Провадження № 1-кс/344/4325/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , потерпілого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 від 15.09.2022 року та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову старшого дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 від 15.09.2022 року про часткову відмову у задоволенні клопотання в якій просить скасувати постанову та зобов`язати дізнавача звернутися до Івано-Франківського міського суду з клопотанням про накладення арешту у формі заборони Управлінню реєстраційних процедур реєструвати право власності на квартиру та подальшого її відчуження, зобов`язати дізнавача повторно розглянути клопотання в частині пунктів 1 та 2 та прийняти відповідне процесуальне рішення.

Потерпілий у судовому засіданні вимоги скарги підтримав з підстав наведених в ній, просив скаргу задоволити.

Дізнавач у судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив розгляд скарги проводити за його відсутності, в задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши пояснення потерпілого, вивчивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0000461 від 16.07.2021, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

09 вересня 2022 року потерпілий ОСОБА_3 звернувся до начальника сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області із клопотанням про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, а саме:

звернутися до Управління реєстраційних процедур Департаменту адміністративних послуг Івано-Франківської міської ради та Управління державної реєстрації Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про заборону реєструвати право власності на об`єкт нерухомого майна, вчиняти будь які дії щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , до закінчення досудового розслідування;

звернутися до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з клопотанням про заборону Управлінню реєстраційних процедур Департаменту адміністративних послуг Івано-Франківської міської ради та Управлінню державної реєстрації Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) чи будь яким уповноваженим на те державним реєстраторам прав на нерухоме майно реєструвати право власності на об`єкт нерухомого майна, вчиняти будь які дії щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , до закінчення досудового розслідування;

отримати з сектору інформаційної підтримки Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стосовно Обслуговуючого кооперативу ЖБК «Сонячний Франківськ» про наявність у останнього речових прав на нерухоме майно та заборону відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта будівництва «Група багатоквартирних житлових будинків з приміщеннями громадського призначення в межах вулиць Бугая-Потічна-Симоненка у сє. Вовчинець м. Івано-Франківська».

15 вересня 2022 року дізнавач частково відмовив у задоволенні клопотання про що склав постанову.

Відмовляючи у задоволенні клопотання в частині пунктів 1 та 2 дізнавач вказав, що зазначена потерпілим заборона щодо реєстрації не передбачена чинним КПК України та не є заходом забезпечення кримінального провадження. КПК України передбачає накладення арешту, як заходу забезпечення кримінального провадження. Підстави передбачені п. 2-4 ч. 2 ст. 170 КПК України відсутні для накладення арешту на квартиру. Житлова квартира у кримінальному провадженні речовим доказом не визнана, оскільки не встановлено, що вона була знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегла на собі його сліди, чи містить інші відомості щодо кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

За змістом ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети (ч. 1 та 2 ст. 223 КПК України).

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Слід також зазначити, що чинний КПК України не встановлює вичерпного переліку дій, які є обов`язковими до вчинення слідчим чи дізнавачем при здійсненні досудового розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення. При проведені досудового розслідування слідчий, дізнавач чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатніх за їх переконанням для прийняття вмотивованого рішення.

Отже, прокурор, дізнавач та слідчий при здійсненні досудового розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення визначають об`єм перевірочних дій, достатніх за їх переконанням для прийняття вмотивованого рішення, а не слідчий суддя.

Дізнавачем у постанові чітко зазначено з посиланням на норми чинного КПК України підстави для накладення арешту передбачені ст. 170 КПК України.

Відтак враховуючи наведене, та те, що мотиви прийняття дізнавачем вказаної вище постанови знайшли своє підтвердження, вважаю оскаржувану постанову вмотивованою та достатньо обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачаю.

Згідно з частиною 3 статтею 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України,

У Х В А Л И В:
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 від 15.09.2022 року та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 376 КПК України повний текст ухвали оголошено 30 вересня 2022 року о 11 год. 50 хв.