Справа №521/2973/20
Провадження №1-кп/521/418/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000299 від 28 січня 2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-20.12.2021 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України, звільнений від покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

представника ОМР

у справах дітей - ОСОБА_5 ,

законного представника

обвинувачуваного - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2020 року приблизно о 10 годині 10 хвилин, ОСОБА_3 зайшов до приміщення роздягальної Одеського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості, яка розташована за адресою: м. Одеса вул. І.Рабіна, 18а, де в нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

В подальшому, ОСОБА_3 перебуваючи у вказаній роздягальній, керуючись прямим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету особистого збагачення, діючи умисно, повторно, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, відчинив дверцята шафи, де перебувала сумка потерпілої ОСОБА_8 та упевнившись, що його дії залишаться непомітними, визначив об`єктом свого злочинного посягання майно потерпілої, яке дістав із сумки ОСОБА_8 , а саме мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 5», в корпусі чорного кольору, із сім карткою оператора мобільного зв`язку «Водафон» НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , вартістю 4799 гривень.

Після заволодіння вказаним мобільним телефоном, ОСОБА_3 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши ОСОБА_8 майнової шкоди на суму 4799 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , провину в інкримінованих йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення викладених в обвинувальному акті та пояснив, що 28 січня 2020 року він зайшов до приміщення Одеського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості, яка розташована за адресою: м. Одеса вул. І.Рабіна, 18, де в роздягальні викрав мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 5». У скоєному щиро покаялася.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, підтвердивши викладені обставини в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорювались, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглянув справу відповідно з ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому судом з`ясовано, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, докази у судовому засіданні не досліджувалися, згідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

З урахуванням викладеного, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 як належний, допустимий та в даному випадку достатній доказ, суд приходить до висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_3 за встановлених судом обставин за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, та його винуватість у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення вважає доведеною.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення (який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином), особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд враховує активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне визнання обвинуваченим вини, щире каяття, та вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує, що він має постійне місце реєстрації та проживання, не одружений, офіційно не працевлаштований, на обліку нарколога, психіатра не перебуває, раніше судимий.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, враховуючи ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим діянь, обставини їх вчинення, фактично спричинені наслідки злочину, критичне відношення винного до вчиненого, суд вважає, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до висновків сектору ювенальної пробації м. Одеси філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області, наданих у досудовій доповіді, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість неповнолітнього обвинуваченого та його спосіб життя, криміногенні фактори, що впливають на поведінку обвинуваченого, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення неповнолітнього ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк є можливим.

Разом з тим, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, а саме: активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне визнання обвинуваченим вини, щире каяття, та вчинення злочину неповнолітнім, та відсутність обставин, що його обтяжують, з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше судимий, також враховуючи умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього, та враховуючи його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, та під час судового розгляду, який усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, добровільно, своєю активною поведінкою сприяв з`ясуванню обставин вчинення даного кримінального правопорушення, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 104 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових злочинів, справедливим та співмірним із тяжкістю вчиненого злочину та особою винного.

Призначаючи покарання, суд також враховує висновки, які містяться у рішенні об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 23 вересня 2019 року (справа № 199/1496/17, провадження № 51-2631км19), а саме, правовий висновок зводиться до того, що якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання на підставі і в порядку ст. 75 КК України, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, суд визначає остаточне покарання згідно ч. 4 ст. 70 КК України, а також звільняє особу від відбування остаточного покарання, встановивши іспитовий строк за правилами ст. 75 КК України.

Разом з тим, беручи до уваги те, що ОСОБА_3 , щодо якого було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком відповідно до вироку Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2021 року, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України до ухвалення вироку в першій справі і за який він засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з іспитовим строком, то самостійне виконання таких вироків не ґрунтується на вимогах закону України про кримінальну відповідальність. Наявність двох вироків щодо особи, які підлягають самостійному виконанню, це фактично призначення ОСОБА_3 двох покарань, що призводить до погіршення його правового становища.

Таким чином, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 визнається винним у вчиненні злочину, події якого мали місце до постановлення вироку Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2021 року, яким він визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання, у виді позбавлення волі на строк 4 роки, та у відповідності до ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, при призначенні покарання слід керуватись ч. 4 ст. 70 КК України, при цьому суд вважає можливим застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, а також звільнити ОСОБА_3 від відбування остаточного покарання, встановивши іспитовий строк за правилами ст. 75 КК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов по справі заявлений не був.

Питання речових доказів суд вирішує у порядку передбаченому ст.100 КПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 65, 66, 67, 75, 104 КК України, ст.ст. 100, 128, 368-371, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі, на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2021 року (справа № 522/11089/19), більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, остаточно до відбуття ОСОБА_3 , призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_3 , від відбування остаточно призначеного основного покарання, у виді позбавлення волі, з випробуванням з визначенням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 , протягом визначеного іспитового строку, такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Початок іспитового строку рахувати з дня проголошення вироку, тобто з 07 червня 2022 року.

Речові докази, а саме:

-диск, із записами відео з камер зовнішнього спостереження, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , - зберігати у матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1