ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1311/22 Справа № 202/6975/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представник цивільного
відповідача ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_9 , на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2022 року у кримінальному провадженні № 0001141 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2022 року ОСОБА_7 визано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі, без позбавленням права керування транспортними засобами.
У відповідності до ст. 75 КК України від призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі звільнено, якщо протягом 1 року - іспитового строку- він не скоїть нового злочину, та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди задоволено. Стягнуто з ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА ТАС» на користь ОСОБА_9 48 230.07 грн.
У задоволенні цивільного позову про стягнення моральної шкоди з Комунального підприємства «Автопідприємство санітарного транспорту «Дніпровської міської ради» -відмовлено.
Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.
ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 17 вересня 2022 року, близько 11:20 годині, керуючи технічно справним автомобілем «Pegout Boxer», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Байкальська у напрямку вул. Калинова в Індустріальному районі, де в цей же час у зустрічному напрямку для водія ОСОБА_7 по проїзній частині вул. Янтарна з боку вул. Калинова в напрямку вул. Байкальська рухався водій ОСОБА_9 , керуючи електричним самокатом «Е Scooter».
Під час руху ОСОБА_7 , проявляючи кримінальну протиправну недбалість, допустивши крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, та не виконавши покладені на нього, як на водія, обов`язки, не маючи перешкод технічного та фізичного характеру, грубо порушуючи пп. 1.3, 1.5, 2.3 б, 10.4 ПДР України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, в районі буд. 106 по вул. Янтарна, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, при зміні напрямку руху авто, а саме: повороту ліворуч, допустив зіткнення передньою правою частиною авто «Pegout Boxer», д.н.з. НОМЕР_1 , з електричним самокатом «Е Scooter», під керуванням водія ОСОБА_9 ..
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпілому ОСОБА_9 відповідно до висновку судово-медичної експертизи, спричинені тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, представник потерпілого ОСОБА_11 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2022 року та задовольнити цивільний позов ОСОБА_9 в частині вимог до КП «Автопідприємство санітарного транспорту» ДМР про стягнення моральної шкоди у повному обсязі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що КП «Автопідприємство санітарного транспорту» ДМР є належним відповідачем в частині позовних вимог стосовно стягнення моральної шкоди, спричиненої потерпілому, внаслідок ушкодження здоров`я при виконанні обвинуваченим своїх трудових обов`язків на посаді водія, так, як такі вимоги не підлягають задоволенню за рахунок страхового відшкодування.
Вказує, що документально підтвердженні витрати на лікування потерпілого становлять 4028,64 грн, а тому максимальний розмір моральної шкоди, відповідно до ст. 26-1 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01 липня 2004 року покладається на страховика і становить 201,43 грн. Саме ця сума була заявлена цивільним позивачем до стягнення із страховика, та правомірно стягнута із нього.
Зазначає, що потерпілому ОСОБА_9 було заподіяно тілесні ушкодження у виді тяжких тілесних ушкоджень, тривале відновлення, хірургічне втручання, емоційний дискомфорт та страх за своє життя, який був спричинений йому внаслідок скоєння кримінального правопорушення, а також він має негативні фізіологічні наслідки на теперішній час (розлад сну, головні болі).
Наголошує, що з боку обвинуваченого та цивільного відповідача відсутні будь-які наміри виправити негативні наслідки та компенсувати спричинені збитки та шкоду, яка має бути стягнута з Комунального підприємства «Автопідприємство санітарного транспорту « Дніпровської міської ради» у розмірі, як оцінює потерпілий, 150 000 грн, та яку він вважає достатньою компенсацією за спричинену шкоду його здоров`ю.
Представник цивільного відповідача ОСОБА_10 , який діє в інтересах КП Автопідприємство санітарного транспорту ДМР подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких просила апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_9 , на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2022 року залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначає, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 про те, що КП Автопідприємство санітарного транспорту ДМР є належним відповідачем в частині позовних вимог стосовно стягнення моральної шкоди спричиненої потерпілому внаслідок ушкодження здоровя при виконанні обвинуваченим своїх трудових обовязків на посаді водія, суперечить вимогам Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01 липня 2004 року № 1961-IV.
Вказує, що цивільна правова відповідальність КП Автопідприємство санітарного транспорту ДМР на час ДТП була застрахована в ПрАТ СГ ТАС, що підтверджується полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/9957178 від 14.04.2021 року. Вказаним полісом, в якому страхувальником є КП Автопідприємство санітарного транспорту ДМР, забезпечена відповідальність осіб перед потерпілими за участю керованого автомобіля марки Peugeot Boxer, д.н.з. НОМЕР_1 .
Зазначає, що відповідно до договору страхування страхова компанія зобовязується здійснити виплату страхового відшкодування в таких сумах 260000 грн за шкоду, заподіяну життю і здоровю; 130000 грн за шкоду, заподіяну майну, франшиза в розмірі 0 грн.
Наголошує, що відповідальність шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обовязок із виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Зазначає, що доводи апеляційної скарги захисника потерпілого про те, що максимальний розмір моральної шкоди, який в силу Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01 липня 2004 року покладається на страховика становить 201,43 грн, не заслуговують на увагу, оскільки розрахунок цієї суми проведено строною потерпілого без врахування ст. 26-1 Закону № 1961-IV та умов Полісу №АР/9957178 від 14.04.2021 року.
Вказує, що ОСОБА_9 не доведено належними та допустимими доказами той факт, що розмір моральної шкоди, завданої потерпілому внаслідок ушкодження здоровя перевищує ліміт відповідальності страховика ПрАТ СГ ТАС у сумі 13 000 грн.
Наголошує, що посилання у апеляційній скарзі на те, що лише КП Автопідприємство санітарного транспорту ДМР є належним відповідачем в частині позовних вимог стосовно стягнення моральної шкоди, спричиненої потерпілому внаслідок ушкодження здоровя при виконанні обвинуваченим своїх трудових обовязків на посаді водія, оскільки такі вимоги не підлягають задоволенню за рахунок страхового відшкодування, є безпідставними та недоведеними.
Захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав письмові пояснення в яких просив апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_9 , - залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначає, що вирок суду першої інстанції є законним, обгрунтованим та вмотивованим, а доводи апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_11 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , є безпідставними.
Вказує, що ОСОБА_9 , під час руху по вул. Янтарній у м.Дніпро, де жвавий рух транспорту грубо порушував правила особистої безпеки, а саме перебував без шолому, та без спеціального екипірування.
Наголошує, що позивачем не доведено наявність моральної шкоди, так як у лікарні потерпілий перебував 10 днів, а також у виписці з медичної карти не зазначено, що відбувалось хірургічне втручання.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції зробив висновок про необхідність відмови у задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 в частині його вимог до Комунального підприємства «Автопідприємство санітарного транспорту «Дніпровської міської ради» про стягнення моральної шкоди, оскільки позов предявлений до неналежного позивача.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Колегія суддів зазначає, що аналіз норм ст.ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода (матеріальна та моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки.
При цьому, колегія суддів враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 05.12.2018 року (справа №426/16825/16-ц), про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на зазначеному підприємстві особою, яка зобов`язана їх дотримуватись, тобто водієм, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки.
Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_7 на час вказаної події знаходився в трудових відносинах з Комунальним підприємством «Автопідприємство санітарного транспорту «Дніпровської міської ради», і заподіяв потерпілому шкоду під час виконання своїх трудових обов`язків.
Тому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника потерпілого про те, що саме КП Автопідприємство санітарного транспорту ДМР є належним відповідачем в частині позовних вимог щодо стягнення з вказаного Комунального підприємства моральної шкоди на користь потерпілого.
Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 26-1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Як вбачається з матеріалів провадження, документально підтвердженні витрати на лікування потерпілого становлять 4028,64 грн, а тому максимальний розмір моральної шкоди, яка відповідно до вказаних вимог закону, покладається на страховика становить 201,43 грн, що, на думку колегії суддів, не відповідає характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий.
Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,душевних,психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Колегія суддів враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характер немайнових втрат, стан його здоров`я, вимушені зміни у його житті: тривале відновлення, хірургічне втручання, емоційний дискомфорт, негативні фізіологічні наслідки на теперішній час - розлад сну, та головні болі, а також вимоги розумності, виваженості та справедливості, та вважає за необхідне стягнути з Комунального підприємства «Автопідприємство санітарного транспорту «Дніпровської міської ради» на користь потерпілого ОСОБА_9 100 000 (сто тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів вважає, що саме такий розмір грошового відшкодування моральної шкоди узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру й обсягу моральних страждань потерпілого.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_9 , та змінити вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2022 року в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди з Комунального підприємства «Автопідприємство санітарного транспорту «Дніпровської міської ради».
Керуючись ст. ст.407, 409 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_9 , на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2022 року у кримінальному провадженні № 0001141 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України задовольнити частково.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2022 року у кримінальному провадженні № 0001141 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди з Комунального підприємства «Автопідприємство санітарного транспорту «Дніпровської міської ради» змінити.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 в частині його вимог до Комунального підприємства «Автопідприємство санітарного транспорту «Дніпровської міської ради» про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Комунального підприємства «Автопідприємство санітарного транспорту «Дніпровської міської ради» на користь потерпілого ОСОБА_9 100 000 (сто тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині вирок суду першої інстанції - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4