Справа № 711/4197/21
Номер провадження 1-кп/711/159/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_10.,

при секретарях судових засідань - ОСОБА_11.,ОСОБА_12.,

за участю прокурорів - ОСОБА_13., ОСОБА_14.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження № 0001501 від 09.06.2021 року відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Черкаси, з неповною вищою освітою, працює менеджером зі збуту в ТОВ «Техно-прогрес», інвалідом, учасником АТО, депутатом не являється, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

із участю в судовому розгляді:

обвинуваченого - ОСОБА_1 ,

захисника - адвоката ОСОБА_15.,

потерпілої - ОСОБА_2 ,

представника потерпілої - ОСОБА_16.

представника цивільного відповідача (ПАТ «НАСК «ОРАНТА») - ОСОБА_17.

ВСТАНОВИВ :

21 травня 2021 року близько 09 години 05 хвилин водій автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , рухаючись по проїзній частині вулиці Благовісна в місті Черкаси зі сторони вулиці Кривалїївська в напрямку до вулиці Пастерівська, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу через проїзну частину вулиці Благовісна, що безпосередньо перед нерегульованим перехрестям з вулицею Гуржіївська та поблизу будинку № 357, проявив крайню неуважність та порушив вимоги: п.2.3.б) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.18.4 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Під час руху він, керуючи автомобілем ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись в місті Черкаси по проїзній частині вулиці Благовісна в місті Черкаси в лівій смузі руху зі сторони вулиці Криваліївська в напрямку до вулиці Пастерівська, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу через проїзну частину вулиці Благовісна, що безпосередньо перед нерегульованим перехрестям з вулицею Гуржіївська та поблизу будинку № 357, грубо порушуючи вказані правила дорожнього руху, будучи заздалегідь об`єктивно проінформованим про наближення до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований по вулиці Благовісна перед перехрестям з вулицею Гуржіївська та позначений дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.3 Правил дорожнього руху України, проявив крайню неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, а тому в момент, коли перед вказаним пішохідним переходом зупинилися невстановлені транспортні засоби, які рухались у попутному напрямку в сусідніх правій та середній смугах руху, вчасно не застосував заходів для зменшення швидкості руху свого транспортного засобу та не зупинився, не переконавшись в тому, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух прямо, та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину вулиці Благовісна по вказаному вище нерегульованому пішохідному переходові, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_2 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/460 від 23.06.2021 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді травми лівої нижньої кінцівки з розривом сполучення великогомілкової та малогомілкової кісток (синдесмоз), забоїв з набряками та внутрішньо-тканевими крововиливами, ушкодженням зв`язкового апарату лівого гомілково-ступеневого суглобу та лівого колінного суглобу, яка відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Спричинення потерпілій ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесних ушкоджень знаходиться в причинному зв`язку, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №СТ/47Е-21 від 17.06.2021 року, з порушенням водієм автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 вимог п.18.4 Правил дорожнього руху України.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що причинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_1 винним себе в межах пред`явленого обвинувачення визнав частково. Надав суду покази, що він 21.05.2021 року близько 09.00 год. керував автомобілем ВАЗ 21063 р.н. НОМЕР_1 . Була сонячна погода і видимість дороги хороша. Разом з ним в машині перебували його батьки, а саме батько сидів на передньому пасажирському сидінні, а матір позаду батька. Рухався на зазначеному автомобілі по вул. Благовісна в напрямку вул. Гуржиївська. Перед вказаним перехрестям, як йому здалося, утворився затор, так як метрів за 100 до нього було досить багато автомобілів. Він їхав, та бачив, що середня полоса стояла, а в правій полосі було машин менше. Перед ним в лівій смузі їхав автобус білого кольору. Він подумав, що відбулася, якась аварія, а тому утворився затор на смугах, що праворуч. Саме тому він орієнтувався на бус, що рухався по переду нього. Вказаний бус проїхав пішохідний перехід, а тому він також поїхав за ним, думаючи, що проїзд вільний. В той час, як він перебував на пішохідному переході, та передня частина його автомобіля вже його проїхала, то боковим зором він побачив пішохода, з яким відбулося зіткнення. Удар прийшовся на праву задню сторону машини, а саме в задній бампер. Він одразу ж зупинився. Місце зупинки було перед наступним пішохідним переходом. Після чого він здав назад та вибіг із машини, щоб надати необхідну допомогу потерпілій в разі потреби. В цей час перехожі підняли потерпілу та посадили її на бордюр. В руках остання тримала телефон, як вона сказала, що він розбився. Викликали швидку і поліцію. Приїхала швидка і забрала потерпілу. Саме через те, що в середній полосі стояло багато автомобілів, не один або два, а так, що утворився затор, тому він не побачив пішохода, який вийшов раптово, метрів за п`ять від нього. Через таку малу відстань він просто не встиг зупинити автомобіль. Визнає той факт, що він був не достатньо уважний. Проте вважає, що і пішохід ОСОБА_2 не впевнилася в безпечності та почала прохід нерегульованого пішохідного переходу. Після ДТП він неодноразово намагався зв`язатися з потерпілою, проте ні до яких домовленостей, щодо відшкодування шкоди не дійшли. Позов визнає частково, а саме моральну в розмірі 10000 грн.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_1 вина останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доводиться зібраними по справі доказами, які ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги.

В судовому засіданні допитана потерпіла ОСОБА_2 , яка суду показала, що 21.05.2021 року вранці, а саме близько 09 год. вона переходила дорогу вул. Благовісна. Оскільки вона завжди дуже уважна при переході проїжджої частини, а тому і цього разу вона зупинилися перед пішохідним переходом. Лише після того, як вона побачила, що зупинився один, другий автомобіль, та автомобілі позаду також зупинилися, тому вона розпочала перехід дороги. При цьому в руках вона нічого не тримала, у неї не було ні телефону, ні навушників. Був лише рюкзак позаду. Пройшла одну машину, другу, при цьому дивилася прямо вперед. Не зрозумівши, що відбувається, відчула сильний удар, відчула різкий біль та опинилася на асфальті. Вона відчула сильний страх, так як лежала на асфальті та побачила днище автомобіля ліворуч. Вона ледве підповзла до бордюру та сіла. Саме в цей час повз них проїздили її колега анестезіолог та побачила, що вона сидить на бордюрі і навколо неї багато людей, та запитала чи потрібна їй допомога. Можливо саме цей момент побачив обвинувачений та вирішив, що вона розмовляла по телефону і саме в цей час вона побачила, що розбитий дисплей телефону, який був в рюкзаку-сумці, і при падінні вона впала на нього Щодо ушкодження ноги. Удар прийшовся в підколінне місце. Після чого її було доставлено до лікарні, де вона пробула з п`ятниці 21 числа по понеділок. Там їй зробили КТ та УЗІ, так як були багато численні забійні рани ноги. Були сильні гематоми. На ногу їй одягли лангет. Через сім днів зробили УЗІ та побачили надрив зв`язки, потім ще через сім днів - зв`язки надірвані та розходження сплощення - синдесмоз. Тобто перебування в лангеті розтягнулося на тривалий час. Діагноз розходження сплощення - синдесмоз, гірше ніж перелом оскільки має 70-80 % рецидиву. Обвинувачений з`явився вперше лише через днів 7 після того, як її збив. Він прийшов та запропонував їй збирати чеки. Ніякої фінансової підтримки він не пропонував та не надавав. Вона йому пояснювала, що їздить до лікаря на таксі, їздить на консультації і там чеків нема. Є багато препаратів, які є бажані, а які є протокольними. Обвинувачений коли чув суми за ліки, проте нічого не робив. В подальшому, а саме на початку липня їй зателефонував слідчий та сказав, що має намір закривати справу за браком доказів, після чого вона була вимушена з лангетом на нозі та усіма документами їхати до судової медицини, щоб надати документацію про пошкодження ноги, та лише після цього визнали середньої тяжкості тілесні ушкодження. Лише після цього знову з`явився обвинувачений, який сказав, що окрім неї постраждала ще і його мама, яка отримала нервове потрясіння. Тобто її було свідомо залишено без засобів на існування по вині обвинуваченого, на утриманні 70-річної мами пенсіонерки, на утриманні дочки, яка замість поїхати до спортивного лагерю була вимушена доглядати за нею. Крім того, вона не мала змоги ходити на роботу та отримувати відповідну зарплатню. Їй казали дайте номер карти, ми вам скинемо якісь кошти. Вона не розуміла, що значить вислів «Якісь кошти?», тому вона не надавала карту. На момент того як її збили, вона працювала акушером-гінекологом в ковідному відділенні на базі районної лікарні, де вона отримувала гідну зарплатню. Внаслідок того, що її збили їй було пошкоджено телефон, спортивний костюм та кросівки, на які вона також не має чеків, а речі пошкоджено. Крім того внаслідок травми у неї наразі став різнитися розмір ніг, а саме травмована нога стала на розмір більшою, що ускладнює придбання відповідного взуття та впливає на витрати. Після травми у неї продовжує боліти нога, тому вона вимушена повертатися до медичних препаратів. Крім того, вона позбавлена можливості продовжити нормальний спосіб життя, а саме: носити підбори, кататися на ковзанах та займатися іншим дозвіллям. Враховуючи викладене підтримує цивільний позов в повному обсязі на суму 164530,93 грн. та просить стягнути витрати понесені на правову допомогу.

В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_3 ,яка суду показала, що обвинувачений ОСОБА_1 - це її син. Так, 21.05.2021 року їхали з с. Леськи в обласну лікарню, так як сину необхідно було пройти комісію перед армією. Їхали на автомобілі ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 . За кермом перебував син - ОСОБА_1 . На передньому пасажирському сидінні сидів її чоловік, а вона сиділа позаду чоловіка на задньому пасажирському сидінні. Було дуже багато машин на дорозі. Дороги вона не бачила, так як сиділа ззаду за чоловіком, а він досить високий. В той час, як вони проїжджали перехрестя з вул. Гуржіївська, то вона відчула удар в праву сторону машини. Потім побачила, що син здав назад, зупинив автомобіль і вони з чоловіком вискочили із машини, то побачила, що на «бровці» сидить потерпіла. Коли вона вийшла, то почула, що викликають швидку і поліцію. Коло чоловіка і її сина стояла якась жінка. Коли потерпіла сиділа на «бровці», то вона в руках тримала телефон. Тому вона зробила припущення, що потерпіла в той час як переходила дорогу, розмовляла по телефону, а тому і не побачила автомобіль. Потім приїхала поліція і вони всі давали пояснення. В подальшому через пару днів її син ОСОБА_4 телефонував до потерпілої ОСОБА_2 та запитував, як її здоров`я, вони домовилися зустрітися. Після зустрічі ОСОБА_5 повернувся дуже пригнічений, розстроєний та знервований. Він запитав у потерпілої яку необхідно суму на лікування, відновлення та компенсацію моральної шкоди. Сума яку назвала потерпіла, для їх сім`ї є не реальна. Вона з чоловіком не можуть допомогти сину фінансово, оскільки вона не працює, а чоловік лише підробляє. ОСОБА_5 пішов працювати, щоб оплачувати своє навчання в університеті. А в банку взяти кредит вони не можуть, оскільки розуміють, що не зможуть погасити борг. Син відповідальний і сам почав шукати гроші, ті гроші що вони пропонували потерпілій її не влаштували. Вона неодноразово сама телефонувала потерпілій і перепрошувала, ходила на роботу до неї. Проте вона не ішла на контакт. Всі гроші, що заробив син, він перерахував потерпілій, це було в січні місяці в сумі 10000 грн.

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_6 який суду показав, що обвинувачений ОСОБА_4 - це його син. Так, 21.05.2021 року вони їхали в автомобілі ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 . Він в цей час сидів на передньому пасажирському сидінні. Позаду нього сиділа його дружина. Рухалися зі швидкістю близько 50 км/год. Рухались по вул.Благовісна в напрямку вул. Гуржиївська. Під`їжджаючи до вказаного перехрестя, був сильний затор із автомобілів, як до самого перехрестя так і після нього. Автомобілі стояли на пішохідному переході, а саме близько трьох машин в кожній полосі. Праворуч від них і в середній полосі були інші автомобілі. Вони рухалися по лівій смузі. В той час як вони саме проїжджали пішохідний перехід із-за автомобілів вийшов пішохід, який пройшов пішохідний перехід між машинами. Вони просто його фізично не могли бачити через інші транспортні засоби. В результаті чого вони здійснили зіткнення з пішоходом, а саме зачепили його правою стороною заднього бамперу. Відчули удар і одразу ж зупинили машину, вийшли з авто та побачили, що на бордюрі сидить людина. Він дістав домкрат і поніс потерпілій, щоб обезрушити їй ногу та зменшити її страждання до надання медичної допомоги. Потерпіла сама попросила їх відвезти в районну лікарню в с. Червона слобода, де вона працює. Проте вони викликали працівників поліції та медичну допомогу. Внаслідок наїзду на пішохода пошкодження на автомобілі були лише на задньому бампері. Інші пошкодження вказані в протоколі, а саме пошкодження лакофарбового покриття та лівого дзеркала - це старі пошкодження.

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_7 , який суду показав, що 21.05.2021 року близько 09.00 год. він рухався на власному автомобілі по вул.Благовісна в м.Черкаси. Рухався в лівому ряду і став свідком того, що автомобілі, які рухалися попереду нього праворуч, зупинилися перед пішохідним переходом. І потерпіла переходила дорогу по пішохідному переходу. В цей час автомобіль ВАЗ, який рухався попереду нього метрів за 150, збив потерпілу на пішохідному переході. Він одразу ж зупинився, а також і інші люди, а саме чоловік з жінкою надали потерпілій першу медичну допомогу. Він викликав швидку та поліцію. Автомобіль ВАЗ після того, як зачепив людину, проїхав трохи вперед, потім трохи здав назад. Із-за керма вийшов молодий хлопчина, також в машині були його батьки. Вважає, що обвинувачений просто не побачив потерпілу, через автомобілі, що зупинилися праворуч. Зазначені автомобілі зупинилися саме з метою пропустити пішохода, який розпочав перехід зліва на право, та переходив дорогу в звичайному темпі, не прискорюючись. Попереду нього рухався обвинувачений і перед пішохідним переходом він не гальмував та продовжив рух. Автомобіль задів потерпілу заднім бампером, який навіть загнувся. Оскільки він рухався на мікроавтобусі, то він гарно бачив пішохода, а якби він рухався на легковій машині так як обвинувачений, то він би його не побачив, через автомобілі, що зупинилися праворуч. Між автомобілями які зупинилися, були звичайні інтервали, а тому була імовірна видимість пішохода. Автомобіль обвинуваченого їхав нешвидко, взагалі швидкість потоку була близько 50 км/год. Затору перед перехрестям не було, а стояло по одному автомобілю.

В судовому засіданні досліджені письмові докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги, а саме:

-протокол огляду місця події від 21.05.2021 та додатків до нього, згідно якого в ході огляду встановлено, що ДТП мала місце на проїжджій частині вул. Благовісна біля перехрестя з вул.Гуржіївська та буд.357 в м.Черкаси, за участі автомобіля ВАЗ-21063 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 (т.1 а.м.к.п. 114-127);

-протокол проведення слідчого експерименту від 14.06.2021 року з схемою та додатками, за участю свідка ОСОБА_7 , в ході якого останній показав, як розташовувалися транспортні засоби по проїжджій частині вул. Благовісна в момент їх зупинки перед нерегульованим пішохідним переходом через проїжджу частину вул. Благовісна, для надання дороги пішоходові, який перетинав проїжджу частину зазначеної вулиці. А саме зазначив, що транспортні засоби, які рухалися в правій та середній смугах по вул.Благовісна, зупинилися безпосередньо перед нерегульованим пішохідним переходом. Крім того, свідок ОСОБА_7 вказав місце виходу пішохода на проїжджу частину та місце наїзду на пішохода автомобілем ВАЗ-21063 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 (т.1 а.м.к.п. 128-136);

-висновком експерта № СТ/47Е-21 від 17.06.2021, згідно якого: 1. У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, за зазначених в постанові слідчого вихідних даних, водій автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 18.4. Правил дорожнього руху України. 2.Для оцінки дій пішоходів спеціальних пізнань в галузі автотехнічних досліджень не потрібно, тому слідчий або суд самостійно в змозі оцінити дії пішохода ОСОБА_2 у відповідності до вимог розділу 4 Правил дорожнього руху України «Обов`язки і права пішоходів». 3. У момент виникнення небезпеки для руху, який зазначений в постанові слідчого про призначення експертизи, водій автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_2 шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди. 4. У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, за зазначених в постанові слідчого вихідних даних, у діях водія автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам п. 18.4. Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, та на виконання яких він перешкод технічного характеру, згідно наданих на дослідження матеріалів, не мав. Для оцінки відповідності дій пішоходів вимогам Правил дорожнього руху України спеціальних пізнань в галузі автотехнічних досліджень не потрібно, тому слідчий або суд самостійно в змозі оцінити дії пішохода ОСОБА_2 у відповідності до вимог розділу 4 Правил дорожнього руху України «Обов`язки і права пішоходів». (т.1 а.м.к.п. 138-142);

-висновком експерта № 02-01/460 від 14.06.2021 згідно якого: 1. У ОСОБА_8 мали місце ушкодження: травма лівої нижньої кінцівки з розривом сполучення великогомілкової та малогомілкової кісток (синдесмоз), забої з набряками та внутрішньо-тканевими крововиливами, ушкодженням зв`язкового апарату лівого гомілково-ступневого суглобу та лівого колінного суглобу. 2. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному в постанові про призначення експертизи та відносяться до категорії тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. 3. Виявлені у ОСОБА_2 тілесні ушкодження, могли виникнути при наїзді автомобіля. (т.1 а.м.к.п. 146-148);

Судом також досліджені характеризуючі данні обвинуваченого ОСОБА_1 .

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 - «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_1 в скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань потерпілої, свідків, оскільки ці покази підтверджені дослідженими безпосередньо в судовому засіданні іншими доказами.

Дії обвинуваченого ОСОБА_1 суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що причинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_1 суд, згідно з вимогами ст.ст.65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання»,, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст.66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_1 , судом не встановлено.

Згідно ст.67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_1 , судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_1 відповідно до ст.65 КК України суд враховує: суспільну небезпечність вчиненого ним злочину, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, який згідно ст.12 КК України, є нетяжким злочином, але з необережною формою вини; характеризується по місцю проживання позитивно; раніше не судимого; його відношення до скоєного та намагання в добровільному порядку відшкодування завданої матеріальної шкоди; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання; те, що не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра; поведінку обвинуваченого після скоєння злочину, працюючого в ТОВ «Техно-прогрес» на посаді менеджера зі збуту і на підставі викладеного суд вважає за можливе призначити ОСОБА_1 покарання у вигляді виправних робіт з відрахуванням в дохід держави його заробітку.

Суд звертає увагу на позицію потерпілої, шкода в повному обсязі не відшкодована і яка наполягає на суворій мірі покарання.

Разом з тим, суд враховує, що така позиція потерпілої сторони у судових засіданнях не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги. Справедливість покарання повинна визначатись з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин. Покарання має відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.

Крім того, суд також звертає увагу на те, що після вчинення необережного злочину обвинувачений не був помічений у будь-яких інших протиправних діях.

Суд не застосовує до обвинуваченого ОСОБА_1 положення ст.69 КК України, оскільки відсутні декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину підсудним, щоб дало можливість суду призначити йому основне покарання нижче від найнижчої межі або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, на підставі ст.69 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує позицію сторони обвинувачення та те, що ОСОБА_4 , грубо порушив правила дорожнього руху України, та в наслідок чого спричинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої ОСОБА_2 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, а тому суд приходить до висновку про необхідність призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом строком на один рік.

Суд вважає вказане покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_1 , та попередження вчинення ним нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання обвинуваченому, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією захисту прав людини і основоположних свобод та відповідатиме його особі.

Під час судового розгляду потерпілою ОСОБА_2 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_1 150000 грн. моральної шкоди та витрат понесених на правову допомогу в сумі 8000 грн., та цивільний позов про стягнення з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» 14530,93 грн. пов`язаних з лікуванням та реабілітацією.

При вирішенні даного позову суд керується вимогами ст.ст.128, 129 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК).

Згідно ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений (відповідач) ОСОБА_4 відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» уклав договір цивільно-правової відповідальності на території України з ПАТ «НАСК « ОРАНТА», про що свідчить поліс ТЗ №АР/8724718. Тобто відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди проводить ПАТ «НАСК « ОРАНТА» у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку є обсяг відповідальності страхувальника обмежений-різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, Верховний Суд у постанові від 04.07.2018 року по справі № 14-176цс18 чітко зазначив, що всі понесені витрати, які були завдані внаслідок ДТП здоров`ю особи відшкодовуються страховою компанією у даному випадку у межах ліміту, який становить 200 000 грн. на одного потерпілого.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №"4 від 01.03.2013 року, передбачено, що до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

Судом встановлено, що майнова (матеріальна) шкода, завдана потерпілій ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складається з витрат на лікування в сумі 6399,40гривень, що підтверджується належними фіскальними чеками та квитанціями до прибуткового касового ордера. Щодо відшкодування витрат на реабілітації у вигляді відвідування басейну, вартість одного місяця якого складає 990,00 грн., суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, оскільки потерпілою не надано доказів про рекомендації лікарями у вигляді відвідування басейну, в зв`язку з отриманою травмою під час ДТП.

При вирішенні питання про задоволення цивільного позову ОСОБА_2 , в частині стягнення вартості матеріальних збитків по майну яке пошкоджено в результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджені, а саме: спортивного костюму, кросівок та мобільного телефону «Епл», на загальну суму 7000 грн. Суд виходить із наступного.

Згідно ст.28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правовоївідповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяні в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Враховуючи, що до позовної заяви позивачем не додано жодного документа, що підтверджували бпошкодження під час ДТП мобільного телефону «Епл» та будь-якого іншого документа, що підтверджував суму збитку завданогомайну (кросівки та спортивний костюм) та їх вартості, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині.

При вирішенні питання про задоволення цивільного позову ОСОБА_2 , в частині стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичної болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Оскільки, внаслідок ДТП потерпіла отримала травму ноги, через що, в період з 21.05.2021 року по 20.07.2021 року перебувала на лікуванні, терпіла фізичний біль та відчувала моральні страждання. Внаслідок порваної зв`язка лівої ноги ОСОБА_2 змушена була весь цей час пересуватись з допомогою милиць, що завдавало їй та її оточуючим суттєвих незручностей, оскільки вона перебувала в майже безпорадному стані, так як самостійно не могла пересуватись. Тривалий час не могла працювати, настали істотні вимушені зміни так як вона повністю вимушена перебудовувати своє життя. Крім того, ОСОБА_2 змушена багато свого часу витрачати на усунення даних шкідливих наслідків.

Таким чином, суд вважає, що цивільний позивач, ОСОБА_2 , як потерпіла внаслідок ДТП від дій ОСОБА_1 , має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що їй в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_1 було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у моральних та фізичних стражданнях та триваючому розладі нормального життя.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч.3 ст.23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням викладеного, цивільний позов ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого підлягає до часткового задоволення, оскільки суд дійшов висновку, що підлягає до стягнення сума моральної шкоди в розмірі 30000 грн. яка буде співрозмірною, справедливою і розумною.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про задоволення позову частково, а саме про стягнення з приватного акціонерного товариства ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 6399,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду в сумі 30 000 грн.

Також, відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Встановлено, що потерпіла в інтересах якої діяв адвокат заявлено також вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу 8000 грн.

З цього приводу, суд вважає, що розмір наданої правової допомоги підлягає стягненню в повному обсязі.

Запобіжний захід ОСОБА_1 не обирався.

Процесуальні витрати пов`язані з залученням експерта для проведення судової автотехнічної експертизи в сумі 3432 (три тисячі чотириста тридцять дві) гривні 20 (двадцять) копійок підлягають стягненню з ОСОБА_1 на рахунок: р/р НОМЕР_3 ; отримувач коштів: ОСОБА_9 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ; МФО: 305299; банк отримувача: АТ КБ «ПРИВАТБАНК»; вид платежу: за експертизу - СТ/47Е-21.

Доля речових доказів повинна бути вирішена на підставі ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 325, 368-371, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді 01 року виправних робіт, із відрахуванням в дохід держави 10% із суми заробітку, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов заявлений ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_2 завдану майнову шкоду в сумі 6399,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати за наданя правової допомоги в сумі 8000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 процесуальні витрати пов`язані з залученням експерта для проведення судової автотехнічної експертизи в сумі 3432 (три тисячі чотириста тридцять дві) гривні 20 (двадцять) копійок,на рахунок: р/р НОМЕР_3 ; отримувач коштів: ОСОБА_9 ; код ЄДРПОУ: ; МФО: 305299; банк отримувача: АТ КБ «ПРИВАТБАНК»; вид платежу: за експертизу - СТ/47Е-21

Речові докази, а саме:

-автомобіль ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , - переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_1 - залишити за належністю останньому.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий: ОСОБА_18