, в тому числі різними судами, що неминуче створить як неприпустиму конкуренцію повноважень всередині судової влади, так і поставить під загрозу прогнозованість та стабільність кримінального провадження як чітко визначеної стадійної процедури.
Вказане дає підстави для висновку, що статтею 309 КПК Україниобмежено апеляційний перегляд ухвал слідчого судді такою умовами як, вид ухвали слідчого судді та стадією кримінального провадження (під час досудового розслідування).
Отже розгляд і вирішення питань, передбачених главою 26 КПК України «Оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування», як і перегляд судових рішень, прийнятих за результатами такого розгляду, можуть відбуватися лише під час досудового розслідування, і мають бути припиненими із закінченням стадії досудового розслідування, оскільки невиконання цих вимог може призвести до порушення принципу правової визначеності через вирішення тотожного питання різними судами однієї інстанційності в тому ж кримінальному провадженні.
Відтак, суд апеляційної інстанції не має процесуальної можливості розглядати по суті доводи апеляційної скарги на судове рішення слідчого судді після закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні, незважаючи на факт призначення апеляційного розгляду скарги. Відтак доводи про які зазначає, прокурор підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора, слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без зміни.
Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу, з доповненнями прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4