КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження 11-кп/824/2415/2022 Єдиний унікальний номер 368/365/22 Категорія: ст. 422-1 КПК України Головуючий у суді 1 інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України
ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рудьківка, Бобровицького р-ну, Чернігівської обл., громадянин України, з середньою освітою, працюючий, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 16 травня 2022 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора - ОСОБА_8
захисника - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 16 травня 2022 року продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 2 місяці до 14 липня 2022 року включно.
Відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.
Вирішено питання скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Кагарлицького районного суду Київської області від 23 березня 2022 року та повернення ОСОБА_7 вилученого мобільного телефону іРhоnе НОМЕР_1 , та питання призначення справи до розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду від 16 травня 2022 року.
З посиланням на положення ст. ст. 314, 315, 199, 183 КПК України, практику Європейського суду з прав людини, захисник вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що місцевий суд порушив порядок проведення підготовчого судового засідання та одразу ж перейшов до розгляду клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Окремо захисник звертає увагу на те, що за обставинами справи 19 березня 2022 року ухвалою слідчого судді Кагарлицького районного суду Київської області було прийняте рішення, яким було задоволено клопотання слідчого СВ Обухівського районного управління поліції ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000336 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб - до 15 травня 2022 року (включно). Визначено заставу в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 148 860 гривень.
11 травня 2022 року ухвалою слідчого судді Кагарлицького районного суду Київської області було прийняте рішення, яким було задоволено клопотання слідчого СВ Обухівського районного управління поліції ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000336 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17 травня 2022 року (включно). Визначено заставу в розмірі 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 62025 гривень. Як зазначає захисник, дана ухвала містила порушення вимог ч. 5 ст. 199 КПК України у зв`язку з повною відсутністю у клопотанні слідчого передбачених, окрім вимог ст. 184 КПК України, ще і вимог п. 1, 2 ч. З ст. 199 КПК України, а саме: викладу обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; викладу обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. На що неодноразово звертали увагу суду. Та, у зв`язку із закінченням досудового розслідування 11 травня 2022 року, планувалось подати клопотання про зміну запобіжного заходу під час підготовчого судового розгляду, призначеного на 16 травня 2022 року (а фактично, її оскарження).
16 травня 2022 року під час підготовчого судового засідання стороною захисту було подано клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 травня 2022 року (включно), із визначеним розміром застави в сумі 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 62025 гривень, на інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, відповідно до вимог ч. 3 ст. 315 КПК України.
Однак, як зазначає захисник, суд виніс рішення, яким задовольнив клопотання сторони обвинувачення про обрання запобіжного заходу, відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу та «продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 2 місяці до 14 липня 2022 року», при тому, що прокурором було заявлено клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому не було зазначено про право внесення застави. При цьому, у клопотанні були зазначені аналогічні ризики, які були у попередніх клопотаннях та винесених ухвалах, , а саме: п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Апелянт зазначає, що стороною захисту зверталась увага суду, що до підзахисного вже обраний запобіжний захід під час досудового розслідування, який був продовжений до 17 травня 2022 року включно та діє на момент проведення підготовчого засідання, а тому повторне обрання аналогійного запобіжного заходу є дублюванням запобіжного заходу (не є його обранням, а є його продовженням) та не відповідає меті ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений вже виконує ухвалу суду від 11 травня 2022 року та перебуває в ДУ «Київський слідчий ізолятор».
На переконання захисника, суд при винесенні ухвали належним чином не обґрунтував відмову у задоволенні клопотання сторони захисту, зазначення в оскаржуваній ухвалі про те, що «подане прокурором клопотання про обрання запобіжного заходу є фактично клопотанням про продовження запобіжного заходу», є незаконним, оскільки при продовженні строку тримання під вартою прокурор не зазначив, що дане клопотання стосується продовження запобіжного заходу та не вказав про жодну з обставин, передбачених п.п. 1, 2, ч. З ч. 199 КПК України, а отже, як зазначає захисник, суд проявив упередженість до сторони захисту та лояльність до сторони обвинувачення.
Також захисник звертає увагу на те, що оскаржуване судове рішення суттєво погіршило становище обвинуваченого, оскільки не був взагалі визначений розмір застави, що є обов`язком суду відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України.
В апеляційній скарзі захисник також посилається на те, що під час підготовки до судового розгляду стороною захисту було долучено до матеріалів справи 6 виключно позитивних характеристик на ОСОБА_7 , у тому числі з місця роботи, що підзахисний є працевлаштований, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, з перших днів проявив себе як відважна людина та став на захист Вітчизни, як боєць територіальної оборони.
Окремо захисник вважає, що ОСОБА_7 став стороною кримінального провадження, через дії уповноважених на видачу зброї осіб, які при її видачі 26-27 лютого 2022 року не проінструктували своїх бійців належним чином про умови її видачі, отримання, носіння, зберігання.

Заслухавши доповідь судді,
- позицію захисника, яка підтримала апеляційну скаргу, додатково вказавши про те, що 25 лютого 2022 року під час вторгнення російських військ працівники однієї із служб залишили зброю, яка централізовано була передана до Білогородської громади та розподілена між зареєстрованим добровольцами територіальної громади. 26 лютого 2022 року ОСОБА_7 був зареєстрований до територіальної оборони в онлайн-документі на «Гугл-док», де залишив свої координати. ОСОБА_7 зброя була видана 26 лютого 2022 року на території с. Гореничи за його усною відповіддю про реєстрацію в якості бійця територіальної оборони Білогородської громади. ОСОБА_7 дійсно реєструвався як боєць територіальної оборони та отримав зброю у встановленому порядку. На підтвердження вказаних обставин нею в порядку Закону України «Про адвокатуру» було опитано свідків, пояснення яких були надані стороні обвинувачення, з клопотанням про допит вказаних осіб. Однак у задоволенні клопотання було відмовлено. На стадії підготовчого засідання вона просила змінити підзахисному запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, проте судом вказане клопотання не було задоволено, при тому, що були порушені вимоги ст. 199 КПК України. Суд, фактично як і прокурор, не навів реальних ризиків, не врахував особу підзахисного, не вирішив питання можливості призначення застави;
- обвинуваченого, який підтримав доводи захисника, вказавши, що він зареєстрований та постійно проживає в с. Гореничи, з дружиною та дітьми. Зброю йому видали, хто саме, зараз згадати не може;
- прокурора, який категорично заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснивши, що обвинувачений після затримання був допитаний в якості підозрюваного щодо встановлення особи, від якої він отримав зброю. На це обвинуваченим було вказано особу ОСОБА_10 - керівника територіальної оборони, який заперечував факт видачі зброї Дзюбану. До того ж на момент реєстрації до територіальної оборони обвинувачений перебував поза межами Білогородської територіальної громади. Вважає, що наявні ризики, оскільки на даний час у країні воєнний стан, обвинувачений розлучений, може переховуватись. З приводу застосування застави - на розсуд суду;
- дослідивши витребувані в порядку, передбаченому ст. 422-1 ККПК України, матеріали та додатково надані сторонами документи на підтвердження своїх позиції,
- обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Кагарлицького районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0000336 по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України.

16 травня 2022 року на стадії підготовчого судового засідання прокурором подано клопотання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, копія якого міститься у витребуваних апеляційних судом матеріалах.
Клопотання обґрунтоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 в кінці лютого на початку березня 2022 року, перебуваючи с. Гореничі Бучанського району Київської області, а саме, знаходячись у межах військової-цивільної адміністрації Бучанської міської ради, у невстановленому досудовим розслідуванням місці при невідомих обставинах заволодів пістолетом марки ФОРТ-19, 9 mm, моделі Luger, № НОМЕР_2 та двома магазинами спорядженими набоями калібру 9 мм в кількості 31 шт.
Діючи умисно, з метою особистого подальшого використання, утримуючи при собі заборонений в обігу, без передбаченого законом дозволу, пістолет марки ФОРТ-19, 9 mm, моделі Luger, № НОМЕР_2 та два магазини споряджені патронами калібру 9 мм в кількості 31 шт., ОСОБА_7 перевіз його до місця свого постійного місця проживання, а саме: до будинку АДРЕСА_1 , та почав його незаконно зберігати.
У подальшому 16 березня 2022 року ОСОБА_7 , утримуючи при собі заборонений у обігу пістолет марки ФОРТ-19, 9 mm, моделі Luger, № НОМЕР_2 та два магазини споряджені патронами калібру 9 мм в кількості 31 шт., поклав його до кишені одягу, в який був одягнений, та розпочав його незаконне, тобто, без передбаченого законом дозволу, носіння.
17 березня 2022, близько 16 год., ОСОБА_7 , прямуючи на автомобілі марки NISSAN NV400 державні номерні знаки НОМЕР_3 до контрольно-пропускного пункту, що по вул. Незалежності м. Кагарлик Київської області, був зупинений членами добровольчого формування Кагарлицької міської територіальної громади «Територіальна оборона Кагарличчини» Обухівського району Київської області для перевірки документів. Під час встановлення особи у ОСОБА_7 виявлено заборонений в обігу, без передбаченого законом дозволу, пістолет марки ФОРТ-19, 9 mm, моделі Luger, № НОМЕР_2 та два магазини споряджені патронами калібру 9 мм в загальній кількості 31 шт.
Своїми умисними діями, які виразилися в незаконному придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_7 порушив вимоги п.1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав та території України», затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2471-ХІІ від 17.06.1992 та п. п. 2, 9, 11 Постанови Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року «Про затвердження Положення про дозвільну систему».
Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні носіння, зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України.
У клопотанні прокурор вказав про те, що вина ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину підтверджується зібраними у справі доказами, перерахувавши докази у провадженні.
Також прокурор вказав про те, що достатньо підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, невиконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування, прокурора та суду, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 здоровий за станом здоров`я, розлучений, міцних соціальних зв`язків не має. Крім того ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у сфері громадської безпеки, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 7 років, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і наступного покарання, є підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 обізнаний про місце їх проживання, на даний час свідки не допитані під час судового розгляду, а тому незаконний вплив з боку обвинувачений на учасника кримінального провадження може призвести до зміни його показів, а тому існують підстави вважати, що ОСОБА_7 може залякувати або вчиняти інші протиправні дії відносно свідків, спрямовані до їх відмови у подальшому давати показання стосовно обставин вчиненого злочину чи спотворення об`єктивної істини; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, маючи при собі вогнепальну зброю, в умовах воєнного стану, можливе вчинення і іншого кримінального правопорушення, пов`язаного з вчиненням злочинів проти життя та здоров`я людей та проти власності.
Одночасно прокурор у клопотання посилається на вагомість наявних доказів про вчинене обвинуваченим кримінального правопорушення, сукупність яких дає достатні підстави обвинувачувати ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні; відсутність даних щодо неможливості утримання обвинуваченого через вік чи стан здоров`я в умовах позбавлення волі (СІЗО, ЇТТ); ОСОБА_7 розлучений, має 2-х неповнолітніх дітей 2009 та 2016 року народження; наявність в обвинуваченого постійного місця роботи - ОСОБА_7 працює механіком ТОВ «Варт сервіс»; репутацію обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, відсутність судимостей в обвинуваченого.
Прокурор зазначає, що на даний час є достатні підстави вважати, що обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, надасть можливість обвинуваченому зникнути та переховуватись від суду для уникнення кримінальної відповідальності, продовжити злочинну діяльність, що свідчить про неможливість застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не може бути застосовано, оскільки під впливом розуміння інкримінованого йому правопорушення може переховуватись від органів досудового розслідування. Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не може бути застосовано до обвинуваченого у зв`язку з тим, що останній вчинив тяжкий злочин та може уникати явки до суду та переховуватись, що в свою чергу призведе до неможливості закінчення судового розгляду. До обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистої поруки неможливо застосувати у зв`язку з тим, що відсутні особи, які можуть виступити його поручителями, до теперішнього часу не надійшли заяви від осіб, що заслуговують на особливу довіру, та які б виявили бажання бути поручителями обвинуваченого ОСОБА_7 , що виключає можливість застосування відносно нього запобіжного заходу особистої поруки.
Також, з посиланням на положення ч. 3 ст. 183 КПК України, прокурор зазначає, що суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України. Проте, як зазначає прокурор, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні собою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України, визначальними пунктами ст. 184 КПК України будуть п. п, 3, 5, 6, 7 ч. 1 ст. 184 КПК України. Тобто, саме виклад обставин, які дають змогу обґрунтовано підозрювати особу у скоєнні злочину та зробити висновок про наявність ризиків, обґрунтування неможливості запобігти ризикам при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів та обґрунтування обов`язків.
У клопотання прокурор вказує про те, що у разі застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, таких як застава, особиста порука, особисте зобов`язання чи домашній арешт, органи досудового розслідування не зможуть у повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження та не матимуть можливості запобігти його спілкуванню з іншими учасниками кримінального провадження, здійснення останнім впливу на свідків по кримінальному провадженню з метою ухилення від кримінальної відповідальності, перешкоджанню виконанню процесуальних рішень шляхом неявки для проведення слідчих дій по провадженню.

З наявних матеріалів встановлено, що захисником також заявлено клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.
Згідно з вказаним клопотанням, копія якого була направлена місцевим судом до апеляційного суду разом з іншими матеріалами, захисник обґрунтувала клопотання тим, що ухвалою слідчого судді Кагарлицького районного суду Київської області від 11 травня 2022 року було прийняте рішення про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 17 травня 2022 року включно та визначено заставу в розмірі 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 62025 грн., яку ОСОБА_7 не має можливості сплатити через її розмір, що є надвеликим для його майнового стану.
Також захисник посилається на невідповідність клопотання прокурора вимогам закону.

За результатами розгляду клопотань сторони обвинувачення та сторони захисту ухвалою суду від 16 травня 2022 року задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовжено обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на 2 місяці, - до 14 липня 2022 року включно. Відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою. Вирішені інші питання, які не є предметом апеляційного розгляду.
Зі змісту ухвали вбачається, що після обговорення суд встановив, що відповідно до ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 315 ч.3 КПК України слід продовжити обвинуваченому запобіжний захід тримання під вартою на 60 днів, задовольнивши клопотання прокурора, оскільки прокурор довів:
- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину та вагомість наявних доказів про вчинення злочину обвинуваченим за ч.1 ст. 263 КК України, що вбачається з протоколу огляду місця події, протоколів допиту свідків; висновку судової балістичної експертизи № СЕ-19/124-22/2575-БЛ від 5 травня 2022 року;
- наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як в умовах воєнного стану придбав вогнепальну зброю і може незаконно впливати на свідків, які не допитані і адреси місць проживання яких йому відомі, може ухилятись від суду, усвідомлюючи санкцію ст.263 ч.1 КК України;
- наявність обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, що вказані вище, так як сторона обвинувачення буде позбавлена ефективного контролю виконання запобіжного заходу обвинуваченого в умовах воєнного стану;
- довів, що ризики не зменшились в умовах воєнного стану в країні.
Також судом врахована тяжкість покарання за ч. 1 ст.263 КК України, вік та стан здоров`я обвинуваченого, його репутацію і, незважаючи на позитивні характеристики близьких і рідних та з місця роботи, які стосуються мирного часу, і не відповідають даним кримінального провадження про участь у територіальній обороні.
Посилання захисника, що слід відмовити у задоволенні клопотання, так як клопотання про обрання, а не про продовження запобіжного заходу, не є переконливим, так як прокурор зазначив, що заявлені ризики не зменшились і виправдовують тримання особи під вартою, що є фактично клопотанням про продовження запобіжного заходу. Захисник клопотала про зміну запобіжного заходу на запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, яке не підлягає задоволенню з підстав, на які вказав суд при продовженні запобіжного заходу.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким рішенням суду з таких підстав.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції не у повному обсязі дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Так, положеннями ч. 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам особи:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Наведені вище положення КПК України свідчать про те, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри, обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України, при тому, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України ( Справа № 1-28/2017) від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017, відповідно до частини третьої статті 315 Кодексу під час підготовчого судового засідання суд за клопотаннями учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого (перше речення); при розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II «Заходи забезпечення кримінального провадження» Кодексу (друге речення); за відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим (третє речення). Дія положення третього речення частини третьої статті 315 Кодексу, як вбачається з його змісту, поширюється на всі види заходів забезпечення кримінального провадження, які були обрані щодо підозрюваної особи на стадії досудового розслідування. Отже, відповідно до вказаного положення Кодексу допускається під час судового провадження у суді першої інстанції при підготовчому судовому засіданні продовження дії таких запобіжних заходів забезпечення кримінального провадження, як запобіжні заходи у виді домашнього арешту та тримання під вартою, без перевірки обґрунтованості підстав їх застосування.
Однак продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, згідно з якою «ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом». Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі «Шишков проти Болгарії», пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі «Тасе проти Румунії»).
Конституційний Суд України вважає, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії стадії судового провадження, зокрема під час підготовчого судового засідання, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом. Така позиція Конституційного Суду України узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі «Ігнатов проти України» вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36).
Конституційний Суд України зазначає, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу...
Крім того, у положеннях частин першої, другої статті 42 Кодексу розмежовано поняття «підозрюваний», «обвинувачений (підсудний)» у кримінальному провадженні. Водночас частиною першою статті 177 Кодексу передбачено можливість застосування запобіжних заходів як до підозрюваного, так і до обвинуваченого, а частиною другою цієї статті визначено підстави застосування таких заходів слідчим суддею, судом. Наслідками направлення в порядку, передбаченому статтею 291 Кодексу, та надходження до суду обвинувального акта є набуття особою, щодо якої складено такий обвинувальний акт, нового процесуального статусу обвинуваченого (підсудного), а також початок нової процесуальної стадії кримінального провадження стадії судового провадження у суді першої інстанції.
Таким чином, зміна процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинуваченого (підсудного) та початок стадії судового провадження у суді першої інстанції виключають автоматичне продовження застосування запобіжних заходів, обраних слідчим суддею до такої особи на стадії досудового розслідування як до підозрюваного.

З огляду на викладене, доводи захисника про те, що прокурором подане клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою у той час, коли він вже перебував під вартою на підставі іншого рішення суду, є непереконливими.

З наявних матеріалів встановлено, що питання обрання строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії підготовчого судового розгляду кримінального провадження, а, відтак, обґрунтованість висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, у тому числі й тих обставин, на які посилалася сторона захисту та сторона обвинувачення під час апеляційного розгляду підлягає перевірці судом першої інстанції під час судового розгляду шляхом дослідження наданих сторонами доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, оцінку яким, як кожному окремо, так і в сукупності,з точки зору їх належності, допустимості та достатності, суд надає в нарадчій кімнаті шляхом постановлення судового рішення, передбаченого кримінальним процесуальним законом, а тому на даній стадії судового провадження висновок суду про те, що прокурором доведена обґрунтованість підозри та вагомість наявних доказів про вчинення злочину обвинуваченим за ч.1 ст. 263 КК України, з посиланням на певні докази, на думку колегії суддів, є передчасним.

За встановлених обставин колегія суддів перевіряє наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не може бути застосований.

З наявних матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 7 років.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Таким чином, з огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначене ОСОБА_7 у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, обвинувачений, з метою уникнення відповідальності, з огляду на невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, має можливість переховуватися від суду, що є ризиком у контексті кримінального провадження, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції.

Разом з тим, на переконання колегія суддів, захисником обґрунтовано зазначено, що прокурором не доведено, а судом першої інстанції не наведено будь-яких доказів щодо реальності ризиків щодо незаконного впливу на свідків, вчиненні інших кримінальних правопорушень, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, що свідчить про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, працює, раніше не судимий.
Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що у клопотанні прокурора зазначено про те, що ОСОБА_7 розлучений, і у той же час вказано про те, що ОСОБА_7 одружений. Під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 вказав про те, що вони проживають цивільним шлюбом разом з дружиною та дітьми, і вказані обставини стороною обвинувачення не спростовані.
Також колегія суддів враховує, що згідно з наявними у матеріалах характеристиками з місця проживання та роботи, всупереч доводів клопотання прокурора, ОСОБА_7 характеризується позитивно.
Згідно з копією довідки Добровольчого формування № 2 Білогородської сільської територіальної громади від 25 травня 2022 року за підписом командира С.Будника, наданої на адвокатський запит, повідомлено, що ОСОБА_7 26 лютого 2022 року пройшов реєстрацію до загальних списків жителів Білогородської об`єднаної територіальної громади, які виявили бажання захищати територію ОТГ від російського збройного нападу. З 16 березня 2022 року розпочате офіційне складання списків добровольців вказаного формування, а з 21 березня 2022 року розпочате підписання контрактів добровольця ТРО та формування штату. До довідки долучена копія протоколу зборів ініціативної групи про утворення добровольчого формування Білогородської сільської територіальної громади від 8 березня 2022 року № 1, зі змісту якої вбачається, що прийнято рішення про утворення добровольчого формування та затверджено кандидатом на посаду командира добровольчого формування ОСОБА_11 .
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що надана прокурором копія довідки від 3 травня 2022 року з того ж добровольчого формування за підписом того ж командира ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_7 не перебував і не перебуває в штаті Добровольчого формування № 2 Білогородської сільської територіальної громади, не суперечить відомостям довідки від 25 травня 2022 року, оскільки, згідно з наявними матеріалами, тільки з 16 березня 2022 року розпочате офіційне складання списків добровольців вказаного формування, з якими лише з 21 березня 2022 року почали укладатись контракти, а ОСОБА_7 був вже затриманий 17 березня 2022 року, а, відтак, і не міг перебувати у штаті добровольчого формування.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена застосуванням менш суворого запобіжного заходу.
При цьому колегія суддів враховує, що з урахуванням обставин воєнного стану у країні обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту не є доцільним; будь-які відомості щодо матеріального стану обвинуваченого стороною обвинувачення та стороною захисту не надано, що позбавляє суд апеляційної інстанції можливості вирішити питання про застосування такого запобіжного заходу, як застава; а відсутність осіб, які б виявили бажання бути поручителями обвинуваченого ОСОБА_7 , виключає можливість застосування відносно нього запобіжного заходу особистої поруки.

За встановлених обставин колегія суддів вважає, що до обвинуваченого можливо застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України..

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу та застосуванням щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 16 травня 2022 року, якою продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 2 місяці до 14 липня 2022 року включно скасувати.

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому за ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_7 у виді тримання під вартою задовольнити частково, обравши обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування із свідками у кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії обов`язків встановити до 14 липня 2022 року.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 про те, що в разі невиконання обов`язків, покладених на нього до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Обвинуваченого ОСОБА_7 звільнити з під варти негайно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ __________________ _________________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4