Номер провадження: 11-кп/813/1413/22
Справа № 523/3705/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2022 року, у кримінальному провадженні №0000102, внесеного до ЄРДР 21.01.2022 року, відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Татарбунари Татарбунарського району Одеської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, не працевлаштованого, в силу ст.89 КК України не маючого судимості, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна.
Застосовано щодо ОСОБА_8 в рамках кримінального провадження за №0000102 від 21.01.2022 року запобіжній захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», для подальшого направлення до місця відбування покарання в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі. Взято ОСОБА_8 під варту в залі суду.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з моменту фактичного затримання та взяття під варту відповідно діючого законодавства, а саме з 01.04.2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до оскаржуваного вироку 24.12.2021 року, приблизно о 0:40 годині, ОСОБА_10 за попередньою змовою з невстановленою особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , діючи з корисливих мотивів та умислом на вчинення розбійного нападу, маючи намір на відкрите заволодіння чужим майном, розподіливши між собою ролі, відповідно якої ОСОБА_10 підійшов до раніше незнайомого йому ОСОБА_11 під приводом попросити закурити, отримавши у відповідь відмову, усвідомлюючи протиправність своїх дій, наніс потерпілому удар рукою в обличчя, внаслідок чого ОСОБА_11 впав на землю. В цей момент невстановлена особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилося в нанесенні чисельних ударів руками та ногами в обличчя та різні частини тіла лежачого потерпілого, подолавши опір останнього, невстановлена особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, відкрито заволоділа срібним ланцюжком зі срібним хрестиком вагою 15 грамів загальною вартістю 1845 гривень та гаманцем, в якому знаходилося грошові кошти у сумі 180 гривень, ОСОБА_10 в свою чергу забрав мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 10 Pro» імей: НОМЕР_1 , імей: НОМЕР_2 вартістю 8499 гривень, після чого покинули місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим завдавши потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 10524 гривень.
Відповідно висновку судово-медичної експертизи за №154 від 16.02.2022р. ОСОБА_11 були завдані тілесні ушкодження у вигляді гематом обличчя, які мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів та критеріями п.п.2.3.5 та 4.6 «Правил судово-медичного виявлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому заднього краю правої великогомілкової кістки в нижній третині без значного зміщення уламків, які могли утворитися від дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразилися, що спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад трьох тижнів, що за критеріями п.п. 2.2.2 та 4.6 «Правил судово-медичного виявлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись з оскарженим вироком ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій,посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та просить перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 187 КПК України на ст. 186 КК України. Крім цього, обвинувачений скаржиться на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок суворості.

Позиції учасників судового розгляду.
Обвинувачений та захисник підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, фактичні обставини кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, у зв`язку з чим судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому перегляду не підлягають.

Водночас, апеляційний суд враховує висновки колегії суддів Великої Палати Верховного Суду, зазначені у постанові від 27 лютого 2018 року по справі № 756/5578/15-к (провадження № 13-3зво18), відповідно до яких норми КПК України не містять обмежень щодо оскарження в апеляційному порядку кримінально-правової кваліфікації дій, зокрема й у тих кримінальних провадженнях, у яких під час судового розгляду суд першої інстанції застосував ч. 3 ст. 349 КПК України і визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації його дій, то вони є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як слідує з вимог п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, вважається неправильне застосування закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України суд з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, дав їм правильну юридичну оцінку в частині кваліфікації дій ОСОБА_8 за частиною 2 статті 187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Як і розбій, грабіж, поєднаний із застосуванням насильства до потерпілого, являє собою посягання на два об`єкти власність та особу.

Різниця між насильницьким грабежом та розбоєм визнається головним чином характером застосованого до потерпілого насильства. Розбій являє собою напад, поєднаний з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, а насильницький грабіж передбачає не небезпечний для життя та здоров`я вплив на людину.

Не небезпечним для життя і здоров`я потерпілого є легкі тілесні ушкодження, які не потягнули за собою розлад здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Це поверхневі пошкодження у вигляді невеликих ран, кровотечі, ушибів.

До ряду насильства, яке не шкідливе для здоров`я, також повинні бути віднесені побої та інші насильницькі діяння, пов`язані з спричиненням потерпілому лише фізичної болі.

Таким чином, максимальна шкода, яка спричиняється потерпілому при насильницькому грабежі, може виразитися в легких тілесних ушкодженнях, які не потягнули розлад здоров`я. Якщо ж в результаті застосованого насильства потерпілому причиняється більш серйозна шкода, відповідальність повинна наступати за розбій.

При розмежуванні розбою та грабежу слід виходити не лише з тих наслідків, які наступили в результаті застосованого насильства, але і враховувати спосіб діяння винного, котрий може суттєво впливати на кваліфікацію вчиненого.

Так, насильство з метою заволодіння майном, поєднане з застосуванням зброї або інших предметів, використаних в якості зброї, завжди повинно розглядатися як розбій, незалежно від характеру наслідків.

Відповідно до встановлених судом фактичних обставин справи ОСОБА_8 , реалізуючи умисел на заволодіння майном потерпілого, підійшов до раніше незнайомого йому ОСОБА_11 та наніс потерпілому удар рукою в обличчя внаслідок чого ОСОБА_11 впав на землю. В цей момент невстановлена особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилося в нанесенні чисельних ударів руками та ногами в обличчя та різні частини тіла лежачого потерпілого, подолавши опір останнього, невстановлена особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, відкрито заволоділа срібним ланцюжком зі срібним хрестиком вагою 15 грамів загальною вартістю 1845 гривень та гаманцем, в якому знаходилося грошові кошти у сумі 180 гривень, ОСОБА_10 в свою чергу забрав мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 10 Pro» імей: НОМЕР_1 , імей: НОМЕР_2 вартістю 8499 гривень, після чого покинули місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим завдавши потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 10524 гривень.

Відповідно висновку судово-медичної експертизи за №154 від 16.02.2022 р., потерпілому ОСОБА_11 були завдані тілесні ушкодження у вигляді гематом обличчя, які мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів та критеріями п.п.2.3.5 та 4.6 «Правил судово-медичного виявлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому заднього краю правої великогомілкової кістки в нижній третині без значного зміщення уламків, які могли утворитися від дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразилися, що спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад трьох тижнів, що за критеріями п.п. 2.2.2 та 4.6 «Правил судово-медичного виявлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

За таких обставин вчинене підлягає кваліфікації лише за частиною 2 статті 187 КК України, а посилання обвинуваченого щодо необхідності кваліфікації його дій за ст. 186 КК України не ґрунтується на правильному застосуванні закону про кримінальну відповідальність.

Апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції при призначені міри покарання враховані всі вимоги кримінального закону та положень судової практики: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, а також конкретні обставини справи.

За вказаних вище підстав, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів, та підстав для пом`якшення покарання, не вбачає.

Колегія суддів вважає таке рішення суду першої інстанції справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів вважає, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2022 року, у кримінальному провадженні №0000102, внесеному до ЄРДР 21.01.2022 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4