Справа № 152/297/22
В И Р О К
іменем України

15 квітня 2022 року м. Шаргород

Справа №152/297/22

Провадження №1-кп/152/60/22

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

розглянувши в приміщенні Шаргородського районного суду Вінницької області в порядку спрощеного кримінального провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні та за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт від 14.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, щодо якого відсутні відомості про те, що він є пенсіонером або особою з інвалідністю, раніше не судимого, паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий 02.02.2022 органом 0540,

- у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000025 30.03.2022 року,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_2 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів для власного вживання без мети збуту, 27.03.2022 року, перебуваючи на шкільному стадіоні в с. Клекотина Жмеринського району Вінницької області, знайшовши біля вхідних воріт поліетиленовий пакет, у якому знаходилися чотири паперові згортки із речовиною рослинного походження у подрібненому і висушеному стані зі специфічним запахом канабісу, помістив паперові згортки до кишені, тобто умисно, всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними», незаконно придбав та зберігав наркотичний засіб при собі без мети збуту.

30.03.2022 року приблизно о 16 годині на АДРЕСА_1 , в якому він проживає, обвинувачений ОСОБА_2 , який, продовжуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне зберігання наркотичних засобів, зберігав їх при собі, був зупинений працівниками поліції, у яких викликав підозру, після чого, під час спілкування з поліцейськими, добровільно видав останнім чотири паперові згортки із речовиною рослинного походження у подрібненому і висушеному стані зі специфічним запахом канабісу, а також добровільно видав поліетиленовий пакет із насінням оливкового кольору, тканинний пакет із паперовими згортками із насінням у кожному та пристрій для куріння, який знаходився у його рюкзаку і який складається із двох обрізаних поліпропіленових пляшок із нашаруванням коричневого кольору на внутрішніх стінках.

Вилучена у ОСОБА_2 і надана на дослідження речовина рослинного походження, відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-22/3754-НЗПРАП від 08.04.2022 року, є наркотичним засобом канабісом. Канабіс відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Загальна маса канабісу (у перерахунку на висушену речовину), становить 7,81 г. Нашарування речовини на поверхні фрагмента фольги та внутрішній поверхні фрагмента полімерної пляшки містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, екстракт канабісу, загальною масою (у перерахунку на висушену речовину) 0,316 г. Насіння загальною масою 14,723 г., яке надано на експертизу, є дозрілим насінням рослини роду Коноплі та до наркотичних засобів не відноситься.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» («Список №1 особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено» в «Таблиці 1») (в ред. від 11.03.2022 року), канабіс віднесений до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

Згідно з наказом МОЗ України №188 від 01.08.2000 року (в ред. від 01.03.2022 року), вага вилученого у ОСОБА_2 наркотичного засобу канабісу, становить розмір, більший від невеликого розміру, але менший від великого розміру.

Таким чином, суд встановив та вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Частинами 2, 3 ст.381 КПК України встановлено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Частиною 2 ст.382 КПК України встановлено, що вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Судом встановлено, що вищевказані обставини, які встановлені органом досудового розслідування у формі дізнання, у відповідності до ч.2 ст.382 КПК України, не оспорюються учасниками судового провадження.

Так, в обвинувальному акті прокурором у кримінальному провадженні прокурором Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_3 (а.с.23) викладено клопотання, в якому прокурор просить суд, враховуючи те, що під час досудового розслідування ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден на розгляд обвинувального акта за його відсутності, у відповідності до ч.1 ст.302 КПК України, розглянути обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_2 без проведення судового розгляду в судовому засіданні (а.с.6).

Також, до обвинувального акту додано письмову заяву підозрюваного ОСОБА_2 , яка складена в присутності захисника адвоката ОСОБА_4 на ім`я старшого прокурора групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 , в якій ОСОБА_2 повідомив, що винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, беззаперечно визнає, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, а також ознайомлений та обізнаний з обмеженнями права на апеляційне оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні, його згода є добровільною (а.с.12).

Крім того, у цій заяві захисником адвокатом ОСОБА_4 підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваним ОСОБА_2 , його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами та добровільність згоди підозрюваного на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні за його відсутності (а.с.12, на звороті).

У кримінальному провадженні потерпілі особи відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , є кримінальним проступком.

Таким чином, при вивченні, згідно з частиною 2 ст.382 КПК України, у спрощеному провадженні обвинувального акту та доданих до нього матеріалів судом встановлено, що обставини вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, не оспорюються учасниками судового провадження, у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, у зв`язку із чим суд прийшов до переконання про розгляд обвинувального акту у порядку, встановленому ст.ст.381-382 КПК України, тобто без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

При цьому, у відповідності до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження №0000025, оцінивши зібрані в ході досудового розслідування у формі дізнання докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку, що подія кримінального проступку та діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , має місце, це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, знайшла своє підтвердження та доведена поза розумним сумнівом.

Отже, суд вважає, що дії ОСОБА_2 вірно кваліфіковано органом досудового розслідування за ч.1 ст.309 КК України як незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, і він повинен нести кримінальну відповідальність за скоєне за ч.1 ст.309 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до обвинувального акту від 14.04.2022 року, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_2 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Суд, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, зазначену у обвинувальному акті, оскільки упродовж досудового розслідування останній визнавав вину та в заяві до суду також зазначив про беззаперечне визнання винуватості у вчиненні кримінального проступку, що свідчить про належну критичну оцінку своєї протиправної поведінки та готовність нести кримінальну відповідальність.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 року в справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №288/1158/16-к вбачається, що під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.
Обвинувачений ОСОБА_2 щиро покаявся. До того ж доведеність винуватості ґрунтується, у тому числі, й на зізнавальних показаннях самого ОСОБА_2 , що також підтверджує наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як активне сприяння обвинуваченого розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до обвинувального акту від 14.04.2022 року, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_2 , не встановлено.

Також, при призначенні покарання обвинуваченому суд враховує обставини, встановлені органом досудового розслідування про те, що за зареєстрованим місцем проживання виконавчим комітетом Мурафської сільської ради ОСОБА_2 характеризується позитивно як особа, щодо якої не надходили скарги про неналежну поведінку, в громадських місцях та побуті поводиться добре (а.с.51), проживає у будинку своєї матері ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 (а.с.50); за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра Шаргородської МЛ та за наркологічною допомогою до лікаря-нарколога Шаргородської МЛ ОСОБА_2 не звертався, відповідно до довідки за №407 від 08.04.2022 року (а.с.53).

ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.49).

Крім того, при вивченні обвинувального акту та матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_2 офіційно не працевлаштований, разом з тим, відсутні будь-які докази, що останній має протипоказання до працевлаштування за станом здоров`я, або що він є пенсіонером, або особою з інвалідністю.

Таким чином, з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин та відсутності обтяжуючих покарання обставин, особи винного, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є призначення покарання у виді обмеження волі без його реального відбування, тобто із застосуванням ст.75 КК України, тобто з випробуванням та іспитовим строком, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Санкцією ч.1 ст.309 КК України передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.
Суд вважає, що ОСОБА_2 слід призначити покарання у виді обмеження волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком, з огляду на встановлені обставини кримінального провадження щодо вчинення ним незаконного придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту та з огляду на пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу винного, а також враховуючи, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, у зв`язку із чим суд не вбачає підстав для застосування покарання у виді штрафу чи виправних робіт, та враховуючи, що покарання у виді арешту передбачає тримання засудженого в умовах ізоляції, тоді як покарання у виді обмеження волі не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Також, суд не вбачає правових підстав для застосування ст.69 КК України щодо ОСОБА_2 .

При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 08.02.2018 року у справі №522/20964/16-к, відповідно до якого визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів прав держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Ця функція щодо призначення покарання за своєю правовою природою є дискреційним повноваженням суду, оскільки при визначенні виду, розміру покарання потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, суспільної небезпечності і характеру кримінального правопорушення, ступеня його тяжкості, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Призначаючи ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі з випробуванням та іспитовим строком, суд виходить із того, що воно буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити особистий надмірний тягар для особи та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлялися.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_2 у рамках цього кримінального провадження не застосовувався, а суд не вбачає підстав для його застосування.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи наркотичних засобів у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертами Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України проведено 08.04.2022 року експертизу наркотичних засобів і надано висновок за №СЕ-19/102-22/3754-НЗПРАП (а.с.36-43), вартість експертизи становить 2402,68 грн. (а.с.35).

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 2402,68 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_2 .

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Речові докази чотири паперові згортки білого кольору із сухою подрібненою речовиною рослинного походження, зовні схожою на сухі рослини конопель у кожному, які поміщені до спецпакету НПУ ГСУ INZ3017040; пристрій для куріння, що складається з двох обрізаних поліпропіленових пляшок з фольгою на горловині, два пакети з насінням оливкового кольору, які поміщені до спецпакету НПУ ГСУ INZ3017042, визнані речовими доказами на підставі постанови від 30.03.2022 року та направлені на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №2 Жмеринського РВП, підлягають знищенню, відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.370, 373-374, 381-382, 394, 395 КПК України, на підставі ч.1 ст.309 КК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та засудити його до покарання до покарання у виді обмеження волі на строк один рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_2 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_2 не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_2 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України: 2402 (дві тисячі чотириста дві) гривні 68 (шістдесят вісім) копійок за проведення експертизи наркотичних засобів 08.04.2022 року за №СЕ-19/102-22/3754-НЗПРАП.

Речові докази: чотири паперові згортки білого кольору із сухою подрібненою речовиною рослинного походження, зовні схожою на сухі рослини конопель у кожному, які поміщені до спецпакету НПУ ГСУ INZ3017040; пристрій для куріння, що складається з двох обрізаних поліпропіленових пляшок з фольгою на горловині, два пакети з насінням оливкового кольору, які поміщені до спецпакету НПУ ГСУ INZ3017042, визнані речовими доказами на підставі постанови від 30.03.2022 року та направлені на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №2 Жмеринського РВП, знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту отримання його копії, з урахуванням особливостей, встановлених ст.394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини (ч.1 ст.394 КПК України).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий суддя ОСОБА_6