Провадження №1-кс/523/2441/22
УХВАЛА
про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді
домашнього арешту для забезпечення видачі особи

15 вересня 2022 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , особи, щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання керівника вказаної прокуратури м.Одеси ОСОБА_6 від 13.09.2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для забезпечення видачі особи, відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борисів Мінської області Республіки Білорусь, білоруса за національністю, громадянина Республіки Білорусь, з вищою освітою, зі слів одруженого, працюючого бізнес-аналітиком компанії «Українські інформаційні технології», перебуваючого на обліку в ДМС з 11.12.2019 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на території України раніше не судимого,
який розшукується компетентними органами Республіки Білорусь для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.210 Кримінального кодексу Республіки Білорусь (заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем за попередньою змовою групою осіб, в особливо великому розмірі),
в с т а н о в и в:
13.09.2022 року до Суворовського районного суду м.Одеси для розгляду надійшло клопотання керівника Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, відносно ОСОБА_5 , який розшукується компетентними органами Республіки Білорусь для притягнення до кримінальної відповідності за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.210 Кримінального Кодексу Республіки Білорусь.
Зі змісту означеного клопотання слідує, що постановою компетентного органу Республіки Білорусь від 27.09.2018 року ОСОБА_5 оголошений у розшук, оскільки останньому висунуте обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.210 Кримінального кодексу Республіки Білорусь, за ознаками заволодіння майном, вчиненого посадовою особою з використанням службових повноважень, організованою групою, в особливо великих розмірах (розкрадання шляхом зловживання службовими повноваженнями), а саме у розкраданні належних ВАТ «Нафтан» грошових коштів в особливо великих розмірах на загальну суму 207000 євро, що мало місце в період з 2015 по серпень 2017 року в рамках реалізації інвестиційного проекту з реконструкції вакуумного блоку вказаного підприємства, з використанням рахунків підприємств MENDELEEV GROUP OU та Petroleum Service OU.
В обґрунтування внесеного клопотання керівник Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_6 посилається на необхідність застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з метою забезпечення проведення екстрадиційної перевірки.
З`ясувавши думку прокурора ОСОБА_3 на підтримку внесеного клопотання, заслухавши заперечення захисника ОСОБА_4 та промову ОСОБА_5 , дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
З огляду на ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Частина ч.1 ст.9 зазначеного Кодексу встановлює, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно з ч.1 ст.94 вказаного Кодексу, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до положень ч.2 ст.585 КПК України, при вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов`язково враховує: відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень; тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики; вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується; міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.

Втім, як слідує з розглядуваного клопотання та доданих до нього матеріалів, ухвалою слідчого судді від 12.05.2021 року, ОСОБА_5 змінено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на особисте зобов`язання, з покладенням відповідних обов`язків, а ухвалою слідчого судді від 12.09.2022 року в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку дії обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, - відмовлено.
Положення ж ч.1 ст.179 КПК України встановлюють, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст.194 цього Кодексу, які можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст.199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються (ч.7 ст.194 КПК).
Наведені обставини обумовлюють висновок слідчого судді про помилкове звернення керівником Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_6 до суду із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для продовження екстрадиційної перевірки, в межах якої слідчим суддею до ОСОБА_5 вже застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Так, викладені вище приписи ст.179, ч.7 ст.194 КПК України встановлюють, що після закінчення строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на відповідну особу певних обов`язків, ухвала лише в частині покладених на особу обов`язків припиняє свою дію і обов`язки скасовується, а раніше застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання продовжує свою дію до прийняття остаточного рішення у справі, зокрема в порядку ст.586 КПК України, або зміни запобіжного заходу.
Відтак, у розглядуваному випадку прокуратурі, як центральному органу уповноваженому на розгляд звернень інших держав щодо видачі осіб, що перебувають на території України, слід було звертатися до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 (за наявності підстав) або про покладення на нього в межах раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання додаткових обов`язків за ст.194 КПК України.
Проте, ані керівником Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_6 у матеріалах розглядуваного клопотання, ані прокурором ОСОБА_3 в судовому засіданні не доведено фактів недотримання ОСОБА_5 застосованого до нього за ухвалою слідчого судді від 12.05.2022 року запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Статтею 200 КПК України регламентовано, що прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.
У клопотанні про зміну запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу; існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати. Копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність зміни запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання, а до клопотання, поміж іншого, додається підтвердження того, що підозрюваному, обвинуваченому надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання.
Попри те, всупереч вимогам ч.2 ст.184, ч.3 ст.200 КПК України, матеріали розглядуваного клопотання не містять відповідних даних щодо вручення цього клопотання й доданих до нього документів стороні захисту не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання, що позбавляє слідчого судді переконатись у дотриманні прокурором порядку звернення до суду із таким клопотанням.
Крім того, зі змісту доданого до розглядуваного клопотання листа Генеральної прокуратури України від 12.12.2019 року, Одеській обласній прокуратурі доручено забезпечити проведення екстрадиційної перевірки відносно ОСОБА_5 , але у матеріалах розглядуваного клопотання не висвітлено у свою чергу відповідного доручення Одеської обласної прокуратури саме Суворовській окружній прокуратурі м.Одеси на проведення такої екстрадиційної перевірки або повноважень щодо ініціювання питань, пов`язаних із застосуванням запобіжного заходу, що обумовлює сумніви у внесенні цього клопотання в порядку ст.585 КПК України належним суб`єктом до Суворовського районного суду м.Одеси.
Разом із тим, як вбачається з матеріалів клопотання та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 , будучи громадянином Республіки Білорусь, перебуває на території України з листопада 2019 року та зареєструвався у встановленому законодавством України порядку у Державні міграційній службі, забезпечений довідкою про звернення за захистом в Україні та звернувся до відповідних органів України з метою надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, має місце реєстрації і місце проживання в м.Одесі, одружений та працевлаштований, протягом часу перебування на території України до кримінальної відповідальності не притягався, що обумовлює висновок про достатню міцність соціальних зв`язків вказаної особи за місцем фактичного проживання та її законослухняну поведінку на території держави, а також свідчить про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт та про наявність обставин, які гарантують запобіганню втечі означеної особи.
Оцінюючи ж доводи промови ОСОБА_5 в судовому засіданні, слідчий суддя вважає їх частково слушними та такими, що заслуговують на уваги, зокрема в частині того, що останній зі своєю видачею (екстрадицією) до Республіки Білорусь не згодний, в Республіці Білорусь по іншій справі він визнаний судом екстремістом та за законодавством вказаної Республіки, його чекає смертна кара, про що він повідомляв органи прокуратури і це у свою чергу прокурором в суді не спростовано.

При цьому, ст.8 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року встановлюють, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.
З огляду на п.п.56, 57 рішення ЄСПЛ у справі «Коктиш проти України» від 10.03.2010 року, ЄСПЛ наголосив на тому, що якщо Договірна держава депортує іноземця, який уже наразився або ризикує наразитися в запитуючій країні на явне незабезпечення справедливого судового розгляду його справи, за результатами якого його засудили або можуть засудити до смертної кари, може постати питання за статтями 2 і 3 Конвенції.
Вислання особи Договірною державою Конвенції може послужити підставою для порушення питання за статтею 3 Конвенції, а отже, і про відповідальність цієї держави за Конвенцією, якщо доведено наявність суттєвих підстав вважати, що в разі видачі запитуючій країні такій особі насправді загрожує поводження, заборонене статтею 3 Конвенції. За таких обставин зі статті 3 Конвенції випливає обов`язок не видавати цю особу такій державі.

Опріч викладене, слідчий суддя зауважує на тому, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, у зв`язку зі збройною агресією РФ проти України, на території держави введено воєнний стан з 24.02.2022 року, який відповідними актами продовжено до 21.11.2022 року.

Слідчий суддя вважає, що в умовах теперішнього часу, росія, здійснивши з 24.02.2022 року широкомасштабну агресію проти України і запускаючи ракети по мирному населенню, вбиваючи людей та руйнюючи об`єкти цивільної, критичної і військової інфраструктури, фактично використовує при цьому територію Республіки Білорусь, яка є ініціатором екстрадиції з України ОСОБА_5 для притягнення до кримінальної відповідальності, а відтак виконання будь-яких доручень країн-агресорів, за переконанням слідчого судді, уявляється недоречним і таким, що не відповідає інтересам українського суспільства та його очікуванням.

В умовах триваючої збройної агресії проти України та згідно інформації Міністерства юстиції України, останнім станом на теперішній час розроблено пропозиції щодо припинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року та Протоколу до неї (Мінська конвенція).
Сукупність наведених обставин у контексті приписів ст.ст.585, 200, 179, 194 КПК України обумовлюють висновок слідчого судді щодо залишення без задоволення клопотання керівника Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_6 .
Керуючись ст.ст.3, 7-9, 94, 179, 194, 200, 369-372, 581-587 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:

Клопотання керівника Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_6 від 13.09.2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для забезпечення видачі особи, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розшукується компетентними органами Республіки Білорусь для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.210 Кримінального кодексу Республіки Білорусь, - залишити без задоволення.
Копію ухвали надати заінтересованим особам.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження шляхом подачі апеляційної скарги, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1