Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/495/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2022 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0001120 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, заапеляційними скаргами захисника - адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 , на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.07.2022, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ялинці Кременчуцького району Полтавської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, без місця реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 88 КК України є не судимим,
визнано винним та призначено покарання за за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 у відшкодування моральної шкоди 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи зброї 628 (шістсот двадцять вісім) грн 04 коп.
Вирішено долю речових доказів по справі.

За участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,
захисника-адвоката - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_6 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій),за таких обставин.
Так, 30.07.2020 о 17 годин 30 хвилин, ОСОБА_6 , проходячи по тротуару по вулиці Праці, біля будинку № 35 в смт. Власівка, м. Світловодськ, Кіровоградської області, побачив мобільний телефон у руках раніше незнайомого йому малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який привернув його увагу як предмет злочинного посягання. Після цього, ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер своїх намірів та бажаючи настання суспільного небезпечних наслідків, підійшов до малолітнього ОСОБА_8 та схопив його своєю лівою рукою за шию, тим самим стиснувши дихальні шляхи останнього, чим вчинив насильство небезпечне для життя ОСОБА_8 , крім того з кишені своєї кофти ОСОБА_6 дістав канцелярський ніж та приставивши його до життєво важливого органу потерпілого шиї, пред`явив погрозу застосування вказаного ножа із вимогою передати йому наявний в руках малолітнього потерпілого ОСОБА_8 мобільний телефон марки «SAMSUNG A 10 S» в копусі чорного кольору. У свою чергу, потерпілий ОСОБА_8 , побоюючись реалізації злочинного задуму зі сторони ОСОБА_6 , передав йому мобільний телефон марки «SAMSUNG A 10 S» в корпусі чорного кольору.
Продовжуючи свої злочині дії ОСОБА_6 чітко розуміючи, що його злочині дії викриті власником майна та не бажаючи бути затриманим, з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на свій власний розсуд, чим спричинив малолітньому потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 3059 гривень 10 копійок.
У своїй апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин справи та юридичну кваліфікацію дій свого підзахисного, просить вказаний вирок суду змінити в частині призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, призначивши його підзахисному покарання, яке є співрозмірним його діянню, та особі обвинуваченого, а також в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 відшкодування моральної шкоди 50 000 грн, зменшивши цю суму, з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості.

При цьому вказує на те, що не погоджується з вироком суду першої інстанції, оскільки судом не в повній мірі досліджено всі обставини, що пом`якшують покарання в результаті чого призначено занадто суворе покарання. На його думку судом не враховано інші обставини, що пом`якшують покарання, а саме його щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, а також те, що ОСОБА_6 одружений, допомагає дружині в утриманні та вихованні двох неповнолітніх дітей, які проживають разом із ним.

Крім цього, вказує і на те, що суд не врахував дані, які зазначені у досудовій доповіді органу пробації, про те, що ОСОБА_6 позитивно характеризується КНМП «Кременчуцька перша міська лікарня ім. Богаєвського О.Т.», також позитивну характеристику з «КАТП 1628», де він працював вантажником відділу експлуатації та позитивну характеристику керівника ГО «АТО-Кременчук».

В апеляційній скарзі представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 , просить скасувати вирок районного суду та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винним за ч. 2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Вважає вирок районного суду занадто мяким, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, скоїв розбійний напад на 9-ти річну дитину, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, неоднарозово ухилявся від судових засідань районного суду та жодного разу не намагався відшкодувати потерпілому завдані злочином матеріальні збитки та таким чином виправити наслідки вчиненого злочину.

На вказану апеляційну скаргу представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 , від захисника-адвоката ОСОБА_7 надійшли заперечення, в яких він вказує на її необґрунтованість та безпідставність, оскільки представник неповнолітнього потерпілого просить перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 187 КК України, однак вважає необхідним зазначити, що відповідальність за ч. 2 ст. 187 КК України передбачена у разі вчинення розбою за попередньою змовою групою осіб або особою, яка раніше вчинила розбій або бандитизм, а його підзахисний не вчиняв таких кримінальних правопорушень, про що говорить відсутність вироків суду стосовно нього.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисника і просили її задовольнити, та заперечили проти задоволення апеляційної скарги законного представника неповнолітнього потерпілого, а також пояснення законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , яка підтримала свою апеляційну скаргу і просили її задовольнити та заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до таких висновків.

За змістом положень ч. 1 та ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Як вбачається з апеляційних скарг захисника-адвоката ОСОБА_7 та законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , фактичні обставини справи учасниками судового розгляду не оскаржуються, а тому в апеляційному порядку не перевіряються.

Отже, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України ґрунтується на достовірних та узгоджуваних між собою доказах, які зібрані у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, належно оцінені судом та наведені у вироку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції проаналізувавши всі досліджені у справі докази в їх сукупності та взаємозвязку, обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України і правильно кваліфікував його дії, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоровя особи, яка зазнала нападу (розбій).
Перевіряючи вирок в частині призначеного обвинуваченому покарання, колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції, відповідно до положень ст. 65 КК України, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення його особу та обставини які помякшують і обтяжують покарання.

При цьому, районний суд правильно врахував, що ОСОБА_6 хоча і вважається раніше не судимим, але разом з тим він притягувався до кримінальної відповідальності за злочини вчинені проти власності та проти статевої свободи і статевої недоторканності особи, кримінальні провадження по яких були закриті з підстав, які не є такими, що реабілітують особу, а саме примиренням обвинуваченого з потерпілими особами та у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, є прихожанином релігійної громади, де зарекомендував себе з позитивної сторони.
Обставини, що помякшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання, передбаченою ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 виключно в умовах ізоляції від суспільства та обґрунтовано призначив йому покарання в межах санкції статті обвинувачення, ближче до мінімального розміру, яке на переконання колегії суддів є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому підстав для посилення покарання, як того просить законний представник неповнолітнього потерпілого або ж пом`якшення покарання обвинуваченому, як того просить в апеляційній скарзі захисник, колегія суддів не вбачає.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги законного представника неповнолітнього потерпілого про необхідність призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання з підстав неврахування судом першої інстанції тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, способу вчинення обвинуваченими злочину, а також того, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки всі ці відомості щодо обвинуваченого місцевим судом при вирішенні питання про призначення йому покарання в повній мірі було враховано.

Також, не заслуговують на увагу посилання законного представника неповнолітнього потерпілого щодо перекваліфікації дій ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 187 КК України, оскільки необхідно зазначити, що відповідальність за ч. 2 ст. 187 КК України передбачена у разі вчинення розбою за попередньою змовою групою осіб або особою, яка раніше вчинила розбій або бандитизм, а в даному випадку ОСОБА_6 раніше не вчиняв таких кримінальних правопорушень, про що говорить відсутність відповідних вироків суду стосовно нього.
Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а як вбачається з обвинувального акта (т.1 а.с. 1-4) ОСОБА_6 обвинувачується саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.
Доводи цієї скарги щодо призначення покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 10 років, то вони також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки санкція ч. 1 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Отже, колегія суддів вважає, що покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_6 в межах санкції статті, за якою він обвинувачується, та за своїм розміром є таким, що відповідає загальним засадам призначення покарання і не є явно несправедливим, через його м`якість.
За наведених підстав апеляційна скарга законного представника неповнолітнього потерпілого про мякість призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Що стосується апеляційних доводів захисника-адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що призначене покарання за своїм видом і розміром є явно несправедливим через його суворість, на думку колегії суддів також є безпідставними, оскільки суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 майже мінімальний розмір покарання, що передбачений санкцією статті обвинувачення.
Твердження сторони захисту, що обвинувачений щиро покаявся та визнав свою вину, на думку колегії суддів є непереконливими.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що щире каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї вини в скоєнні злочину, який їй інкримінується, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Однак, як на досудовому розслідуванні, так і при з`ясуванні позиції обвинуваченогоОСОБА_6 в судовому засіданні 27.01.2021 останній вину не визнавав в повному обсязі. І лише при наданні ним в суді показань 06.10.2021 він змінив свою позицію і зазначив про визнання своєї провини.
Така поведінка обвинуваченого судом першої інстанції визнана такою, що не свідчить про щире каяття особи та розцінена судом, як спосіб обвинуваченогоОСОБА_6 з метою пом`якшення йому покарання, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів також не вбачає підстав для врахування вказаної обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченомуОСОБА_6 , а саме його щирого каяття.
Крім того, доводи сторони захисту, щодо зменшення стягнутої судом суми моральної шкоди, на думку колегії суддів є також безпідставними, оскільки вирішуючи питання щодо відшкодування малолітньому потерпілому ОСОБА_8 моральної шкоди спричиненої нападом на нього з метою заволодіння майном, суд прийшов обґрунтованого висновку, що в результаті злочинних дій обвинуваченого порушились нормальні життєві зв`язки малолітнього потерпілого, що супроводжувалось обмеженням активної діяльності, боязні дитини щодо повторного нападу, порушення через перенесений стрес нормального сну та не можливості вільно відвідувати вулицю, що викликало необхідність зверненняі за консультацією до практичного дитячого психолога.
Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 та відсутність обставин, що помякшують йому покарання, не дають підстав для застосування до нього положень ст. 69, 75 КК України.

Перевіривши матеріали справи в межах вимог апеляційних скарг, колегія суддів підстав для скасування вироку суду через невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, які б могли призвести до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення - не встановила.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 задоволенню не підлягають, а вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.07.2022 стосовно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 187 КК України залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даного судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
З оригіналом згідно:

Суддя Кропиницького
апеляційного суду ОСОБА_2