Справа № 301/2867/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/29/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в кримінальному проваджені №0000277 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
за апеляційними скаргами першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Іршавського районного суду Закараптської області від 08 листопада 2021 року відносно ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИЛА:

вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 08 листопада 2021 року ОСОБА_12 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України .
Призначено ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.345 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ч. 4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначено за попереднім вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 30 вересня 2021 року, більш суворим, що призначено за даним вироком, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки .
Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_6 тримання під вартою - залишити попереднім до набрання вироком законної сили, зарахувавши у строк покарання час перебування під вартою з 14 серпня 2021 року по 16 серпня 2021 року та з 24 вересня 2021 року до набуття вироком законної сили .
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно вироку, 14 серпня 2021 року близько 15 години 40 хвилин перебуваючи в добовому наряді інспектор СРПП ВП № 1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_13 , приїхавши поблизу території штраф-майданчика, що за адресою АДРЕСА_2 , де в той час знаходився громадянин ОСОБА_6 який тримаючи в руках сокиру погрожував працівникам поліції «фізичною розправою, після чого зненацька кинув сокиру, яку тримав в руках в бік кущів зі сторони естакади, на що відреагував інспектор СРПП ВП №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_13 , підійшов до ОСОБА_6 , який діючи умисно, усвідомлюючи те, що інспектор сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Хустського РУП Головного управління Національної поліції у Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_13 , знаходиться під час виконання службових обов`язків, посягаючи на нормальну діяльність правоохоронних органів та їх авторитет спричинив своєю лівою рукою зігнутою в кулак один удар в область грудей ОСОБА_13 в результаті чого згідно висновку експерта №171-і від 17.08.2021 р., інспектор СРПП ВП №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області отримав тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості слід кваліфікувати як легке тілесні ушкодження, що має незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше , як 6 днів, згідно п.2.3.5. Правил судово-медичного визначенння ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МОЗ України , від 17.01.1995.
На вирок суду перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки. Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 30.09.2021 року відносно ОСОБА_6 виконувати самостійно. В решті вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 був засуджений вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 30 вересня 2021 року за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 рік обмеження волі, зі звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
У цьому кримінальному провадженні судом першої інстанції визнано встановленим, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України 14 серпня 2021 року, тобто до постановлення вироку Іршавського районного суду Закарпатської області від 30 вересня 2021 року.
Таким чином, Іршавський районний суд вироком від 08.11.2021, призначаючи покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, і не застосовуючи інститут звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, фактично призначив ОСОБА_6 реальне покарання за вироком Іршавського районного суду від 30.09.2021, хоча цим вироком до нього було застосовано положення ст.75 КК України.
На вирок суду апеляційну скаргу подав обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_9 , які просять вирок Іршавського районного суду Закарпатської області щодо ОСОБА_6 скасувати та провадження закрити на підставі п. 1,2,3 ч. 1 ст. 284 КК України.
В обґрунтування апеляційних вимог покладаються на те, що матеріали даної кримінальної справи містять постанову про призначення групи прокурорів від 14.08.2021, яка не підписана керівником Хустської місцевої прокуратури, тобто не містить підпису ОСОБА_14 , таким чином вказана постанова є недопустимим доказом. Також суд першої інстанції прийняв обвинувальний вирок виключно на підставі ніби то визнання ОСОБА_6 своєї вини. Вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_6 не надавав пізнавальних показів навпаки не визнавав факту нанесення удару потерпілому та жодних доказів про нанесення удару ОСОБА_6 в область грудей потерпілому матеріали справи не містять. Крім того, вважають, що судом не роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_6 суті обвинувачення. Також вважають, що суд першої інстанції не мав права розглядати справу в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Вважають, вказані процесуальні порушення істотно впливають на законне та прийняте рішення.
Також апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав захисник ОСОБА_11 , який просить вирок щодо ОСОБА_6 змінити та призначити обвинуваченому остаточне покарання із застосуванням ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 2 роки та покладенням відповідних обов`язків.
Зазначає, що при призначенні міри покарання судом не враховано, обставини які пом`якшують вину обвинуваченого, а саме: щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, примирення з потерпілим те, що потерпілий претензій не має, просив суд суворо не карати та не позбавляти волі обвинуваченого, а також те, що обставини які обтяжують вину відсутні. Не враховано те, що ОСОБА_6 позитивно характеризуюся по місцю проживання, має на утриманні батька інваліда.
Крім того, судом не обґрунтовано та не умотивовано прийнято рішення про призначення ОСОБА_6 реальну покарання, оскільки наведені у вироку суду обставини які пом`якшують покарання дають підстави суду застосувати до ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
На вирок суду апеляційну скаргу подано прокурором Іршавського відділу Хустської прокуратури ОСОБА_7 , яка просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. В решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляційних вимог покладається на те, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про щире каяття засудженого, оскільки його поведінка як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду не свідчила про наявність такого каяття. ОСОБА_6 фактично не визнав вину, оскільки зазначив в суді, що умислу на заподіяння працівникови правохооронного органу тілесних ушкоджень не мав, а випадково їх спричинив під час штовханини, тобто дає неправдиві показання, його поведінка не демонструє готовність понести заслужене покарання, не жалкує про вчинене, негативно не оцінює злочин, не бажає виправити ситуацію.
Посилання на особу винного - визнання вини, щире каяття, відсутність претензій з боку потерпілого, у вироку не конкретизовані й висловлені загальним формулюванням без належного підтвердження таких відомостей.
У даному кримінальному провадженні хоча і визнано обставиною, яка пом`якшує покарання засудженого, його щире каяття у вчиненому злочині, проте така обставина носить лише формальний характер.
Обвинувачений не сприяв розкриттю кримінального правопорушення, ухилявся від слідства, порушував покладені на нього при обрані запобіжного заходу обов`язки, тобто жодних активних дій для розкриття злочину він не вчиняв, а навпаки перешкоджав.
Попередні судимості та покарання не призвели до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої право слухняної поведінки у суспільстві.

Крім цього, судом не отримано з органу пробації висновку (досудової доповіді) відносно ОСОБА_6 щодо ризику небезпеки для суспільства.

В суді апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_7 просила апеляційні скарги прокуратури задоволити, а апеляційні скарги обвинуваченого та захисників залишити без задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_9 апеляційні скарги прокуратури заперечили, просили залишити їх без задоволення, а апеляційні скарги сторони захисту та обвинуваченого задоволити у повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, виступ прокурора ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційні скарги прокуратури та заперечила доводи апеляційних скарг сторони захисту та обвинуваченого, виступ захисника ОСОБА_15 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги та заперечили щодо задоволення апеляційних скарг прокуратури, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Як визначено ст. 409 КПК України, підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, як встановлено ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно положень ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Тобто обов`язковими умовами застосування скороченого порядку дослідження доказів є правильне розуміння учасниками судового провадження змісту певних фактичних обставин, добровільність їх позиції щодо відсутності необхідності дослідження цих обставин, а також роз`яснення судом учасникам судового провадження процесуальних наслідків такого порядку дослідження доказів.

Однак вказаних у ч. 3 ст. 349 КПК обов`язкових умов щодо скороченого порядку дослідження доказів при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції дотримано не було.

Як вбачається з аудіозапису судового засідання Іршавського районного суду Закарпатської області від 08.11.2021, після оголошення прокурором обвинувального акта, судом з`ясовувалось чи визнає ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення та чи бажає давати показання, на що ОСОБА_6 відповів «Так». Проте згодом на запитання прокурора двічі заперечує, що бив потерпілого ОСОБА_13 .

Також з аудіозапису судового засідання від 08.11.2021 вбачається, що судом першої інстанції не з`ясовано у обвинуваченого ОСОБА_6 , чи правильно він розуміє зміст фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності його позиції.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 надав пояснення, що не бив потерпілого ОСОБА_13 та стверджував про це у суді першої інстанції. Обвинувачений пояснив, що на запитання судді, чи визнає він свою вину відповів «Так», оскільки його захисник казав, що в разі визнання вини суд призначить ОСОБА_6 умовний термін відбуття покарання.

Колегія суддів приходить до висновку, що при допиті судом першої інстанції ОСОБА_6 в судовому засіданні від 08.11.2021, не мало місця беззаперечне визнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.345 КК України, як вказано у вироку суду.

Апеляційний суд погоджується з відповідними доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 та вважає, що вказані порушення кримінального процесуального закону є істотними, й такі залишено поза увагою судом першої інстанції при ухваленні обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 .

Враховуючи зазначене, дані обставини позбавляють суд апеляційної інстанції можливості виправити вказані вище істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки, зокрема, потребує проведення нового судового слідства в повному обсязі, повного дослідження та оцінювання всіх доказів, що процесуально означатиме інстанційну заміну судом апеляційної інстанції суду першої інстанції, і є процесуально неприпустимим.

За вказаних підстав вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду та із перевіркою допущених судом першої інстанції порушень.

Згідно із ч. 3 ст. 415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Під час нового судового розгляду суду необхідно усунути зазначені порушення, а також зауважити на доводи сторони захисту та прокурора й надати їм належну оцінку, повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено дослідити всі докази у кримінальному провадженні як окремо, так і у сукупності, та в залежності від встановленого, ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 415 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 08 листопада 2021 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до проведення підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, але не більше ніж на 60 діб.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4