Категорія: ч.2 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0002438 та 0002646 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2022 року,

В С Т А Н О В И В

Вказаним вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька Волинської області, громадянина України, українця, непрацюючого, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.05.2021 за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком1 рік,
засуджений за ч. 2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.05.2021 1 (один) місяць позбавлення волі, визначено ОСОБА_8 до відбуття остаточне покарання у виді 2 (двох) років 1(одного) місяця позбавлення волі.
Строк відбуття покарання визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Обрано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків відповідно ч.5 ст.194 КПК України.
Вироком вирішено питання судових витрат та речових доказів.
ОСОБА_8 визнаний винний та засуджений за те, що він 08 вересня 2021 року, у період часу з 15 години 20 хвилин по 15 годину 37 хвилин, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: проспект Президента Грушевського, 1, у місті Луцьк, Волинської області, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав із торгівельних полиць акумулятор зовнішній «Power Bank 6000mAHVO-3436», вартістю 161 гривня 67 копійок; воду туалетну чоловічу «NYCSCENTS 25 мл №7585», вартістю 66 гривень 53 копійки; воду туалетну чоловічу «NYCSCENTS 30 мл №7621», вартістю 79 гривні 84 копійки; запальничку д/газ «МХ пл., кольорову, розміром 1х3,5 см», вартістю 25 гривень 95 копійок, каву мелену «Lavazza Rossa мелена 250 мл», вартістю 90 гривень 33 копійки, чим спричинив ФОП ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 424 гривні 32 копійки.
Крім того, 21 вересня 2021 року у період часу з 12 години 39 хвилин по 12 годину 41 хвилина, ОСОБА_8 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав із торгівельних полиць шампунь «Head&Shoulders oсновний догляд 400 мл», вартістю 106 гривень 17 копійок; капсули для прання «Arieltag1 12 шт», закупівельною вартістю 196 гривень; воду туалетну чоловічу «LaRiveHUNTINGMAN 75 мл», вартістю 242 гривні 30 копійок; антиперспірант чоловічий «OldSpiceWolfthorn 50 мл», вартістю 56 гривень 31 копійка, чим спричинив ФОП ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 600 гривень 78 копійок.
Також, близько 18 години 29 хвилин 03 листопада 2021 року, ОСОБА_8 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, перебуваючи у приміщенні магазину «Рукавичка», розташованого за адресою: м. Луцьк, пр. Президента Грушевського, 1, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав із торгівельних полиць 1 банку шоколадної пасти «Nutella», закупівельною вартістю 93 гривні, 7 шоколадок «Milenium чорний горіх 100 г», закупівельною вартістю однієї одиниці 31 гривня 26 копійок (загальна вартість 218 гривень 82 копійки) та шампунь «Head&Shoulders», закупівельною вартістю 98 гривень 40 копійок, чим спричинив ТОВ «Львівхолод» майнової шкоди на загальну суму 410 гривень 22 копійки.
Таким чином, ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання надто суворим та таким, що не відповідає принципам справедливості. Посилається на те, що судом першої інстанції не визнано пом`якшуючі обставини покарання, а саме те, що обвинувачений повністю визнав вину, щиро розкаявся, активно сприяв слідству, підтверджену важку хворобу: вірус гепатиту, має стійкі соціальні зв`язки: проживає разом із батьком, який на разі перебуває на його повному утриманні. Також у ОСОБА_8 перебуває на утриманні неповнолітній син. Крім того, в матеріалах справи наявні заяви від потерпілих, в яких останні просили не позбавляти волі ОСОБА_8 , оскільки він щиро розкаявся і відшкодував їм завдані збитки. Просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене покарання.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, захисника, яка апеляційну скаргу підтримувала, просила змінити вирок суду в частині призначеного покарання, прокурора, який апеляційну скаргу заперечував, перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст.349 КПК України не досліджувалися, апеляційна скарга в цій частині, у відповідності з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника про наявність підстав для пом`якшення призначеного покарання шляхом застосування до ОСОБА_8 норм ст. 69 КК України апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для її задоволення.
При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку, повторно вчинив аналогічні умисні корисливі злочини в період відбуття іспитового строку, які, на підставі ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, що свідчить про його вперте небажання стати на шлях виправлення та перевиховання, тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, із застосування ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі.
Також при призначенні покарання судом першої інстанції враховано пом`якшуючі покарання обставин, такі як відшкодування шкоди потерпілим, щире каяття, визнання вини.
Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Суд апеляційної інстанції вважає, що врахувавши сукупність зазначених обставин, суспільну небезпеку вчиненого злочину, характеристику особи обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, у зв`язку із чим колегія суддів не знаходить підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, про що в своїй скарзі зазначає захисник.
З врахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції покарання повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Під час апеляційного перегляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2022 року щодо нього без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді