ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1017/19 Номер провадження 11-кп/814/187/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника потерпілого потерпілого обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 липня 2019 року за № 0000295, за апеляційною скаргою зі змінами та доповненнями потерпілого ОСОБА_8 на вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 09 липня 2021 року,
в с т а н о в и л а:
Цим вироком
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Бердичів Житомирської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст. 89 КК України не судимого,
визнано винуватим і засуджено за ч.1 ст.185 КК України на 2 роки обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік і покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Стягнуто зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 493 гривні 50 копійок майнової шкоди та 2 000 гривень моральної шкоди.
Речові докази - металеві предмети в кількості 35 штук, вагою 105 кг, вилучені за місцем проживання ОСОБА_9 , передано ОСОБА_8 , а металеві предмети, вилучені за місцем проживання ОСОБА_10 , повернуто останньому.
За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за те, що він 24 липня 2019 року приблизно о 10 годині 00 хвилин із території господарства по АДРЕСА_1 таємно викрав належні ОСОБА_8 105 кг металевих предметів, вартістю 493 гривні 50 копійок.
В апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями потерпілий ОСОБА_8 просить скасувати вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 09 липня 2021 року в частині стягнення зі ОСОБА_9 493 гривень 50 копійок майнової шкоди, передачі ОСОБА_10 речового доказу - частини викраденого обвинуваченим майна, та повернути його ОСОБА_8 , цей же вирок змінити в частині стягнення зі ОСОБА_9 моральної шкоди та стягнути з останнього на користь ОСОБА_8 8 000 гривень моральної шкоди.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що: він є власником викрадених у нього обвинуваченим металевих предметів, які було вилучено в ОСОБА_10 , а останній - недобросовісним набувачем і не має підстав для набуття права власності на це майно; згадані предмети є запасними частинами до техніки з вищою вартістю від установленої за висновком товарознавчої експертизи від 11 травня 2021 року під час оцінки їх як брухт чорних металів; 493 гривні 50 копійок це вартість усіх викрадених ОСОБА_9 речей, які були вилучені в обвинуваченого та ОСОБА_10 , в кількості 35 штук, загальною вагою 105 кг.
Водночас, ОСОБА_8 вважає, що суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову в повній мірі не взяв до уваги всіх його моральних переживань і страждань, зумовлених учиненою обвинуваченим крадіжкою.
Під час провадження в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 заявив клопотання, в якому просить звільнити його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.185 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, а кримінальне провадження закрити.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку потерпілого та його представника на підтримку апеляційної скарги, міркування прокурора про задоволення клопотання обвинуваченого й необхідності повернення речових доказів ОСОБА_8 , позицію обвинуваченого, який просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закрити справу, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи клопотання, апеляційної скарги та дійшла висновку про наявність підстав для задоволення клопотання й часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Виходячи з положень п.1 ч.2 ст. 284, ч.3 ст.285, ч.4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши останнього від кримінальної відповідальності.

Тобто, суд повинен звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження, але до набрання вироком суду законної сили.

Доводи ОСОБА_9 про звільнення його від кримінальної відповідальності з огляду на закінчення строків даності колегія суддів уважає обґрунтованими.

Так, строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення й до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Частиною 3 ст.5 КК України передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, відповідно до ч.3 ст.12 КК України в редакції Закону України на час вчинення кримінального правопорушення було злочином середньої тяжкості, а тому на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України в редакції Закону України на час вчинення кримінального правопорушення особа звільнялась від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею цього злочину й до дня набрання вироком законної сили мину ло п`ять років.

Однак, 01 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» і наразі за чинною ч.4 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, віднесене до категорії кримінальних проступків, а за його вчинення визначено найбільш суворе покарання у вигляді обмеження волі.

Чинними ж положеннями п.2 ч.1 ст.49 КК України регламентовано, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, й до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Отже, в досліджуваному випадку після внесення змін до КК України, що застосовуються при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, мало місце поліпшення становища ОСОБА_9 порівняно з попередніми редакціями таких нормативних положень, що діяли на час вчинення ним кримінального правопорушення, у зв`язку з чим слід застосувати вимоги ст.5 КК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, 24 липня 2019 року.
Строки давності притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності не зупинялись, не переривались та станом на час апеляційного розгляду (07 вересня 2022 року) закінчились, оскільки з дня вчинення обвинуваченим зазначеного кримінального проступку до дня набрання вироком місцевого суду законної сили минуло 3 роки.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуваний вирок належить скасувати та відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України закрити кримінальне провадження зі звільненням ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.185 КК України через закінчення строків давності, визначених у п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Ураховуючи наведене вище, поданий ОСОБА_8 до обвинуваченого цивільний позов про відшкодування майнової й моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, не підлягає вирішенню по суті, та його слід залишити без розгляду, оскільки за змістом ст.129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру. Суд позбавлений можливості вирішити цивільний позов у разі постановлення ухвали про звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття провадження.
Разом з цим колегія суддів роз`яснює, що згідно з ч.7 ст.127 КПК України залишення позову без розгляду не перешкоджає потерпілій стороні звернутися з цим позовом в порядку цивільного судочинства, так як закриття справи на вказаній вище нереабілітуючій підставі не звільняє обвинуваченого від обов`язку відшкодувати заподіяну його діями шкоду.

Висновки щодо аналогічного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №466/188/14-к (провадження №51-4515км20), 11 листопада 2020 року у справі №455/229/17 (провадження №51-3298км20), 15 січня 2019 року у справі №185/442/16-к (провадження №51-7731 км 18).

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілого про необхідність повернення йому як власнику речових доказів, то вони є слушними.

Частиною 9 ст.100 КПК України передбачено, що питання про долю речових доказів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження (в тому числі й ухвали про закриття провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності). При цьому майно, що було предметом кримінального правопорушення, конфіскується, крім того, яке повертається власнику (законному володільцю).

Як видно з матеріалів справи, предметом учиненого кримінального правопорушення були 35 металевих предметів, загальною вагою 105 кг, власником яких є ОСОБА_8 , що підтвердили допитані місцевим судом потерпілі ОСОБА_11 (власник домогосподарства, з якого було вчинено крадіжку), ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_9 і цей факт не заперечується й ніким із учасників кримінального провадження.

Згадані металеві предмети виявлено та вилучено слідчим 26 липня 2017 року в ході проведених оглядів за місцями проживання: ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 - 52 кг (а.м.д.р. 15-17); ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 - 53 кг (а.м.д.р. 23-26), та цього ж дня визнано речовими доказами, про що прийнято постанову (а.м.д.р. 27).
За таких обставин, зазначені речові докази, загальною вагою 105 кг, підлягають поверненню в повному обсязі їх власнику потерпілому ОСОБА_8 , з володіння якого вони вибули поза волею останнього. У свою чергу, ОСОБА_10 у випадку продажу йому обвинуваченим частини викраденого в потерпілого майна не позбавлений можливіості вирішити питання про відшкодування заподіяної йому внаслідок цього шкоди шляхом подачі відповідного позову за нормами цивільного та цивільного процесуального законодавства.

Отже, клопотання підлягає до задоволення, а апеляційна скарга -задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 09 липня 2021 року щодо ОСОБА_9 скасувати.
Звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.185 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_8 залишити без розгляду.

Речові докази - металеві предмети в кількості 35 штук, вагою 105 кг, вилучені за місцями проживання ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , повернути ОСОБА_8 .
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4