Провадження № 11-кп/811/645/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у м.Львові у відкритому судовому засіданні у кримінальному проваджені №0000722 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Здолбунів Рівненської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Личаківського районного суду м.Львова від 14 червня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Личаківського районного суду м.Львова від 14 червня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.

Обрано покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.289 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі.

Строк покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з часу прибуття засудженого до установи для відбуття покарання.

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 05 січня 2022 року постановлено виконувати окремо.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_6 20 листопада 2021 року о 17 годині 00 хвилин, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, під приводом купівлі автомобіля марки «Ford» моделі «Focus», прибув до прибудинкової території, що знаходиться по АДРЕСА_2 . Після чого, ОСОБА_6 , мотивуючи необхідність перевірки свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу на предмет його підроблення та технічної справності автомобіля, отримав від потерпілої ОСОБА_10 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 та ключі від транспортного засобу марки «Ford» моделі «Focus», номерний знак іноземної реєстрації « НОМЕР_2 ». В подальшому, ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік будинку 62а, що по вулиці Пасічна у м. Львові, діючи умисно, із корисливих мотивів та переслідуючи ціль незаконного заволодіння транспортним засобом, попросив потерпілу надати додаткові документи на вказаний автомобіль та скориставшись тим, що потерпіла попрямувала до квартири, в якій проживає для пошуку таких документів, на вказаному автомобілі з місця події зник, тим самим незаконно заволодів автомобілем марки «Ford», моделі «Focus», номерний знак іноземної реєстрації « НОМЕР_2 », який належить потерпілій ОСОБА_10 , вартістю 26000 грн. В подальшому ОСОБА_6 був затриманий працівниками поліції по АДРЕСА_3 .

Таким чином ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.289 КК України.

На вирок суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок змінити, звільнивши ОСОБА_6 від призначеного покарання з застосуванням ст.75 КК України, призначивши випробувальний термін.

Сторона захисту вказує, що обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 є сприяння органам слідства у розслідуванні справи.

Водночас зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано погодився з доводами потерпілої та її представника про те, що до ОСОБА_6 не може бути застосована пом`якшуюча обставина щире каяття, оскільки обвинувачений добровільно не відшкодував шкоду.

Вважає, що таке розуміння судом положень ч.1 ст.66 КК України є невірним, оскільки в законі про кримінальну відповідальність, окремою обставиною, яка пом`якшує покарання є - добровільне відшкодування завданого збитку, про що зазначено у п.2, ч.2, ст.66 КК України. Крім цього звертає увагу, що у даному кримінальному провадженні, цивільний позов, згідно ст. 128 КПК України, не заявлявся, однак обвинувачений ОСОБА_6 у суді пояснив, що він готовий відшкодовувати завдану ним шкоду у передбачений законом спосіб, однак на тепер, через воєнний стан, має проблеми з роботою і не може цього зробити негайно.

Також вказує, що оскільки автомобіль був повернутий потерпілій ОСОБА_10 остання не заявляла жодних претензій до ОСОБА_6 і в ході досудового розслідування не проводилось жодних слідчих дій для встановлення розміру такої шкоди.

Зазначає, що посилання судом на повторність скоєння злочину ОСОБА_6 , суперечить змісту ст.337 КПК України.

Стверджує, що висновки викладені в оскаржуваному вироку суперечать матеріалам справи та вимогам ст.ст.50, 65, 75 КК України, а виправлення ОСОБА_6 який раніше не судимий, обвинувачується у скоєнні нетяжкого злочину, можливе без відбування покарання, з застосуванням випробувального терміну.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_10 , які не прибули в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, виступ захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, виступи прокурора ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_11 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 289 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, апеляційний суд не проводить їх детальний аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Доводи захисника щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку при призначенні покарання ОСОБА_6 матеріалам справи та вимогам ст.ст.50, 65, 75 КК України КК України колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, за яких вчинені злочини, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд виходить не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, а й з надання можливості засудженому виправитись та запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Перевіривши в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції та інші матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що вище вказані вимоги Закону належним чином виконані судом першої інстанції.

При призначенні покарання ОСОБА_6 місцевим судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання (сприяння органам слідства у розслідуванні справ), відсутність обставин, що обтяжують покарання й не відшкодування шкоди потерпілій.
Апеляційний суд звертає увагу, що доводи захисника, що обвинувачений ОСОБА_6 відшкодував потерпілій шкоду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Також місцевий суд врахував наявність вироку Сихівського районного суду м. Львова від 05 січня 2022 року, яким ОСОБА_6 засуджено за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.289 КК України вчинене 20.11.2021. Цим вироком затверджено угоду про примирення, укладену 05 січня 2022 року між ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_12 . ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання за ч.1 ст.289 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробовуванням, призначивши іспитовий строк 1 (один) рік. Згідно ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Як встановлено судом першої інстанції, з вироку Сихівського районного суду м. Львова від 05 січня 2022 року, вбачається, що обвинувачений в один день на протязі декількох годин скоїв аналогічний злочин, передбачений ч.1 ст.289 КК України, який інкримінується йому у даному кримінальному провадженні.
Відтак, аналіз поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , який вчинив злочин проти власності, свідчить про схильність обвинуваченого до правопорушень, тому апеляційний суд приходить до висновку, що призначене ОСОБА_6 покарання у межах санкції інкримінованої йому статті є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Щодо доводів захисника ОСОБА_8 про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, то такі апеляційний суд вважає безпідставними.

За правилами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Реалізація даної норми становить правозастосовну інтелектуально- вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності вказують на можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
З огляду на вище наведене, колегія суддів не вбачає підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положення ст.75 КК України та приходить до переконання, що суд першої інстанції призначаючи покарання, надав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставинам, способу та характеру, його вчинення, ступеню суспільної небезпеки скоєного, аналізу особи винного, як у загально-соціальному аспекті, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки.
Позиція сторони захисту про те, що суд першої інстанції необґрунтовано погодився з доводами потерпілої та її представника про те, що до ОСОБА_6 не може бути застосована пом`якшуюча обставина щире каяття, належним чином не мотивована. Зокрема, захисник не вказав, у яких саме діях виражалось відповідне ставлення обвинуваченого ОСОБА_6 до скоєного з огляду на те, що щире каяття повинне ґрунтуватись на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки та бажанні виправити ситуацію, що склалася.

Покликання апелянта про зазначення судом першої інстанції про повторність скоєння злочину ОСОБА_6 апеляційний суд не бере до уваги, зважаючи на те, що місцевий суд надав належну оцінку наявним матеріалам справи.

Таким чином апеляційні доводи не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

За наведених обставин, колегія суддів визнає подану апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 необґрунтованою, та вважає вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_6 законним й підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення не вбачає.
Керуючись 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Личаківського районного суду м.Львова від 14 червня 2022 року залишити без задоволення.

Вирок Личаківського районного суду м.Львова від 14 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4