Справа № 133/636/21
Ухвала
Іменем України

"17" травня 2022 р. м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області в складі колегії суддів:
головуючої судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000682 від 30 вересня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Козятин Козятинського району Вінницької області, українця, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , неодруженого, студента Козятинського МВПУЗТ, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України,
за участю учасників провадження
прокурора: ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
представника потерпілих- адвоката ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),
захисників обвинуваченого адвокатів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ( в режимі відеоконференції),
обвинуваченого: ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

встановив:

В провадженні Калинівського районного суду Вінницької області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.
Обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
16.05.2022 року від прокурора Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком на 60 днів без визначення розміру застави, яке обгрунтоване тим, що розглянути зазначену справу до спливу застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не видається за можливе, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, а зважаючи на міру покарання, що може загрожувати йому у разі визнання винуватим, існують ризики, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, а тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, виконання ним процесуальних обов`язків, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ці ризики не відпали і продовжують існувати та обставини визначені в ст. 178 КПК України не змінилися, тому продовження запобіжного заходу буде співрозмірним особі обвинуваченого та суспільній небезпечності вчиненого діяння.
Подане клопотання прокурор ОСОБА_6 підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. При цьому надала суду витяг з електронного листування, зокрема, про направлення на електронну адресу слідчого ізолятора ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» 16.05.2022 копії клопотання про продовження строку тримання під вартою для вручення ОСОБА_5 , а також на електронні адреси захисників. Проти задоволення усного клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобовязання для мобілізації заперечила.
Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан, який був продовжений відповідно до Указу Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року та від 18 квітня 2022 року№ 259/2022 з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Таке рішення ухвалено у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони й відповідно до українського законодавства.
На даний час ОСОБА_5 перебуває під вартою в ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1».
Відповідно до листа командира Роти конвойної служби ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 від 06.05.2022 №469/39/01-2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та запровадженням на території України воєнного стану, особовий склад РКС ГУНП у Вінницькій області задіяний для виконання повноважень поліції з забезпечення оборони та захисту безпеки населення в м. Вінниця, і як наслідок конвоювання обвинувачених до судових установ Вінницької області з 24.02.2022 не здійснюється.
У зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_5 в судове засідання доставлений не був, водночас участь обвинуваченого в судовому засіданні була забезпечена в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Вінницька УВП №1».
Обвинувачений ОСОБА_5 , захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 заперечили в задоволенні клопотання прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну обраного щодо нього запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання з метою реалізації ним обов`язку щодо захисту Вітчизни в умовах воєнних дій в Україні.
Захисник ОСОБА_10 підтримав заявлене клопотання свого підзахисного про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання з метою його участі у воєнних діях в Україні. При цьому просив суд врахувати, що обвинувачений є особою молодого віку, хоча і неодружений, але має міцні соціальні зв`язки, проживає разом з батьками, позитивно характеризується за місцем проживання, що й підтвердили, зокрема, допитані в судовому засіданні свідки. На даний час ризики впливу обвинуваченого на потерпілих, свідків, тим більш, що останні допитані судом майже всі, зникли, а так само прокурором не доведено ризики ухилення ОСОБА_5 від суду або ж вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній до його затримання за підозрою у вчиненні злочину майже місяць перебував на волі, не вживав заходів щодо ухилення від органу досудового розслідування, не вчиняв інших кримінальних правопорушень.
Захисник ОСОБА_11 не вбачає підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 на даний час будь-якого запобіжного заходу. Обгрунтовуючи свої доводи зазначив, що клопотання прокурора не містить додаткових обґрунтувань необхідності продовження строку застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого. У своєму клопотанні прокурор обмежився лише цитуванням переліку законодавчих підстав застосування запобіжного заходу без встановлення їх наявності та обґрунтованості щодо ОСОБА_5 , при цьому виправданням застосування такого запобіжного заходу є лише сама по собі тяжкість кримінального правопорушення. Крім того, прокурором порушено порядок звернення з таким клопотанням, а саме не дотримано строку вручення копії клопотання про продовження строку запобіжного заходу не пізніше, ніж за три години до початку розгляду клопотання.
Представник потерпілих адвокат ОСОБА_9 клопотання прокурора підтримав, заперечив в задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який особисте зобов`язання з метою участі обвинуваченого у воєнних діях в Україні або ж у необранні обвинуваченому будь-якого запобіжного заходу, обгрунтовуючи свої заперечення тим, що нормами ст. 616 КПК України встановлена пряма заборона зміни запобіжного заходу з тримання під вартою для призову на військову службу під час мобілізації щодо осіб які обвинувачуються, зокрема, у вчиненні злочину передбаченого ст. 115 КК України.
Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , підтримали думку свого представника, адвоката ОСОБА_9 .
Розглянувши клопотання сторін кримінального провадження, заслухавши їх думки, суд дійшов таких висновків.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, має врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до ст. 197 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесят днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, з моменту затримання.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
За змістом ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Крім того, у своїй постанові від 23.06.2020 (справа №522/20634/19) Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду зазначив, що відповідно до положень ст. 331 КПК України суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого і в той же час таке право у кількості використання сторонами кримінального провадження процесуальним законом не обмежено.
Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства, пов`язаного із позбавленням життя іншої особи, з корисливих мотивів, за яке передбачене покарання на строк від 10 до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, за місцем проживання характеризується посередньо, зник з місця злочину, у останнього відсутні стабільні соціальні зв`язки за місцем проживання, що свідчить про те, що продовжують існувати ризики, які були враховані при прийнятті рішення про обрання запобіжного заходу, та які підтримані прокурором у судовому засіданні, а саме: що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе переховуватись від суду, перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні шляхом незаконного впливу на свідків, а також перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.
Посилання захисників обвинуваченого на те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, а також позитивну характеристику, не заслуговують на увагу, оскільки не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не зменшують наведений ризик до такого ступеню, щоб повністю виключити його. Окрім того, суд зауважує, що наведені обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, суд враховує також ту обставину, що дане кримінальне провадження судом не завершено до спливу продовженого строку дії попередньої ухвали суду від 23.03.2022, а тому дійшов висновку, що за сукупності таких обставин, підлягає продовженню раніше застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.
Доводи сторони захисту про те, що прокурор завчасно (за три години) не вручив ОСОБА_5 клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, чим порушив норми процесуального права, суд вважає необгрунтованими, оскільки сторона захисту не довела, що в такий спосіб було порушено право обвинуваченого на захист. Суд звертає увагу, що запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 був обраний слідчим суддею з 28 жовтня 2020 року, і був неодноразово продовжений, в тому числі під час судового розгляду, останній раз до 21 травня 2022 року. Прокурор обґрунтовував подане клопотання продовженням існування ризиків, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого під вартою. На похання сторони захисту, за відсутності розписки про отримання обвинуваченим копії даного клопотання, яке було направлено на електронну адресу установи, в якій ОСОБА_5 утримується під вартою, прокурором було оголошено повний текст клопотання, а сторона захисту навела свої заперечення про недоцільність продовження строку тримання під вартою, при цьому захисники не заперечували, щодо завчасного отримання ними копії такого клопотання, та не навели аргументів, яким чином недотримання такого строку вплинуло на позицію захисту.
При цьому єдиною підставою для відмови у продовженні строку тримання під вартою, передбачено ч. 5 ст. 199 КПК України, є недоведення прокурором, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
У клопотанні захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного з тримання під вартою на особисте зобов`язання для призову на військову службу під час мобілізації, захисника ОСОБА_11 щодо відсутності підстав для продовження тримання під вартою ОСОБА_5 , слід відмовити з наступних підстав.
За змістом ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Законом України №2125-ІХ від 15.03.2022 внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України та доповнено статтею 616, якою врегульовано скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або зміну запобіжного заходу з інших підстав.
Так, згідно з ч.1 ст. 616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
За результатами розгляду клопотання, передбаченого абзацом першим цієї частини, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
З контекстного аналізу вказаних норм випливає, що із клопотанням про скасування запобіжного заходу для призову на військову службу під час мобілізації обвинувачений має право звернутися до прокурора, та за результатами розгляду такого клопотання прокурор має право звернутися до суду про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для призову цієї особи на військову службу під час мобілізації.
Окрім цього, ч. 1 ст. 616 КПК України передбачено вичерпний перелік статей КК України за якими скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації відносно обвинуваченого, який тримається під вартою не може бути застосовано.
Клопотання захисника ОСОБА_10 , та обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного з тримання під вартою на особисте зобов`язання з метою реалізації обвинуваченим, як громадянином України, придатним до військової служби за станом здоров`я і віком, конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни в умовах оголошеного в Україні воєнного стану, не грунтується на момент клопотання на нормах кримінального процесуального закону.
Крім того, відповідно ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.
В той же час ч. 5 ст. 194 КПК України у своєму переліку не містить обов`язків, які можуть бути покладені судом при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, про застосування яких щодо ОСОБА_5 зазначено у клопотанні сторони захисту.
Наведені стороною захисту дані про особу обвинуваченого, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу.
Доводи захисників про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також їх твердження, що стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові обставини, суд вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які на даний час виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.
Також, суд зауважує, що ухвалою суду від 04.05.2022 було вирішено клопотання сторони захисту щодо зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою та особисте зобов`язання, у задоволенні якого було відмовлено. Стороною захисту не зазначено обставин, які виникли після прийняття або існували під час прийняття попереднього рішення, які не розглядалися судом, та які є підставою для зміни запобіжного заходу.
Вирішуючи питання щодо строку продовження запобіжного заходу, суд бере до уваги стадію кримінального провадження, а саме, що у кримінальному провадженні не здійснено судове слідство, не допитані всі свідки, обвинувачений, не досліджені письмові докази, а також бере до уваги розумність строків кримінального провадження та приходить до висновку про продовження дії запобіжного заходу на строк 60 днів, що буде виправданим та відповідатиме Закону.
На думку суду, таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в кримінальному провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Враховуючи особу обвинуваченого, обставини кримінального правопорушення, наявні ризики, а також те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України суд, застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, не визначає розмір застави.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 331,369, 370, 392 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.
Продовжити дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Козятин Козятинського району Вінницької області, зареєстрованому по АДРЕСА_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст. 115 КК України, терміном на 60 (шістдесят днів), до 15 липня 2022 року включно.
У задоволенні усного клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання відмовити.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захисникам, потерпілим та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Вінницького апеляційного суду, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.
Повний текст ухвали виготовлено і оголошено 20.05.2022 о 09:00 год

головуюча суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3