Справа № 404/4841/22
Номер провадження 1-кп/404/267/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд міста Кіровограда у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , в ході розгляду у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0009957 від 15.11.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду міста Кіровограда надійшло клопотання прокурора Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0009957 від 15.11.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.186 КК України.

На обґрунтування клопотання прокурор вказав, що в провадженні Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області перебувають матеріали кримінального провадження №0009957 від 15.11.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.186 КК України. В ході досудового розслідування встановити причетну до вчинення вказаного кримінального правопорушення особу не вдалося, повідомлення про підозру жодній особі не здійснювалось, з моменту внесення відомостей до ЄРДР минуло більше 5 років, потерпіла не заперечує проти закриття кримінального провадження з означених підстав. На підставі п.3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України просив закрити вказане кримінальне провадження.

З посиланням на позицію висловлену у постановах Верховного суду у справах №130/38/20 від 22.04.2021 року, №376/249/20 від 05.01.2022 року, №495/4154/21 від 28.01.2022 року, №345/1829/21 від 10.06.2022 року, №205/10446/20 від 03.06.2021 року та на підставі п.3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України просив закрити вказане кримінальне провадження.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.

В судове засідання потерпіла не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До матеріалів клопотання долучена заява потерпілої - ОСОБА_4 , згідно до якої вона не заперечує проти задоволення клопотання, розгляд справи просила провести у її відсутність.

Суд, заслухавши доводи прокурора, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, прийшов до наступного.

В провадженні Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області перебувають матеріали кримінального провадження №0009957 від 15.11.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.186 КК України.

Після дослідження матеріалів кримінального провадження №0009957 встановлено що вони складаються з одного тому (38 аркушів), який містить тільки організаційні процесуальні документи, як то постанови про призначення групи слідчих, тощо та протокол допиту потерпілого, інших процесуальних документів, які б підтверджували вчинення будь-яких інших слідчо-розшукових дій матеріали кримінального провадження не містять.

Статтею 9 Конституції України передбачено: чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України N475/97-ВР від 17 липня 1997 р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів N2,4,7 та 11 до Конвенції" Верховна рада України ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., підписану від імені України 9 листопада 1995 р. (далі Конвенція).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" N 3477-IV від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 9 ч. 4 КПК України передбачено: кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частина 1 статті 7 КПК України передбачає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відносяться: законність, публічність.

Стаття 25 КПК України передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 3-1 частини першої цієї статті. При цьому законодавець зазначив, що закриття кримінального провадження із вказаної підстави здійснюється судом за клопотанням прокурора (ч. 4 ст. 284 КК України).

Згідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом в разі, якщо: не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 186 КК України відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, за який передбачене покарання у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до чотирьох років.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, у разі вчинення нетяжкого злочину (крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини) становить п`ять років.

З моменту вчинення кримінального правопорушення, а саме з 15.11.2014 року минуло більше 5 років, однак досудовим розслідуванням не встановлено особу, яка вчинила вказане правопорушення.

Після вивчення матеріалів кримінального провадження №0009957 від 15.11.2014 року, встановлено, що його розслідування не може відповідати вимозі ефективності, оскільки фактично з моменту внесення відомостей до ЄРДР до часу звернення прокурора із зазначеним клопотанням до суду, досудове розслідування у кримінальному провадженні не здійснювалося, матеріали кримінального провадження містять тільки організаційні процесуальні документи та протокол допиту потерпілого.

Відтак, суд констатує, що досудове розслідування вказаного кримінального провадження фактично не здійснювалося. Належні та ефективні заходи спрямовані на розкриття вказаного злочину не були здійснені. Досудове розслідування та процесуальне керівництво з боку прокурора були неналежними.

Крім того, прокурор, який звертається із вказаним клопотанням жодних процесуальних рішень, вказівок на розкриття вказаного злочину не приймав.

Як зазначив Європейський суд з прав людини по справі "Євген Петренко проти України" (заява N 55749/08 від 29.01.2015 року) п. 65 "…для того, щоб розслідування могло вважатися "ефективним", воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для збереження доказів, що стосуються події, включаючи показання свідків, висновки судових експертиз тощо. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості". Як вбачається з п. 40 рішення Європейського суду з прав людини "Юрій Іларіонович Щокін проти України" від 03.10.2013 року, заява N 4299/03 "…державні органи мають вживати усіх заходів, які було б розумно від них очікувати, для зібрання доказів щодо ходу подій. Якщо розслідування містить недоліки, які не дозволяють встановити причину смерті або визначити винних осіб, які є безпосередніми виконавцями злочину або особами, які його фінансували чи організовували, то таке розслідування може не відповідати вимозі ефективності (див. вищезгадані рішення у справах "Начова та інші проти Болгарії" (Natchova et autres c. Bulgarie), пункт 113, та "Рамсахай та інші проти Нідерландів" (Ramsahai et autres c. Pays-Bas), пункт 324).

Тобто, з викладеного вбачається, що у кримінальному провадженні належним чином не здійснювалось досудове розслідування та не здійснювались дії на виконання обов`язку, встановленого ст. 92 КПК України, а прокурор, не дивлячись на вказані обставини, направив до суду клопотання про закриття кримінального провадження.

Суд вважає, що використання органами досудового розслідування норми, що була запроваджена Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства" як можливості закінчити досудове розслідування кримінального провадження №0009957 від 15.11.2014 року шляхом закриття судом на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, суперечить вимогам ст. 9 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, усталеній практиці Європейського суду з прав людини, завданням та загальним засадам, встановленим чинним КПК України.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №750/153/20; провадження № 51-1915км20.
Щодо посилань прокурора на позицію Верховного суду висловлену у постанові по справах №130/38/20 від 22.04.2021 року, №376/249/20 від 05.01.2022 року, №495/4154/21 від 28.01.2022 року, №345/1829/21 від 10.06.2022 року, №205/10446/20 від 03.06.2021 року, вважаю за необхідне зазначити, що практика застосування законодавства під час розгляду клопотань поданих в порядку п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України наразі є несталою, та постійно корегується.

Щодо постанови ВС від 22.04.2021 року у справі №130/38/20 на яку послався прокурор у своєму клопотанні, то суд звертає увагу, що по вказаному кримінальному провадженню під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадження було допитано потерпілого, свідків, проведено інші слідчі дії для встановлення обставин, передбачених ст. 91 КПК України. Однак особу, яка вчинила дане кримінальне правопорушення досудовим розслідуванням не було встановлено. У даному ж кримінальному провадженні, фактично, належним чином вчинено лише одну слідчу дію - допитано потерпілу ОСОБА_4 .
Крім того, прокурором вже ініціювалось питання по закриття кримінального провадження за аналогічних підстав та обґрунтування, в задоволенні якого було відмовлено, у зв`язку з тим, що у кримінальному провадженні належним чином не здійснювалось досудове розслідування. Після відмови у задоволенні аналогічного клопотання, прокурором не було усунуто недоліків зазначених суддею в ухвалі від 26.05.2021 року.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

Враховуючи викладене, на підставі ст. 49 КК України, керуючись ст. 284, 371, 372 КПК України, суд,-

П О С ТА Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0009957 від 15.11.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.186 КК України - відмовити.

Кримінальне провадження №0009957 від 15.11.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.186 КК України - повернути прокурору Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1