У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2022 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.04. 2022 року, якою стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, п.12 ч.2 ст.115 КК України,
Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 19.06. 2022 року .

учасники судового провадження:

захисник: ОСОБА_5
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі апелянт просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 . Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 19.06.2022 року.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі апелянт вважає, що судом не врахована можливість застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який може забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків передбачених кримінально-процесуальним законодавством та зазначеним в клопотанні ризикам.
Стверджує, що стороною обвинувачення не було доведено наявності всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України.
Вважає, що на момент розгляду клопотання прокурора було недоцільно продовжувати підозрюваному строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а було можливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
В провадженні суду перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, п.12 ч.2 ст.115 КК України,
Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 . Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Ухвалою суду клопотання прокурора задоволено. Продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19 червня 2022 р. включно.
Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які послужили застосуванню до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідача, думку прокурора про залишення ухвали без змін, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, п.12 ч.2 ст.115 КК України,
20.04.2022 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, пославшись на відомості, що характеризують його особу, обставини вчинення кримінальних правопорушень та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, прийшов до висновку, що заявлені ризики прокурором продовжують існувати, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, п.12 ч.2 ст.115 КК України, за найтяжчий з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.
Обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин і тяжкість покарання, яке може бути призначено ОСОБА_6 при визнанні винним за вироком суду, може викликати його втечу, також обвинувачений може незаконно впливати на свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також свідків захисту, які ще не допитані в судовому засіданні.
Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому висновок суду першої інстанції про продовження існування зазначених ризиків є вірним.
Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не є доцільним, оскільки наявність місця проживання не є визначальною обставиною, яка б давала можливість обрати останньому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
З урахуванням злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_6 та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 на інший більш м`який запобіжний захід, про що просить захисник.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.04. 2022 року, якою продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: