Справа № 930/2798/21
Провадження №11-кп/801/588/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 17.05.2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000248 від 12.09.2021 року по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дубовець, Немирівського району Вінницької області та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого, останній раз
- 18 жовтня 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки і 6 місяців,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст. 115 КК України.
за участю сторін кримінального провадження
прокурора : ОСОБА_9
захисника: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8
ВСТАНОВИВ:
Прокурор Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 17.05.2022 щодо ОСОБА_8 за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим та призначити йому покарання за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі.
Вказати, що початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дати набрання вироком законної сили.
В решті вирок суду залишити без змін.

Захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив скасувати вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 17 травня 2022 року відносно ОСОБА_8 , яким його було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого в п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України.
Кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 закрити в зв`язку із відсутністю в його діях складу даного кримінального правопорушення.

Вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 17.05.2022 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 14 (чотирнадцять) років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховно ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з моменту затримання 12.09.2021 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день ув`язнення за один день позбавлення волі.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 14.09.2021 року скасовано.
Стягнуто із засудженого ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 37068 грн. 72 коп. (тридцять сім тисяч шістдесят вісім гривень 72 коп.).
Долю речових доказів вирішено .

Як убачається з вироку ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
ОСОБА_8 протягом дня 11 вересня 2021 року, перебуваючи за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 спільно зі своїм дядьком ОСОБА_10 вживав алкогольні напої.
Під час вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на побутовому ґрунті виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_10 та ОСОБА_8 використовуючи ненормативну лексику ображали один одного.
У подальшому, цього ж дня, близько 23:00 ОСОБА_8 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті довготривалих неприязних відносин до ОСОБА_10 , керуючись жагою помсти, перебуваючи за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , вирішив вчинити умисне вбивство ОСОБА_10 .
З метою реалізації вище вказаного умислу спрямованого на протиправне позбавлення життя ОСОБА_10 , ОСОБА_8 взяв у підсобному приміщенні житлового будинку металеву каністру ємністю 10 л., в якій знаходився бензин та попрямував до веранди будинку, де перебував ОСОБА_10 .
Увійшовши до приміщення веранди, де в цей час на ліжку спав ОСОБА_10 , ОСОБА_8 усвідомлюючи протиправність своїх дій, реалізовуючи свій злочинний умисел, бажаючи настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_10 та при цьому жадаючи завдати останньому особливих мук і фізичних страждань, діючи умисно, з метою вчинення вбивства з особливою жорстокістю, усвідомлюючи, що при цьому потерпілому буде завдано особливі муки та сильне фізичне страждання, облив бензином приміщення веранди і сплячого на ліжку ОСОБА_10 після чого взявши до рук запальничку здійснив підпал килимкової доріжки на підлозі у веранді, що призвело до займання полум`ям приміщення веранди та ОСОБА_10 .
Згідно висновку експерта за № 101 судово-медичної експертизи слідує, що смерть ОСОБА_10 настала внаслідок термічних опіків тіла в області голови, обличчя, шиї, грудної клітки, живота, промежини, статевих органів, верхніх і нижніх кінцівок, ІІІ-ІV ступеню, які займають більше як 90% поверхні тіла; опіків верхніх дихальних шляхів, частковим обгорянням внутрішніх органів. Дані термічні опіки стоять в причинному зв`язку зі смертю. Дані ушкодження виникли від дії високої температури (диму, вогню та полум`я), які могли бути спричинені запальною сумішшю (бензином і тому подібним).

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_8 будучи молодою, фізично здоровою, працездатною особою, не вважаючи життя людини найвищою цінністю, безжально, бажаючи настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_10 та при цьому жадаючи завдати останньому особливих мук і фізичних страждань, шляхом облиття бензином з послідуючим його підпалом, холоднокровно вбив його. При цьому, за обставинами справи, ОСОБА_10 не створював для нього ніякої небезпеки, не чинив щодо нього ніяких протиправних дій.
Крім того, при призначенні покарання судом в достатній мірі не враховану ту обставину, що ОСОБА_8 будучи раніше судимим за скоєння тяжких умисних злочинів та відбуваючи покарання у виді реального позбавлення волі, звільнившись з місць позбавлення волі знову вчинив новий умисний особливо тяжкий злочин пов`язаний з умисним вбивством з особливою жорстокістю ОСОБА_10 .
Вищевказані факти свідчать про схильність обвинуваченого у майбутньому вчиняти тяжкі та особливо тяжкі злочини, а отже і про його підвищену небезпеку для суспільства.
Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, наслідків дій ОСОБА_8 , його особу, можливо зробити висновок про те, що призначене йому покарання у виді 14 років позбавлення волі, ніяким чином не сприятиме виправленню засудженого ОСОБА_8 , а також запобіганню вчиненню нових злочинів як самим засудженим так і іншими особами.
Крім цього, в порушення вимог ст. 374 КПК України та роз`яснень, що містяться в п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003, в резолютивній частині обвинувального вироку, суд ухваливши обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 , не визначив початок строку відбування покарання, що суперечить вимогам кримінального процесуального закону (ст. 374 КПК України) та впливає на правильність судового рішення.

Вимоги захисника мотивовно тим, що жоден із наданих прокурором доказів не підтверджували скоєння обвинуваченим умисного підпалу потерпілого, допитані свідки не були безпосередніми очевидцями того самого «умисного підпалу», а лише давали свідчення щодо подій, які передували чи відбулись після самого початку моменту загорання, висновки експертиз, які суд дослідив не доводять поза розумним сумнівом те, що саме ОСОБА_8 безпосередньо перед початком пожежі, а не вже після брав каністру, вилив бензин на потерпілого, після чого підпалив.
Суд також не звернув уваги на недопустимостi цілого ряду письмових доказів, таких протокол за результатами НСРД контролю камери попереднього ув`язнення відносно на той час підозрюваного, в яких, якоби, він підтверджує факт вчинення ним підпалу, протоколи слідчих експериментів з підозрюваним, так як в даних протоколах є зафіксовані свідчення на той час підозрюваного, які він давав саме слідчому та оперативним працівникам поліції на стадії досудового слідства.
На думку захисника, суд зобов`язаний був винести виправдувальний вирок.
Також захисник зазначає, що у суду першої інстанції були всі підстави для призначення остаточного покарання обвинуваченому за скоєне менш суворе ніж 14 років позбавлення волі, зокрема, такими підставами є: згідно висновків стаціонарної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_8 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді розумової відсталост легкого ступеню iз значними відхиленнями в поведінці, не може в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто підпадає під визначення «обмежена осудність» - ст. 20 КК України, потерпіла по справі зазначила в суді, що просить суд обвинуваченого суворо не карати.
Призначаючи остаточну міру покарання за скоєне у виді 14 років позбавлення волі, суд допустив невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та йому, як особі засудженого, так як за своїм розміром є явно несправедливим.
Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, просив задоволити, в задоволенні апеляційної скарги захисника просив відмовити, захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги захисника просили задоволити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили відмовити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг , суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлагає до часткового задоволення, в задоволенні апеляційної скарги захисника слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за п.4 ч.2 ст. 115 КК України належним чином умотивував своє рішення, перевірив та дав оцінку показам обвинуваченого, потерпілої, свідків, доказам.
З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції провів розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК у межах висунутого обвинувачення.
При цьому, суд першої інстанції дотримався приписів, установлених статтями 10, 22 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом.
Ретельно перевіривши надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції у вироку навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав їм у відповідності з вимогами ст. 94 КПК належну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як встановлено перевіркою матеріалів провадження, досудове та судове слідство проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
Таких порушень закону, які були б істотними та потягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, кваліфікуючою ознакою якого є умисне вбивство вчинене з особливою жорстокістю, суд зробив на підставі ретельно досліджених в судовому засіданні і детально викладених у вироку доказах.
В апеляційній скарзі захисник викладає доводи щодо наявності підстав для скасування вироку суду та закриття кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.
Вирішуючи питання щодо вини обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції дав належну оцінку його показам, в яких він вину не визнав щодо обставин вчинення кримінального правопорушення у сукупності з доказами, належність, допустимість та достовірність яких була перевірена під час судового розгляду.
Під час судового розгялду ОСОБА_8 висловлював припущення, що покійний міг зідійснити самогубство чи пожежа почалась внаслідок необережного поводження потерпілого з вогнем внаслідок стану алкогольного спяніння.
Зазначена версія обвинуваченого ОСОБА_8 спростовується показами потерпілої ОСОБА_11 , яка пояснювала, що ОСОБА_10 , який після потрапляння в дорожньо транспортну пригоду, пошкодив ногу та таз, пересувався за допомогою ходунків, мав поганий зір, мав плани на продовження свого лікування і ніколи не висловлювався про самогубство.
Допитані свідки також вказували, щодо відсутності підстав у ОСОБА_10 для самогубства, а також звертали увагу, що ОСОБА_10 за станом здоровя не мав можливості принести каністру з гаражу.
Свідок ОСОБА_12 пояснював, що 11.09.2021 року він приходив додому до ОСОБА_10 , де перебував до 17-00 год. Там були ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , приходив ОСОБА_13 переконаний, що підпал здійснив ОСОБА_8 так як ОСОБА_10 сам цього зробити не міг, зокрема принести каністру до будинку він не мав змоги за станом здоров`я. ОСОБА_10 ніколи не висловлювався про самогубство та мав наміри продовжувати лікування.
Свідок ОСОБА_14 пояснював, що ОСОБА_10 спав на ліжку, яке стояло у веранді. Каністри з бензином він не бачив, запаху бензину не чув, а коли приходив до ОСОБА_10 раніше, бачив таку каністру в гаражі. На його думку ОСОБА_10 не міг сам себе підпалити, так як фізично не міг пересуватися, не міг принести каністру.
Свідок ОСОБА_15 пояснював, що ОСОБА_10 проживав зі ОСОБА_8 , який повернувся з місць позбавлення волі. ОСОБА_10 був лежачим, сам пересуватися не міг після отриманої ним травми.
Свідок ОСОБА_16 пояснював, що в день смерті, в першій половині дня ОСОБА_10 прислав за ним ОСОБА_8 , коли він прийшов до ОСОБА_10 той перебував у веранді на ліжку, бо не міг ходити, дав йому 500 грн., спрямував до магазину купити хліба, цигарок та горілки, у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 він не довіряв, а весь час доручав кошти лише йому. Вказує, що потерпілий ОСОБА_10 ніколи не висловлював намірів самогубства, мав плани на продовження лікування та життя, хоча мав великі проблеми з пересуванням після отриманих пошкоджень таза та ніг, поганим зором. Стверджує, що пожежа виникла через конфлікт між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , та наявністю в нього інформації, що Стукальський мав наміри на скоєння вбивства свого дядька. В день пожежі в будинку ОСОБА_10 будь- яких каністр не було, так як для каністр не було у веранді місця, каністри знаходились у гаражі на відстані від будинку, та постраждалий не міг би самостійно принести каністру з бензином до веранди.
Свідок ОСОБА_13 пояснював, що 11.09.2021 року до нього прийшов ОСОБА_8 та сказав, що дядько йому погрожує. Потім вони прийшли до ОСОБА_10 який розповів, що у них зі ОСОБА_8 була сварка та він йому погрожував. Спиртні напої вживали усі четверо. ОСОБА_10 ховав ножа від ОСОБА_8 .. Після цього ОСОБА_8 відібрав та переховав ножа, взяв в руки дерев`яного «держака» та висловлювався, що виховає ним ОСОБА_10 . Свідок пояснював, що він ОСОБА_10 допомагав по господарству, оскільки той не міг ходити без ходунків. Запаху бензину в приміщенні він не відчував та каністри не бачив.
Суд апеляційної інстанції вважає, що показання потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 вказують на те, що потерпілий ОСОБА_10 не міг без сторонньої допомоги пересуватися, що спростовує показання обвинуваченого ОСОБА_8 , що потерпілий ОСОБА_10 приніс до будинку каністру з бензином та сам себе підпалив.
Зазначені свідки хоча і не були очевидцями вчинення злочину, однак знали потерпілого ОСОБА_10 , його стан здоров`я, стосунки між ним та обвинуваченим, обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення злочину та після нього, спостерігали зміну його психологічного стану після вчинення злочину, їм були відомі обставини, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні.
Дані свідки давали покази не з чужих слів, а давали пояснення про те, що їм відомо, що не протирічить вимогам закону, відповідає вимогам ст. 65 КПК України.
Судом першої інстанції проаналізовано показання обвинуваченого ОСОБА_8 в сукупності з зібраними доказами та, на думку колегії суддів, надано правильну оцінку, що версія обвинуваченого, що потерпілий ОСОБА_10 сам себе підпалив не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.
Вказаним показам обвинуваченого ОСОБА_8 судом надано критичну оцінку та розцінено, як захисну версію з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Показання потерпілої, свідків були послідовними, вільними та в сукупності узгоджуються з іншими доказами, зокрема: протоколом огляду місця події від 12.09.2021 року (т.2 а.с.47-57), згідно якого на підставі повідомлення про пожежу, проведено огляд житла - будинку по АДРЕСА_1 , де на обгорівшому металевому ліжку, яке знаходилось в лівому кутку біля вікна виявлено труп ОСОБА_10 , та поряд з трупом обгорівша металева каністра ємністю 10 літрів; протоколом огляду трупа від 12.09.2021 року (т. 2 т. 58 - 60); протоколом слідчого експерименту від 12.09.2021 року та відеозаписами вказаної слідчої дії (т. 2 а.с. 74-77, 80-83). протоколом про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо, відеоконтролю місця, від 02.11.2021 року (т. 2 а.с. 132-134); актом про пожежу від 11.09.2021 року (т. 2 а.с. 126) та звіт про причину виникнення пожежі, яка виникла в житловому будинку за адресою, АДРЕСА_1 , згідно яких найбільш ймовірною причиною виникнення пожежі є підпал; копією лікарського свідоцтва про смерть № 101 від 12.09.2021 року (т. 2 а.с.176) ; висновком експерта Немирівського відділення Вінницького обласного бюро СМЕ № 101 від 07.10.2021 року (том 2 а.с. 177-183), згідно якого смерть ОСОБА_10 наступила внаслідок термічних опіків тіла, смерть могла наступити в період часу з 20:00 год до 24:00 год 11.09.2021 року. Смерть ОСОБА_10 могла наступити як безпосередньо після заподіяння ушкоджень та можливо через невеликий проміжок часу відрахований в секундах, декількох хвилин. Дані ушкодження виникли від дії високої температури (диму, вогню та полум`я), які могли бути спричинені запальною сумішшю (бензином і тому подібним); висновком експерта Вінницького науково дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/102-21/13368-ФХД від 04.10.2021 року (т.2 а.с.184 - 188), № СЕ-19/102-21/13363-ФХД від 05.10.2021 року (т.2 а.с. 193 - 198), № СЕ-19/102-21/13278-ФХД від 20.09.2021 року (т. 2 а.с.215 - 219), № СЕ-19/102/21/13279/ФХД від 21.09.2021 року (т. 2 а.с. 224 - 228), № СЕ-19/102-21/13280-ФХД від 23.09.2021 року (т. 2 а.с. 233 - 237), № СЕ 19/102-21/13366-ФХД від 27.09.2021 року (т. 2 а.с.252 - 258), № СЕ-19/102-21/13364-ФХД від 29.09.2021 року (т. 2 а.с. 262 - 266), № СЕ-19/102/21/13365-ФХД від 30.09.2021 року (т. 3 а.с. 4 - 8), № СЕ-19/102-21/13367-ФХД від 01.10.2021 року (т. 3 а.с. 12 - 16), згідно яких на наданих на дослідження матеріалах, зокрема на одязі, вилученому в ОСОБА_8 (шапці, куртці, светру, штанах, шкарпетках) та на досліджених нігтьових платинах виявлено сліди суміші зміненого світлого нафтопродукту (бензину, гасу, дизельного палива тощо) та залишкового нафтопродукту (гудрону, бітуму тощо) встановити вид яких не видалось можливим з причин їх фізико-хімічних змін в процесі випаровування та сорбції; висновком Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ №7357/21-21 від 29.11.2021 року (т. 3 а.с. 22 - 38), згідно якого причиною виникнення пожежі у житловому будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1 є вплив високої температури отриманої від процесу горіння парів нафтопродуктів, як інтисифікатора горіння (суміш змішаного світлого нафтопродукту (бензину, гасу, дизельного палива тощо) із повітрям, за рахунок внесення стороннього джерела запалювання відкритого полум`я запальнички безпосереднього у горюче середовище, з ознаками спеціальної підготовки події пожежі, спрямованої на забезпечення інтенсивного розвитку пожежі та ускладнення горіння; висновком судово психіатричної експертизи № 289 від 04.10.2021 року (т. 3 а.с. 42 47).
В дотримання ст. 94 КПК України суд, перевірено докази, досліджено всі обставини кримінального провадження, оцінено кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Безпідставними є доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі щодо визнання недопустимими доказами матеріалів за результатами НСРД, оскільки вказані докази не підтверджують вину обвинуваченого .
Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.
У п.146 рішення у справі «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» (1998 р.) Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, що обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Отже, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи не можна виходити з припущень, а лише з належних, достатніх та допустимих доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце, та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.
За таких обставин апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції, який вствновив, що за результатами дослідження протоколу про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо, відеоконтролю місця, від 02.11.2021 року встановлено, що ОСОБА_8 розповідав про те, як спалив свого дядька ОСОБА_10 , що також підтвердив під час проведення слідчих експериментів.
Зазначені докази відповідають вимогам ст. 86 КПК України.

Безпідставними є також доводи захисника щодо визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту від 12.09.2021року, в якому зафіксовані свідчення на той час підозрюваного ОСОБА_8 , які він давав на стадії досудового розслідування.
Відповідно до положень ч.1 ст.240 КПК України - з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
Під час слідчого експерименту, проведеного за участю ОСОБА_8 від 12.09.2021 року, останній показував будинок, де проживав ОСОБА_10 , ліжко на якому спав потерпілий, кімнату де знаходився бензинв каністрі 10 л, показував місце де він вилив бензин в приміщенні верендаи та те, що він оппав на ковдру,я кою був вкритий ОСОБА_10 та місце біля ліжка, де він залишив каністру із бензином, а також він розповів обставини, які передували пожежі.
Отже, дана слідча дія була проведена з метою перевірки і уточнення показань ОСОБА_8 .

Доводи апеляційної скарги прокурора, захисника щодо невідповідності призначеного судом покарання є безпідставними.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті)закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.
Згідност.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, який відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, фактичні обставини кримінального провадження, наслідки, особу обвинуваченого, який раніше судимий ,вину не визнав, висновки експертів КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. академіка О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» № 289 від 04.10.2021 року та № 142 від 22.11.2021 року, згідно яких ОСОБА_8 виявляв психічний розлад у вигляді розумової відсталості легкого ступеня із значними відхиленнями у поведінці, як потребують особливої уваги та лікування (F 70.1), а також в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_8 не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними,відсутність обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання, обставини, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного спяніння.

Перевіривши всі обставини, які мають значення при призначенні покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, додержуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації, в дотримання ст.50, ст.65 КК України визначив покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , яке відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та свідчили б про необгрунтованість призначеного ОСОБА_8 покарання прокурор, захисник у апеляційній скарзі не навели.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Однак, наявні підстави для зміну вироку суду.
Доводи наведені в апеляційній скарзі прокурора щодо невизначення судом початку строку відбування покарання обвинуваченим апеляційний суд вважає обґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 374 КПК України та роз`яснень, що містяться в п.29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 вiд 24.10.2003, в резолютивній частині обвинувального вироку, з-поміж іншого, суд ухвалює рішення про початок строку відбування покарання.
Ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_8 Іллінецький районний суд Вінницької області в порушення вимог ст. 374 КПК України не визначив початок строку відбування покарання.
Таке неправильне застосування судом закон України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни судового рішення та визначення початку строку відбування покарання ОСОБА_8 з дати набрання вироком законної сили.
Керуючись ст. 404, 405,407, 409,419 КПК України суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора задоволити частково.

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 17.05.2022 року щодо ОСОБА_8 за п.4 ч.2 ст. 115 КК України змінити.

Вказати, що початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дати набрання вироком законної сили.

В решті вирок залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.
На підставі ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4