Номер провадження: 11-сс/813/586/22
Номер справи місцевого суду: 523/3764/22 1-кс/523/998/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 31 березня 2022 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000289 від 29 березня 2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 31 березня 2022 року було частково задоволено клопотання слідчого СВ відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 30 днів до 27 квітня 2022 року.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 74 430 гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою його реєстрації або місця проживання з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що в судовому засіданні прокурор не довів існування ризиків того, що перебуваючи на свободі підозрюваний може вдатись до спроб переховуватись від органу досудового розслідування, або здійснювати спроби знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Захисник зазначив, що ОСОБА_8 повністю визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, він активно співпрацює зі слідством, добровільно видав викрадене майно, вчинив злочин внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

Крім того він має постійне місце проживання та реєстрації в м. Одесі і на утриманні у нього знаходиться хвора матір та двоє неповнолітніх дітей.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України за таких обставин.

Досудовим розслідування встановлено, що 29 березня 2022 року о 09 годині ОСОБА_8 прибув до приміщення адміністративної будівлі Суворовського районного центру занятості м.Одеси, яка розташована за адресою: м.Одеса, проспект Добровольського, будинок № 145-а, з метою отримати консультацію з приводу працевлаштування. ,

Перебуваючи в серединні вище зазначеного приміщення ОСОБА_8 побачив через прочинені двері службового кабінету №4, що в середині приміщення, на столі, лежав мобільний телефон марки «Samsung S9», в корпусі чорного кольору, який належав раніше незнайомій йому співробітниці центру зайнятості ОСОБА_9 . Вказний телефон ОСОБА_8 визначив об`єктом свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, діючи умисно, повторно, з корисливим мотивом, з метою незаконного особистого збагачення, усвідомлюючи неправомірний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в період воєнного стану, скориставшись тим, що двері службового приміщення не були закриті та замкнуті на замок, а перебували у при відкритому стані, шляхом вільного доступу ОСОБА_8 незаконно проник до службового кабінету №4 будівлі Суворовського районного центру занятості м. Одеси, звідки таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Samsung S9».

Після цього з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, зокрема: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29 березня 2022 року; протоколом огляду відео-записів з камер відеоспостереження, що фіксують обстановку в середині приміщення Суворовського районного центру зайнятості; протоколом затримання ОСОБА_8 та протоколом його обшуку, в ході якого був виявлений та вилучений викрадений мобільний телефон «Samsung S9», іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Таким чином, відповідно до вимог ч.2 ст.183 КПК України до ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, апеляційний суд вважає, що ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду існує і є обґрунтованим.

При цьому апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи захисника про те, що на утриманні у ОСОБА_8 знаходяться двоє неповнолітніх дітей та хвора матір, оскільки він не працевлаштований, а отже у нього відсутні постійні та законні джерела доходу навіть для забезпечення своїх першочергових потреб.

Крім того під час апеляційного розгляду було встановлено, що раніше ОСОБА_8 вже 5 разів притягався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини.

Останній раз підозрюваний відбував покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки за вчинення корисливого злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.186 КК України.

З місць позбавлення волі ОСОБА_8 звільнився 19 січня 2022 року і вже менш ніж через 2 місяця він продовжив злочинну діяльність і на теперішній час обґрунтовано підозрюється у вчиненні крадіжки в умовах воєнного стану.

Викладені обставини беззаперечно доводять існування ризику, передбаченого п.5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що перебуваючи на свободі ОСОБА_8 може продовжити протиправну діяльність та вчиняти нові злочини проти власності.

Залишається незрозумілим, яким чином відбуваючи реальне покарання у виді позбавлення волі в установі виконання покарань ОСОБА_8 мав можливість матеріально забезпечувати своїх дітей та хвору матір.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу з метою уникнення кримінального переслідування.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При цьому в п.2) ч.5 ст.182 КПК України зазначено, що розмір застави, щодо особи підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

Слідчий суддя дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та, з урахуванням обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , особи підозрюваного, а також наявності ризиків, передбачених пунктами 1) та 5) ч.1 ст.177 КПК України, визначив розмір застави в межах встановлених п.2) ч.5 ст.182 КПК України в розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 74 430 грн.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 31 березня 2022 року про застосування до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 74 430 гривень залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3