Дата документу 12.09.2022 Справа № 334/2868/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 334/2868/22 Слідчий суддя Фетісов М.В.
Провадж. №11-сс/807/496/22 Доповідач 2 інст. Тютюник М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Тютюник М.С.,

суддів Рассуждая В.Я., Гончара О.С.,

при секретарі Матвійчук Г.А.,

за участю:

прокурора Гресь Я.Б. в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON,

представника потерпілого адвоката Барановського Є.А.,

захисників-адвокатів Гребнєва І.І., Савченка О.В.,

підозрюваного ОСОБА_1 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 12 вересня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали справи за апеляційними скаргами захисників підозрюваного ОСОБА_1 адвокатів Гребнєва І.І. та Савченка О.В. на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який перебуває у шлюбі, має на утриманні малолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, 29.07.2022 слідчому судді надійшло клопотання слідчого Петруніна В.О., погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області Гресь Я.Б., у кримінальному провадженні, внесеному 28.07.2022 до ЄРДР за № 0001236 за частиною третьою статті 286 КК України, в якому слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеному 28.07.2022 до ЄРДР за № 0001236 за частиною третьою статті 286 КК України.

28.07.2022 приблизно о 13.00 годині водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ВМW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Європейської зі сторони вул. Чумаченка в напрямку вул. Олімпійської у м. Запоріжжі зі швидкістю більш ніж 50 км/год., що перевищує дозволену швидкість руху в населеному пункті. В салоні вказаного транспортного засобу в якості пасажира перебував ОСОБА_2 . Вздовж правого краю проїзної частини вул. Європейської за ходом руху водія ОСОБА_1 непорушно були припарковані один за одним транспортні засоби в наступній послідовності - автомобіль «DAEWOO МАТIZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль «М 412 ИЭ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , автомобіль «Маzda-3», реєстраційний номер НОМЕР_4 . автомобіль «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_5 та автомобіль «ЗАЗ-1102», реєстраційний номер НОМЕР_6 . Поруч з вказаним припаркованим автомобілем «М 412 ИЭ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , на правому узбіччі перебували пішоходи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . В цей же час, в районі буд. №34, на проїжджій частині вул. Європейської перебував пішохід ОСОБА_7 . Під час руху по вищевказаній вулиці водій автомобіля «ВМW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити на проїжджій частині пішохода ОСОБА_7 та негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, змінив напрямок свого руху вправо, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, продовжив рух, внаслідок чого скоїв наїзд па пішохода ОСОБА_8 . Після цього, продовжуючи рух на вказаному автомобілі, ОСОБА_1 допустив контакт з припаркованими автомобілями та в подальшому виїхавши на праве, по ходу свого руху, узбіччя скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги пунктів 10.1, 12.3, 12.4, 12.9.6 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав множинні тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди. Пішоходи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та пасажир автомобіля «ВМW» ОСОБА_2 отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, з якими були доставлені до КНП «МНЕтаШМД» ЗМР. Пішоходи ОСОБА_6 і ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, з якими були доставлені до КПП «ЗОКН» ЗОР, де 28.07.2022 пішохід ОСОБА_6 помер під наглядом лікарів. Крім цього, 29.07.2022 пішохід ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень помер під наглядом лікарів КНП «ЗОКН» ЗОР.

У вчиненні даного злочину обґрунтовано підозрюється ОСОБА_1 , що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.07.2022; протоколами допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3-5 частини першої статті 177 КПК України. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2022 року задоволено клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Петруніна В.О. про застосування запобіжного заходу.

Застосовано до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб в межах строку досудового розслідування, тобто до 26 вересня 2022 року.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважав встановленим та доведеним наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_1 вказаного кримінального правопорушення, та слідчим доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам,передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Враховуючи вимоги ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя не визначив розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Гребнєв І.І. вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, яка підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів зазначає, що до тяжких наслідків кримінального правопорушення призвели в тому числі і дії пішохода ОСОБА_13 , який перебував на проїзній частині вул. Європейської, у зв`язку із чим ОСОБА_1 змінив свій напрямок свого руху вправо, де перебували припарковані транспортні засоби та перебували ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Разом з цим вважає, що застосування відносно ОСОБА_1 більш м`якого запобіжного заходу, а саме у вигляді домашнього арешту із забороною підозрюваному залишати житло цілодобово, та покладенням на останнього обов`язку носити електронний засіб контролю, ніж виняткового, найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, буде достатнім для запобігання ризикам визначеним ч.1 ст.177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_1 негативно ставиться до кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, розуміє наслідки, які настали, висловлює співчуття особам, які постраждали від ДТП, а також бажає вчиняти дії задля відшкодування хоча б матеріальної та моральної шкоди у грошовому вимірі. При цьому, незважаючи на те, що ОСОБА_1 перебуває наразі під вартою та позбавлений можливості самостійно вчиняти дії задля відшкодування шкоди потерпілим, його захисники працюють задля того, щоб хоч якось допомогти потерпілим, яким кримінальним правопорушенням завдано матеріальної та моральної шкоди.

Крім того, підозрюваний одружений, на його утриманні перебуває малолітня дитина 2021 року народження, дружина, яка перебуває у декретній відпустці, а також донька дружини від першого шлюбу, він має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає разом із дружиною та дітьми, працевлаштований у ТОВ «Цинор груп». З початку повномасштабної війни останній не залишився осторонь та став на підтримку, як наших захисників, так і наших цивільних громадян, які опинились у важкій життєвій ситуації, що підтверджується характеристиками, які надані Благодійними Фондами. ОСОБА_1 здійснює активну волонтерську діяльність на території м Запоріжжя, зокрема сприяє у придбанні техніки та амуніції для наших військових, допомагає мешканцям міста Запоріжжя, які опинились у скрутному становищі, людям похилого віку та вимушеним переселенцям, які прибувають до нашого міста. Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 має міцні соціальні зв`язки, має родину та утриманців, має місце роботи, а також має виключно позитивну репутацію, та під час збройної агресії зарекомендував себе як патріот своєї країни.

Врахування слідчим суддею для оцінки поведінки підозрюваного тих обставин, що ОСОБА_1 раніше був судимим і вказана судимість не знята та непогашена у встановленому законом порядку, є безпідставним. Після звільнення з місця відбування покарання до події ДТП пройшло майже 4 роки, і за досить тривалий час підозрюваний жодного разу не притягався ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності, і наразі підозрюється у вчиненні злочину, який відносить до необережних.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Савченко О.В. вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, яка підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів зазначає, що ризики у розумінні ч.1 ст.177 КПК України, що підозрюваний ОСОБА_1 може ухилятися від слідства чи негативно впливати на свідків, потерпілих є не доведеними та такими, що ґрунтуються на безпідставних припущення прокурора.

Також зазначає, копія повного тексту ухвали слідчого судді була отримана ним 03.08.2022 року, апеляційна скарга була подана 08.08.2022 року, а тому вважає строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства або з визначенням застави.

Позиції учасників судового провадження.

Підозрюваний та його захисники підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та наполягали на її задоволенні.

Прокурор та представник потерпілого висловили заперечення вимогам апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд відповідно до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа, відомості стосовно особистості підозрюваного, обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя при розгляді відповідного клопотання, заслухавши сторони кримінального провадження, вірно врахував наявність пред`явленої ОСОБА_1 обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, яке за своєю класифікацією відноситься до тяжких злочинів.

Згідно з матеріалами провадження, слідчим відділом Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001236 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, відомості про яке 28.07.2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

28.07.2022 року о 13.30 год. ОСОБА_1 був затриманий на підставі ст.208 КПК країни.

29.07.2022 року в рамках кримінального провадження № 0001236 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

За вимогами ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідаючи на доводи сторони захисту щодо необґрунтованої підозри суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Між тим, надані до клопотання матеріали переконують судову колегію у вірності висновку районного суду про обґрунтованість висунутої ОСОБА_1 підозри.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема і питань щодо вірності кваліфікації.

А щодо питань, пов`язаних з оцінкою доказів для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а так само і кваліфікація дій підозрюваного, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_1 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

З цього приводу колегія суддів, як і слідчий суддя мають у своєму розпорядженні надані до клопотання докази у виді протоколу огляду місця події, протоколів допиту свідків та інших наданих суду матеріалів.

На думку колегії суддів, доказування провини підозрюваного ОСОБА_1 на що впливає оцінка доказів і залежне від цього питання кваліфікації дій підозрюваного, є предметом розгляду наступних етапів.

Отже, твердження сторони захисту про необґрунтовану підозру не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України доведена доданими до клопотання матеріалами, сукупність яких на даному етапі є достатньою для висновку про вірогідну причетність ОСОБА_1 до даного злочину. Також не заслуговують на увагу і посилання захисника про те, що до тяжких наслідків призвели в тому числі і дії пішохода ОСОБА_13 , який перебував на проїзній частині, оскільки зазначені обставини мають перевірятись органом досудового розслідування у встановленому законом порядку.

Тому, всупереч положенням ч.5 ст.132 КПК України, апелянтом не надано доказів на підтвердження зазначених обставин, з огляду на засади змагальності сторін, проте стороною обвинувачення обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив, що докази і обставини, на які посилався слідчий у клопотанні дають достатні підстави вважати, що зазначені ним ризики існують і підтверджуються матеріалами кримінального провадження, зокрема, можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, що для запобігання вказаним ризикам застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім.

Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя врахував, що ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, без альтернативи призначення іншого покарання, а також дані про особу підозрюваного, який раніше судимий, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, міцність його соціальних зв`язків, майновий стан та стан здоров`я, обставини вчинення кримінального правопорушення.

Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд також виходить з того, що ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні узи, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності ( Becciev v.Moldova п. 58).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного ОСОБА_1 переховуватись від органів досудового розслідування або суду, суд бере до уваги серйозність висунутої останньому підозри за вчинення тяжкого злочину, вчинення якого призвело до загибелі трьох осіб, а також дані про його особу, а в умовах воєнного стану, який на теперішній час діє в Україні, ризик втечі лише збільшується, що свідчить про доведеність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Наведені обставини дають можливість припускати, що підозрюваний ОСОБА_1 в очікуванні покарання дійсно може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих, свідків чи інших учасників, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від зазначених осіб, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілих, свідків чи інших учасників існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом. Таким чином, ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, також знайшов своє підтвердження, з урахування того, що ОСОБА_1 обізнаний про адресу проживання потерпілих, свідків, а тому зможе незаконно впливати на них шляхом вмов, залякування тощо з метою уникнення від покарання за вчинене.

Також, слідчим суддею були враховані дані про особу підозрюваного ОСОБА_1 , який раніше судимий, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку. Вказані обставини вочевидь свідчать на користь висновку слідчого судді про обґрунтованість передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України ризику вчинення підозрюваною іншого кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги сторони захисту стосовно необґрунтованості певних ризиків, передбачених ст.177 КК України не знайшли свого підтвердження і під час перегляду оскаржуваного рішення апеляційним судом.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування стосовно ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Наявні у наданих матеріалах характеристики на підозрюваного ОСОБА_1 , відомості щодо зайняття ним волонтерською діяльністю не спростовує висновки щодо необхідності і достатності застосування обраного слідчим суддею запобіжного заходу.

Такі матеріали дійсно позитивно описують підозрюваного, проте в світлі наведених вище обставин, не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені ризики до маловірогідності чи до їх виключення.

Згідно з положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини і вони обґрунтовано покладені в обґрунтування висновку про наявність підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недоцільним, так як вони не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та цього не може бути достатнім для запобігання зазначених ризиків.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді слідчим суддею питання щодо обрання ОСОБА_1 запобіжного заходу.

Враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя при застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель людей.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали, що обумовлює відхилення апеляційних скарг захисників.

Керуючись ст.ст.404, 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_1 адвокатів Гребнєва І.І. та Савченка О.В. залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

М.С. Тютюник В.Я. Рассуждай О.С. Гончар