Дата документу 08.09.2022 Справа № 545/2911/22
Номер провадження 1-кп/554/948/2022
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2022 м.Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Полтави кримінальне провадження за № 0000206 від 08.07.2022 за обвинуваченням,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пудлівці, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, громадянина України, військовослужбовця військової служби за контрактом, розлученого, з середньою освітою, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2009 року народження, перебуваючого у військовому званні «сержант», головного сержанта 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно з наказом т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №1-РС від 10.01.2022, сержанта ОСОБА_5 прийнято в добровільному порядку на військову службу за контрактом осіб сержантського складу та зараховано до списків особового складу Збройних Сил України на посаду інструктора кадру стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 . В послідуючому наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.02.2022, сержанта ОСОБА_5 переведено на посаду головного сержанта 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до приписів ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», солдат ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом.
Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують сержанта ОСОБА_5 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, сержант ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов?язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.
Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов?язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов?язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов?язків він зобов?язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022, строком на 30 діб.
Указом президента України № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25 квітня строком на 30 діб.
Указом президента України № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25 травня строком на 90 діб.
Однак, сержант ОСОБА_5 , під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.
Сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.
Водночас, сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, перебуваючи на посаді головного сержанта третьої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, 01.07.2022 біля 21 год 00 хв., точного часу досудовим розслідуванням не встановлено самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому час проводив на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
04.07.2022 сержанта ОСОБА_5 добровільно та з власної ініціативи було доставлено солдатом третьої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 до розташування військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку з чим кримінальне правопорушення було припинено.
Таким чином, 01.07.2022 сержант ОСОБА_5 умисно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин, в умовах воєнного стану та незаконно перебував не за місцем несення служби до 04.07.2022.
Дії ОСОБА_5 підлягають кваліфікувати за ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).
Під час досудового розслідування, відповідно до вимог ст.472 КПК України, між прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_4 , 19.07.2022 укладена угода про визнання винуватості .

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України , розкаювався, наполягав на затвердженні укладеної угоди від 19.07.2022.
Прокурор в судовому засіданні вважала, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.
Захисник у суді просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання.
За умовами цієї угоди сторони, а саме прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_5 за участю захисника адвоката ОСОБА_4 , дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 5 ст.407 КК України та істотних для цього кримінального провадження обставин, ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість за ч. 5 ст. 407 КК України. Сторонами угоди визначено, що враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, під час проходження військової служби, незнятих дисциплінарних стягнень не має; відсутність тяжких наслідків від вчиненого ним злочину; до кримінальної відповідальності притягається вперше; під час здійснення досудового розслідування співпрацював з органами досудового розслідування, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, сторони дійшли згоди про призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, застосувати положення ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання у виді штрафу у розмірі 1765 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 30005 (тридцять тисяч п`ять гривень)
В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.
Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67, 69 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені. Судом вивчалась особа ОСОБА_5 , який раніше не судимий, та до кримінальної відповідальності не притягувався, військовослужбовець, розлучений, має на утримані неповнолітню дитину, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має місце реєстрації, за яким фактично мешкає, добре характеризується за місцем проходження військової служби.
Судом встановлено, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених статтями 50, 65, 68, 69 КК України, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.
Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд зважає на таке. Відповідно до ч. 3 ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
Згідно зі ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.
Відповідно до вимог ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Суд встановив, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України, є тяжким злочином. При цьому, суд з`ясував, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Крім цього, суд переконався, що укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також суд встановив, що умови цієї угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.
Враховуючи наведене суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.
В ході досудового розслідування стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід не обирався, до суду клопотання з цього приводу не надходило.
Цивільний позов не заявлено.
Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні, клопотань до суду з цих питань не надходило.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, статтями 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Угоду від 19.07.2022 про визнання винуватості по кримінальному провадженню за № 0000206 від 08.07. 2022, укладену між прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_4 затвердити.
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч. 5 ст. 407 КК України, за яким призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 19.07.2022 покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 1765 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 30005 (тридцять тисяч п`ять) гривень.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Октябрський районний суд м. Полтави з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.
Обмеження права оскарження даного вироку визначені ст. 473 КПК України.
Крім того, ОСОБА_5 роз`яснюються вимоги ст. 376 ч. 3 КПК України.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення ОСОБА_5 та прокурору.
Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: ОСОБА_1