Справа №577/6369/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1273/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Шахрайство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м. Суми матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 жовтня 2022 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.1 ст.309 КК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції прокурор заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки судовий розгляд кримінального провадження не може бути завершений до його спливу, ризики заявлені при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не зменшилися та не перестали існувати.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_7 просив змінити запобіжний захід на інший більш м`який.

04 жовтня 2022 року ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до двох місяців, тобто до 02 грудня 2022 року, з раніше визначеними умовами та розміром застави 20 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 52000 грн.

Не погодившись з ухвалою судді, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 жовтня 2022 року, тримання під вартою змінити на більш м`який запобіжний захід.

Апелянт зазначав, що не має ніякого відношення до ч.2 ст.190 КК України, за якою його обвинувачують, він не займався ніяким розмитненням автомобілів і не переконував нікого перераховувати гроші.

Вважав, що досудове розслідування було проведено необ`єктивно і не в повному обсязі.

Стверджував, що слідчими діями за ч.1 ст.309 КК України були порушені його права, не було проведено належних експертиз, які б доводили його провину, це підтверджує відео фіксація з понятими, що цей пакунок не було у нього вилучено, звідки він з`явився, ОСОБА_7 не відомо.

Вказував, що ризики, передбачені ст..177 КПК України необґрунтовані, він має міцні соціальні зв`язки, місце проживання, тяжкі захворювання, а ризик переховування від суду не підтверджений прокурором і наявність такого ризику не доведено.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , який апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити її вимоги, прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою та просив залишити її без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Постановляючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, у провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває провадження, в якому ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст.309 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки судовий розгляд кримінального провадження не може бути завершений до його спливу, ризики заявлені при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не зменшилися та не перестали існувати.

Задовольняючи вказане клопотання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 спливає 09 жовтня 2022 року, а судове провадження не може бути завершене до спливу цього строку, не допитані потерпілі та свідки, не досліджені докази по справі, жодних підстав для зміни застосованого обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш мякий на даний час не має, заявлені ризики, зазначені в ухвалі судді та на підставі якої був застосований цей запобіжний захід, на даний час не зменшились та не перестали існувати.

З врахуванням вищезазначеного, на спростування доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та дійшов обґрунтованого висновку, що більш м`які запобіжні заходи, не будуть достатніми для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні прокурора та не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 .

При цьому посилання апелянта на не врахування судом наявності у нього міцних соціальних зв`язків, хворої матері, та тих обставин, що він також має тяжке захворювання та потребує медичного нагляду, не спростовують правильність висновків суду, крім того, зазначені обставин не були враховані самим ОСОБА_7 та не стали стимулюючим фактором для останнього під час вчинення кримінальних правопорушень.

Доводи апелянта про те, що він не має ніякого відношення до ч.2 ст.190 КК України, за якою його обвинувачують, він не займався ніяким розмитненням автомобілів і не переконував нікого перераховувати гроші, а слідчими діями за ч.1 ст.309 КК України були порушені його права, не було проведено належних експертиз, які б доводили його провину, це підтверджує відео фіксація з понятими, що цей пакунок не було у нього вилучено, звідки він з`явився, ОСОБА_7 не відомо, колегія суддів визнає безпідставними та зазначає, що ОСОБА_7 є обвинуваченим у кримінальному провадженні і обґрунтованість пред`явленого обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, яким закінчується кримінальне провадження, а тому колегія суддів не уповноважена надавати оцінку доказам і може вирішувати питання тільки щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання.

Таким чином, доводами апеляційної скарги не доведено можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, обставин, за яких клопотання прокурора не підлягало б до задоволення, під час апеляційного перегляду даного кримінального провадження не встановлено.

Крім того, колегія суддів зауважує, що судом, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, обвинуваченому ОСОБА_7 було визначено розмір застави, у разі внесення якої останній буде звільнений з-під варти та перебуватиме на волі.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 жовтня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без зміни, а апеляційну обвинуваченого ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4