Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/733/22
номер провадження 1-кс/695/605/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2022 рокум. Золотоноша

Слідчий суддя Золотоніського міськрайонного суду

Черкаської області ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника заявника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування запобіжного заходу арешту майна у кримінальному провадженні № 0000265 від 07.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, накладеного ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12.05.2022,
ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 із клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000265 від 07.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, про скасування арешту причіп металевий сірого кольору із синім тентом державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , в якому просить повернути вказаний причіп законному володільцю ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що на підставі ухвали слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12.05.2021 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000265 від 07.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України накладено арешт на вказане вище майно. Стороною обвинувачення на даний час не доведено, що на даному етапі кримінального провадження вказаний автомобільний причіп відповідає критеріям ст. 98 КПК України, та які конкретно ознаки такого майна можуть бути використані для доведення конкретних обставин, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні. Також у клопотанні зазначено, що жодними доказами не доведено, що вказаний причіп здобутий злочинним шляхом, чи є об`єктом кримінального правопорушення. Як зазначено у клопотанні, з матеріалів кримінального провадження володілець майна ОСОБА_5 не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, а тому не є суб`єктом ст. 170 КПК України. Подальше зберігання вказаного транспортного засобу на території відділу поліції суперечить інтересам володільця майна, порушується його право на користування даним причіпом.

У судовому засіданні представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 на задоволенні вказаного клопотання наполягала, вказуючи при цьому на безпідставність утримання даного майна в Золотоніському РВП ГУНП в Черкаській області, оскільки органи слідства мали достатньо часу для проведення із ним усіх необхідних слідчих дій.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував повністю.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 та прокурора, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя зазначає про таке.

Слідчим суддею встановлено, що Золотоніським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000265 від 07.04.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 12.05.2022 у вказаному кримінальному провадженні накладено арешт, зокрема на причіп металевий сірого кольору із синім тентом державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданим ВРЕР-4 УДАІ в м. Києві належить ОСОБА_6 , та 15 зрізів деревини породи дуб, колоди деревини породи дуб близько 9 кубів, які було виявлено та вилучено під час проведення обшуку у домоволодіннях по АДРЕСА_1 власниками яких є ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_7 , та в яких фактично проживає ОСОБА_5 .
Із змісту вказаної вище ухвали вбачається, що підставою для накладення арешту на зазначений автомобільний причіп слугувало те, що дане майно має доказове значення для забезпечення даного кримінального провадження та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Тому з метою запобігання можливості відчуження майна, його псування, знищення, тощо до проведення з ним слідчих дій, було надано розпорядження про можливість вилучення його на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області за адресою: Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Січова, 3.
Водночас згідно з посвідченою приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_8 довіреністю, зареєстрованою в реєстрі за № 764 від 22.06.2022, тобто вже після постановлення ухвали слідчого судді про накладення арешту на вказаний автомобільний причіп, його власник ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_5 розпоряджатись (продати, обміняти, заставити, здати в оренду) та керувати даним причіпом.
Щодо твердження представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 , що законний володілець майна ОСОБА_5 не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, а тому не є суб`єктом ст. 170 КПК України, слідчий суддя зазначає про таке.

Частиною першою статті 64-2 КПК України встановлено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.
Слідчий суддя зауважує, що з клопотанням про накладення арешту на вказаний автомобільний причіп звернувся саме прокурор.
Відтак, враховуючи, що законним володільцем вказаного автомобільного причіпу станом на момент звернення прокурора з даним клопотанням до слідчого судді був саме ОСОБА_5 , оскільки йому було передано в користування дане майно на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, слідчий суддя зауважує, що останній набув статусу третьої особи, щодо майна якого було вирішено питання про арешт у даному кримінальному провадженні.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, в якому Високий Суд вказав на порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним
Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження. Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України визначено, що заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з положеннями ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною першою статті 174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

На даний час у даному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000265 від 07.04.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України досудове розслідування триває.
Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи, на даний час існують обґрунтовані підозри вважати, що даний автомобільний причіп є знаряддям вчинення вказаного кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку, що доказів того, що станом на день розгляду клопотання відносно вказаного майна проведено всі необхідні слідчі дії у кримінальному провадженні або арешт накладено необґрунтовано слідчому судді не надано.
Відтак у задоволенні клопотання належить відмовити повністю.
Керуючись ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відмовити повністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_9 -Сташинська