Справа № 127/2822/18
Провадження №11-кп/801/447/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
зі секретарем: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000415 від 19.09.2017 року по обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.299, ч.4 ст.187, п.п.6,13, ч.2 ст.115 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора: ОСОБА_8 ,
захисника : ОСОБА_6 ,

В с т а н о в и в:
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2022 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000415 від 19.09.2017 року по обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.299, ч.4 ст.187, п.п.6,13, ч.2 ст.115 КК України.
Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу від 25.03.2022 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого мотивовано тим, що суд першої інстанції не з`ясував чи доводять надані докази наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підзахисним кримінальни правопорушень, передбачених ч.3 ст.299, ч.4 ст.187, п.п.6,13, ч.2 ст.115 КК України, та чи існує хоча б один ризик, передбачений статтею 177 КПК України. Крім того, суд першої інстанції повинен був встановити, що надані докази доводять наявність обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до підзахисного. Як видно з оскаржуваного судового рішення вказані вище норми закону проігноровано.
Суд першої інстанції вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_7 не обґрунтував, чому жоден із більш м`яких запобіжних заходів (особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт) не зможе забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків та не буде співмірним у вказаних кримінальних провадженнях.

Заслухавши доповідача, думку захисника ОСОБА_6 , який підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі та просив їх задовольнити, прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти апеляційної скарги просив залишити її без задоволення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Згідно ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вимог кримінального процесуального закону.
З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.299, ч.4 ст.187, п.п.6,13, ч.2 ст.115 КК України.
У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.299, ч.4 ст.187, п.п.6,13 ч.2 ст.115 КК України.
Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Судом враховано, що на даний час підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 немає, судовий розгляд ще не завершено, відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, в тому числі і домашній арешт, можуть забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, їх належну поведінку.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, за який в разі доведення його винуватості, загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк або довічного позбавлення волі. Є підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 може продовжити вчиняти нові злочини, переховуватись від суду та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Таким чином, залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_7 опинившись на волі, зможе перешкоджати встановленню істини у справі під час судового провадження і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, обставин, за яких обвинувачений вчинив дії, що ставляться в його провину, відтак наявний ризик його можливу впливу на інших учасників кримінального провадження. Крім того, є достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування). З наведеного вище слідує, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 .
Перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, суд апеляційної інстанції вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого триває, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, доведеним прокурором, а також забезпечити безпеку суспільства від нових протиправних посягань обвинуваченого, враховуючи ступінь суспільної небезпеки злочину, у якому він обвинувачується.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 своїми діями показав свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, проявив самовпевненість у безкараності за свої вчинки, таким чином, перебування його на волі може призвести до можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, що в подальшому ускладнить проведення судового розгляду.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, невзявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Суд апеляційної інстанції вважає, що, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Суд продовжив відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід, який є співмірним кримінальними правопорушеннями, у вчиненні яких обвинувачується останній.
Підстави для скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2022 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 відсутні.
Керуючись ст.405, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 .
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4