Номер провадження:1-кс/521/3816/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року м. Одеса
Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській ОСОБА_4 погоджене прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_5 про арешт майна у кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ :
З клопотання слідчого та наданих матеріалів вбачається, що 30.05.2006 ОСОБА_6 на підставі ст. ст. 1261, 1268 ЦК України став єдиним власником квартири АДРЕСА_1 ., однак до нотаріальних органів для оформлення свідоцтва про спадщину за законом не звертався.
У подальшому, його дружина - ОСОБА_7 , діючи з відома дітей - ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , звернулись до їхньої знайомої ОСОБА_10 щодо оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 . та її продажу без згоди ОСОБА_6 .
У свою чергу ОСОБА_10 діючи спільно з ОСОБА_7 та за її дорученням, з відома ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , використовуючи підроблене рчдення Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2005 відповідно до якого право власності на вказану квартиру визнано за ОСОБА_10 , яка 18 06.2006 уклала з ОСОБА_11 договір купівлі-продажу вказаної квартири.
Так, 06 грудня 2006 року ОСОБА_12 став добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 ., загальною площею 42,0 кв.м., яку придбав у ОСОБА_13 шляхом укладення нотаріально оформленої угоди купівлі-продажу, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_14 за реєстровим номером № 6058. Вищевказану квартиру придбав для використання під офісне приміщення, та в подальшому провів ремонт та реконструкцію по збільшенню площі.
Після чого, в квітні 2007 ОСОБА_12 звернувся до Малиновського районного суд м. Одеси з позовом до Малиновського районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа - КП «ОМБТІ та РОН», про визнання права власності на самочинно реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 48,3 кв.м. Вказаний позов був задоволений Малиновським районним судом м. Одеси.
На підставі договору дарування від 01 червня 2020 року, посвідченим нотаріусом Одеського міського нотаріального кругу ОСОБА_15 , за реєстровим номером № 710, ОСОБА_12 передав безоплатно у власність своїй доньці ОСОБА_16 майно (дарунок), нежитлове приміщення, офіс № 4 що розташоване на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 48,3 кв.м., основною площею 31,2 кв.м, підсобною площею 17,1 кв.м.
Після чого остання використовувала під офіс.
В подальшому, ОСОБА_7 з відома ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , звернулись до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, за наслідками розгляду якого. Постановою Верховного Суду від 27.05.2020 в ОСОБА_12 витребувано приміщення за адресою АДРЕСА_2 із володіння на користь ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
У зв`язку з викладеним виникла необхідність в накладенні арешту на об`єкт нерухомості - нежиле приміщення офіс №4(чотири) за адресою: АДРЕСА_2 , з метою збереження речового доказу, запобіганню спробам відчуження даного об`єкту нерухомості.
Власник майна у судове засідання не з`явився.
Враховуючи норму ст. 172 КПК України, слідчим суддею визнано за можливе провести судовий розгляд клопотання без участі власника майна.
Слідчий у судовому засіданні заявлене клопотання підтримала.
Заслухавши доводи сторін, дослідивши надані документи, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Метою арешту майна є збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Матеріалами клопотання та доводами сторони обвинувачення не зазначено про наявність обгрунтованої підозри особі.
В ході розгляду клопотання стороною обвинувачення не доведено необхідність арешту, а також наявність ризиків передбачених пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України, що тягне за собою відмову у задоволенні клопотання.
Керуючись ст. 132, 167, 170, 172, 173, 175 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИЛА:
В клопотанні слідчого СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській ОСОБА_4 погоджене прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001743 від 04.12.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України відмовити.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1