Справа № 172/1515/18
Провадження № 1-кп/191/415/18
У Х В А Л А
іменем України

13 квітня 2022 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

за участю обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000003 від 13.01.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000003 від 13.01.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 121 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою оскільки строк дії попередньої ухвали Синельниківсьького міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.03.2022 року про обрання запобіжного заходу обвинуваченому закінчується 01 травня 2022 року.

В клопотанні прокурора зазначено, що ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, який відповідно до ч,2 ст. 12 і КК України карається позбавленням волі на строк від 7 до 10 років та кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Обгрунтуванням наявності ризиків є- попередження спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду являється те, що ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного кримінального правопорушення, стійких соціальних зв`язків не має, не працює, постійного доходу не має, не одружений, характеризується негативно, тимчасово проживає за місцем реєстрації співмешканки ОСОБА_5 . Окрім цього, в провадженні Синєльниківського міськрайонного суду на даний час перебуває три провадження відносно ОСОБА_4 , за двома з яких він оголошувався в розшук, так 07.10.2019 ухвалою судді Синєльниківського міськрайонного суду ОСОБА_1 , 22.06.2021 ухвалою судді Васильківського районного суду ОСОБА_6 та 07.07.2021 ухвалою судді Синельниківського міськрайонного суду ОСОБА_1 , що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Розглянувши вищезазначене клопотання, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, суд приходить до наступного.
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано строк тримання під вартою до 01 травня 2022 року.
Згідно з ч.3 ст.331 КПК України суд до спливу продовжуваного строку зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовжування тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно зі ст.177 КПК України підставою для застосування та продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а також незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Суд вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.1, п. 4 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є тяжким та передбачає покарання до десяти років позбавлення волі, а тому з метою уникнення відповідальності обвинувачений може переховуватися від суду.

Також, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 , у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, спростовують доводи про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.
Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.
Враховуючи викладене, існування ризиків, доведених стороною обвинувачення, передбачених п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, ті обставини, що раніше ОСОБА_4 неодноразово вчиняв кримінальні правопорушення, належних висновків не зробив, знову вчинив тяжке кримінальне правопорушення- суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою на шістдесят днів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 314, 315,331 КПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою- задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб, а саме до 11 червня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1