Справа № 129/969/22
Провадження №11-кп/801/702/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000044 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 13.05.2022, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тимар Гайсинського району, жителя АДРЕСА_1 , українця, неодруженого, із базовою загальною середньою освітою, працюючого водієм у ФОП « ОСОБА_8 », раніше судимого:
07.06.2018 Гайсинським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт;
21.08.2018 до Гайсинського районного суду направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,
визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту на строк два місяці.
На підставі ч.1 ст.71,72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 07.06.2018 у виді громадських робіт на строк двісті годин, з переведенням менш суворого покарання в більш суворий вид покарання, і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді арешту на строк два місяці двадцять п`ять днів.
Початок строку відбування покарання вирішено рахувати з моменту звернення вироку до виконання та затримання ОСОБА_7 .
Вирішено питання з процесуальними витратами, накладеним арештом та речовими доказами.

За участю прокурора ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду, на початку червня 2021 року ОСОБА_7 з метою отримання та використання офіційного документа, який надавав би право на керування транспортними засобами категорії «А1», ОСОБА_10 , «В1», ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , знаходячись в м. Києві, домовився із невстановленою в ході досудового розслідування особою про те, що остання, за грошову винагороду у розмірі 12000 грн виготовить ОСОБА_7 підроблене посвідчення водія на його ім`я; у подальшому, в середині червня 2021 року, знаходячись в районі Деміївського ринку в м. Києві, ОСОБА_7 отримав від невстановленої в ході досудового розслідування особи підроблений офіційний документ із своїм зображенням та анкетними даними, а саме - посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 від 21.09.2014, що видне територіальним сервісним центром № 8044, з відкритими категоріями «А1», «А», «В1», ОСОБА_11 , «СІ», ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , яке в подальшому мав намір використовувати для керування транспортними засобами. 29.03.2022 приблизно о 19.00 год. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «MITSUBISHI» моделі «GALANT» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , та рухаючись по АЗС «АВІАС», що розташована за адресою: м. Гайсин Вінницької області, вул. 1 Травня, 70, був зупинений працівниками Гайсинського районного управління поліції Головного управління Національної у Вінницькій області. Під час перевірки документів ОСОБА_7 , діючи з метою реалізації свого протиправного умислу на використання завідомо підробленого документа - посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 від 21.09.2014, виданого на його ім`я, на законну вимогу працівників поліції пред`явив дане посвідчення, достеменно знаючи, що даний документ підроблений. Згідно висновку експерта № СЕ-19/102-22/3763-ДД від 26.04.2022 встановлено, що бланк посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 , заповнений на ім`я ОСОБА_7 , не відповідає встановленим зразкам аналогічних бланків посвідчень водія, що перебувають в офіційному обігу на території України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок в частині призначення покарання і призначити йому покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі передбаченому санкцією цієї статті.
Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що не згоден із покаранням, оскільки повністю визнав себе винним і давав на досудовому слідстві визнавальні покази, сприяв слідству, обтяжуючих обставин судом не встановлено, на обліку у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває.
Також ОСОБА_7 зазначає, що раніше не судимий, так як згідно довідки МВС України станом на 21.01.2020 після винесення вироку 2018 року, він не мав не знятої чи непогашеної судимості, а тому суд незаконно зарахував йому судимість за вироком від 21.08.2018 за ч. 2 ст. 125 КК України.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, зазначених в ній та просить пом`якшити йому покарання, шляхом призначення покарання у виді штрафу, прокурора, який заперечив проти доводів обвинуваченого, так як суд врахував всі обставини та прийняв законне та обґрунтоване рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що фактичні обставини провадження та кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників судового провадження не оскаржуються, судовий розгляд проходив у спрощеному порядку, тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин та правильність кваліфікації дій обвинуваченого апеляційним судом не перевіряються.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на незаконність вироку суду в частині призначеного йому покарання і вважає його несправедливим через суворість та безпідставне врахування попередніх судимостей.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції виконав вимоги статей 50, 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Зокрема суд врахував дані про особу обвинуваченого, його стан здоров`я, те, що останній працює водієм, неодружений, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, та раніше судимий.

Також суд першої інстанції зазначив про відсутність обтяжуючих обставин та обґрунтовано визнав обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття.

Таким чином, суд першої інстанції врахував усі обставини, які пом`якшують покарання, в тому числі і ті, на які покликається обвинувачений та визначив наближену до мінімальної міри покарання встановлену у санкції ч. 4 ст. 358 КК України у виді арешту, а не до максимальної, з урахуванням вимог ст. 71, 72 КК України, і таке покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_7 не навів підстав, які би давали можливість застосувати покарання у виді штрафу, яке є найбільш м`яким, зважаючи на попередні судимості ОСОБА_7 , які не сприяли його виправленню.

Колегія суддів приймає до уваги, що вчинене правопорушення стосуються порядку, який забезпечує безпеку дорожнього руху та правил перевезення пасажирів громадським транспортом, що свідчить про необхідність застосування покарання, яке буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та унеможливить вчинення нових злочинів.

Також апеляційний суд не вбачає істотних порушень кримінального процесуального закону в частині застосування ст. 71, 72 КК України та приєднання невідбутого покарання за вироком суду від 07.06.2018 у виді громадських робіт, з переведенням менш суворого покарання в більш суворий вид покарання у виді арешту.

Разом з тим, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , що суд безпідставно зарахував йому його судимість за вироком Гайсинського райсуду від 21.08.2018 не ґрунтується на матеріалах справи, так як ОСОБА_7 зарахована судимість за вироком Гайсинського райсуду від 07.06.2018, враховуючи, що покарання у виді громадських робіт за даним вироком не були виконані в повному об`ємі на час вчинення кримінального проступку, коли судимість за вироком ще не була знята та погашена, а тому застосування ст. 71 КК України при визначенні остаточного покарання ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. 407, 419 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 13.05.2022 щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на протязі трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4