Справа № 727/5081/22
Провадження № 1-кп/727/300/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чернівці матеріали кримінального провадження /ЄРДР №0000033/ за обвинувальним актом стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Малятинці, Кіцманського району, Чернівецької області, з середньою освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (військової частини польова пошта НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та фактично проживаючого по АДРЕСА_3 , раніше не судимого,-
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

Так, відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 05 вересня 2014 року №107 солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу мотопіхотної роти військової частини польова пошта НОМЕР_2 .
Відповідно до положень п. 3 ч. 9 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Відтак, з моменту прийняття на військову службу солдата ОСОБА_4 у військову частину польова пошта НОМЕР_2 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.
Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного громадянина України захищати Вітчизну, суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України.
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Статті 129, 130, 131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
17 березня 2014 року виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014, відповідно до якого в Україні настає особливий період.
14 квітня 2014 року виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, тобто поняття «особливого періоду» є значно ширшим у своєму розумінні, ніж поняття «періоду мобілізації людських ресурсів», про терміни якої йдеться в Указах Президента України: особливий період не закінчується у момент закінчення мобілізації, що визначений Указами Президента України.
Верховний суд однозначно сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» в постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 205/1993/17-ц. У вищевказаній постанові зазначено, що особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» по теперішній час.
Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, солдат ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення в час дії особливого періоду.
Також встановлено, що відповідно до повідомлення начальника управління персоналу штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 умовне найменування військова частина польова пошта НОМЕР_2 анульовано та надано умовне найменування військова частина НОМЕР_1 .
Зокрема встановлено, що 08.01.2015 року відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 №225 від 05.01.2015 року солдат ОСОБА_4 вибув на лікарняний до ІНФОРМАЦІЯ_3 госпіталю (військова частина НОМЕР_3 ), час повернення у військову частину визначений 23.01.2015 року. Однак, солдат військової служби, який проходить військову службу на посаді водія мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу мотопіхотної роти військової частини польова пошта НОМЕР_2 ОСОБА_4 , у порушення вимог вищевказаного законодавства, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування військової частини польова пошта НОМЕР_2 24 січня 2015 року не з`явився на службу з лікувального закладу до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та перебував за місцем свого постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а надалі за місцем фактичного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де проводив службовий час на власний розсуд не пов`язаний з проходженням військової служби.
Таким чином, солдат ОСОБА_4 , проходячи військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 на посаді водія мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу мотопіхотної роти військової частини польова пошта НОМЕР_2 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1, п. 3 ч. 9 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127-131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування військової частини польова пошта НОМЕР_2 24 січня 2015 року не з`явився на службу з лікувального закладу до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та перебував за місцем свого постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а надалі за місцем фактичного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де проводив службовий час на власний розсуд не пов`язаний з проходженням військової служби.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.408 КК України, - дезертирство, тобто нез`явлення на службу з лікувального закладу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав повністю та пояснив, що обставини викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності. Вказав, що в 2014 році йому прийшла повістка, і він з`явився у військомат, після чого поїхав служити в АДРЕСА_4 до військової частини (польова пошта НОМЕР_2 ). Там займав посаду водія мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу мотопіхотної роти військової частини польова пошта НОМЕР_2 . Вони стояли на блокпостах. Під час проходження військової служби були проблеми із харчуванням та в нього почав боліти шлунок. Лікар йому поставив попередній діагноз: гастрит початкова стадія язви, та дав направлення в госпіталь. Приїхавши на лікування до м. Чернівці у військовий госпіталь, його перевірили та сказали, що він здоровий, з чим він не погодився, після чого лікарі сказали, що потрібне друге направлення з військової частини на повторне обтеження. Тоді він зателефонував до командира, однак останній відмовився висилати таке направлення і сказав повертатись в частину, у зв`язку з чим він з ним посварився і вирішив не повертатися у військову частину. Пізніше, через декілька місяців він телефонував до ротного, казав, що хоче приїхати до військової частини на проходження служби, у відповідь йому сказали, що він може не приїжджати, оскільки відносно нього порушили кримінальне провадження у зв`язку з неявкою на проходження військової служби. Після чого, ще декілька місяців він перебував дома. В 2016 році він пішов в прокуратуру, де йому повідомили, що кримінального провадження відносно нього немає. Його частина в той час була в Мар`янці, і він вирішив їхати до них за свої кошти. Там йому повідомили, що він зможе проходити військову службу лише за контрактом, але він не хотів його підписувати. Просто служити частина його не приймала, тоді він повернувся в АДРЕСА_2 , додому. В 2020 році він їхав на заробітки за кордон, в Польщі займався перевезенням. Коли почалась війна він був за кордоном і повернувся звідти, щоб служити в Збройних Силах України. Обвинувачений також ствердив, що в 2021 році до нього прийшли працівники ДБР, сказали, що відносно нього порушено кримінальне правопорушення за дезертирство. Взяли у нього пояснення та більше не викликали. На запитання прокурора обвинувачений пояснив, що визнає, що ті декілька місяців в 2015 році він дійсно самовільно перебував вдома, без дозволу команджування військової частини. Він посварився з комбатом та нервував. В м. Чернівцях більше тоді в лікарню офіційно не звертався, хоча у приватній лікарні пролікувався, але документів про це не збереглося. У вчиненому щиро розкаюється і просить його суворо не карати. Просить при призначенні покарання врахувати зазначені обставини, в тому числі той факт, що він добровільно після початку війни повернувся в Україну, та має бажання служити в Збройних Силах України.

Показання ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам обвинувачення і учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

ОСОБА_4 погодився на скорочений порядок судового слідства, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його, як особу, пояснивши, що рішення його добровільне і наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України йому зрозумілі.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази треба дослідити та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюються доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування за ч.3 ст.408 КК України кваліфіковані правильно, оскільки обвинувачений вчинив дезертирство, тобто нез`явлення на службу з лікувального закладу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним за вказаною статтею КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд враховує, що скоєний обвинуваченим злочин відповідно до ст.12 КК України належать до категорії тяжких злочинів.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він є особою раніше не судимою (а.с.19), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.21), на обліку в наркодиспансері та у лікаря-психіатра не перебуває (а.с. 22-23), за місцем колишньої служби характеризується посередньо (а.с.24), під час військової служби заохочувався (а.с.25).
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Таким чином, враховуючи молодий вік обвинуваченого, те, що він є особою раніше не судимою, маючого на утриманні малолітню дитину, що підтверджується відповідними наявними в матеріалах справи доказами, обвинувачений визнав вину повністю, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого вимоги ст. 69 КК України та призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.3 ст. 408 КК України.

Разом з тим, враховуючи вищезазначені обставини, а також враховуючи той факт, що обвинувачений після початку війни у березні 2022 року повернувся в Україну та має бажання служити у Збройних Силах України, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого вимоги ст.ст.75, 76 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігання вчинення ним нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 368 - 370, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 України і призначити йому покарання за даною статтею КК України із застосуванням вимог ст.69 КК України у вигляді 3-х років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_4 , звільнити від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки, зокрема: буде періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації, не виїжджатиме за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Покласти обов`язки по виконанню ОСОБА_4 вимог ст. 76 КК України на уповноважені органи з питань пробації за місцем його проживання, або на командира відповідної військової частини у разі проходження ОСОБА_4 служби в Збройних Силах України.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Чернівці.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1