Київськийапеляційнийсуд
Провадження № 11-кп/824/2638/2022 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія справи: ч. 2 ст. 185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 25 липня 2006 року цим же судом за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
- 04 квітня 2008 року цим же судом за ч. 1 ст. 185, ст. 71 КК України на 1 рік 7 місяців позбавлення волі;
- 22 лютого 2010 року цим же судом з ч. 1 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- 17 травня 2013 року Обухівським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;
- 07 травня 2014 року цим же судом за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 5 років 2 місяці позбавлення волі;
- 31 серпня 2015 року Солом`янським районним судом м. Києва з урахуванням вироку Апеляційного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років 2 місяці позбавлення волі;
- 21 листопада 2017 року Білоцерківським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України на 2 роки 1 місяць позбавлення волі,
07 червня 2019 року звільнений умовно-достроково з невідбутим строком покарання 6 місяців 21 день,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2022 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

Судом вирішено питання щодо речового доказу у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком, 03 серпня 2020 року приблизно о 19 годині 25 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись в офісному приміщенні ТОВ «Метро Кеш Енд Кері», за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 201/203, керуючись злочинним корисливим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що його дії непомітні стороннім особам, шляхом вільного доступу, таємно викрав коробку зі смартфоном «HuaweiP Smart 2019 MidnightBlack», що лежала на столі, яку сховав під футболку та з якою попрямував до роздягального приміщення, де заховав викрадене майно до свого рюкзака. Після цього ОСОБА_6 , утримуючи при собі викрадене за вказаних обставин майно, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «Метро Кеш Енд Кері Україна» матеріальну шкоду в суді 4832,00 гривень.
Таким чином, ОСОБА_6 повторно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи правильність встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин, своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення та правової кваліфікації дій, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, а саме застосувати до нього більш м`який захід примусу, що не буде пов`язаний з позбавленням волі.
При цьому обвинувачений зазначає про те, що на момент ухвалення вироку у нього не було можливості надати суду першої інстанції документи, які, на його думку, дають підстави для призначення йому більш м`якого покарання, зокрема: позитивних характеристик з місця проживання та роботи; сертифікату, що підтверджує його волонтерську діяльність в благодійній організації « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; свідоцтва про народження дитини у 2005 році; виписки з лікарні про наявність у нього тяжкого і невиліковного захворювання. Також звертає увагу на наявність у нього можливості та бажання в повному обсязі відшкодувати заподіяну потерпілій стороні матеріальну і моральну шкоду.
Апелянт просить апеляційний суд надати йому можливість долучити зазначені документи та врахувати обставини, що в них містяться, для пом`якшення призначеного йому покарання.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції не надійшло.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 в підтримку доводів і вимог своєї апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та не вбачав підстав для пом`якшення застосованого до обвинуваченого заходу примусу, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглянуто судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. У зв`язку із цим висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні повторного таємного викрадення чужого майна (крадіжки) за викладених у вироку фактичних обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися і докази стосовно яких в судовому засіданні не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються згідно з правилами, передбаченими у ч. 2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених та викладених судом у вироку обставин вчинення кримінального правопорушення, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, що також не оскаржується.

Перевіряючи вирок суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги обвинуваченого, в частині призначеного йому покарання, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинений дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції наведених вище вимог закону дотримався в повній мірі.

Як вбачається з вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке ст. 12 КК України віднесено до нетяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, що він раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, не працює, його ставлення до скоєного; щире каяття, як обставину, що пом`якшує його покарання, та відсутність обставин, які б його обтяжували.

Зваживши наведені встановлені і доведені обставини, які впливають на захід примусу, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 слід призначити покарання в межах санкції закону, за яким він засуджений, а саме у виді арешту на строк 6 місяців.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання, обраний вид якого є найменш суворим з-поміж тих, що передбачені санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, в повній мірі відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і даним про його особу, є справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження скоєнню ним нових кримінальних правопорушень.

Посилання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на перелік документів, що характеризують його особу, та, на думку обвинуваченого, дають підстави для пом`якшення покарання, є неприйнятними.

Так, всупереч твердженням апелянта, за місцем проживання він характеризується посередньо, що підтверджується наданою обвинуваченим в апеляційному суді копією довідки-характеристики ДОП Солом`янського УП ГУНП у м. Києві від 10 лютого 2022 року.

Представлена ОСОБА_6 копія сертифікату, виданого директором БФ «Нехай троє серце б`ється», згідно з яким у 2018 році він брав участь у тренінгу, сама по собі жодним чином не підтверджує здійснення обвинуваченим волонтерської діяльності.

За клопотанням ОСОБА_6 колегією суддів було витребувано з медичної частини ДУ «Київський слідчий ізолятор» інформацію, яка стосується стану здоров`я обвинуваченого. Наданою відповіддю підтверджено наявність у ОСОБА_6 тяжкого захворювання. Однак, жодних відомостей про те, що це захворювання або стан здоров`я обвинуваченого унеможливлюють знаходження обвинуваченого в місцях позбавлення волі та перешкоджають реальному відбуттю покарання у виді арешту, апеляційному суду надано не було і про це не стверджував апелянт.

З огляду на те, що ОСОБА_6 не працевлаштований, постійного джерела законного заробітку не має, виявлене ним в апеляційній скарзі бажання відшкодувати заподіяну потерпілій стороні шкоду і твердження про наявність у нього такої можливості, також є непереконливими.

Посилання обвинуваченого на наявність у нього дитини 2005 року народження не знаходить свого підтвердження в матеріалах справи та не є підставою для пом`якшення призначеного йому покарання враховуючи дані про його особу.

Зокрема, матеріалами кримінального провадження підтверджується, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, у переважній більшості корисливих та проти чужої власності, як до умовного, так і до реального відбування покарання, однак належних висновків для себе так і не зробив, на шлях виправлення не став, не працевлаштувався, щоб забезпечити себе законним джерелом заробітку, суспільно-корисною працею не зайнявся, і знову вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення проти власності. Крім того, під час розгляду даної справи судом першої інстанції обвинувачений ухилявся від явки в судові засідання та за рішенням суду знаходився у розшуку протягом майже 4-х місяців. За указаний період часу, в лютому 2022 року СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві було розпочато чергове кримінальне провадження за ознаками вчинення аналогічного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Наведене є об`єктивним свідченням підвищеного ступеню суспільної небезпечності особи ОСОБА_6 , схильності до вчинення кримінальних правопорушень і обрання ним такого протиправного способу покращення власного матеріального становища за рахунок чужого майна.

З огляду на викладене, враховуючи конкретні обставини даної справи, ступінь тяжкості, характер і спосіб вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, дані про його особу, колегія суддів переконана, що призначене судом покарання у виді арешту, яке полягатиме в триманні обвинуваченого в умовах ізоляції протягом 6 місяців, та яке йому слід відбувати реального, є необхідним заходом примусу для його виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів не вбачає будь-яких підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, і тим більше для застосування положень ст. 69 КК України та переходу до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 185 КК України, що можливе за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тоді як у даній справі встановлено лише одну пом`якшуючу обставину.

Не знаходить апеляційний суд і жодних законних підстав для призначення йому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, як він про це просив в апеляційній скарзі, в тому числі у зв`язку із тим, що законом України про кримінальну відповідальність не передбачено умовне відбування покарання у виді арешту.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено.

Таким чином, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Що стосується поданого ОСОБА_6 клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби, то воно виходить за межі регламентованих кримінальним процесуальним законом повноважень апеляційного суду.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4