Справа № 953/6100/21
н/п 1-кс/953/2895/22
"16" серпня 2022 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
15 серпня 2022 року о 10:08 год. до Київського районного суду м. Харкова надійшло вказане клопотання прокурора, в якому він просить накласти арешт на автомобіль AUDI A4, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 шляхом заборони його відчуження, розпорядження, користування.
Встановлено, що в квітні 2019 року, ОСОБА_4 , діючи в групі з нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 та іншими невстановленими особами, у шахрайський спосіб, зловживаючи довірою потерпілого, шляхом виготовлення завідомо підроблених довіреностей, незаконно заволоділи двома транспортними засобами ОСОБА_6 , та належними йому грошовими коштами, внаслідок чого останньому завдано матеріальну шкоду.
Таким чином, потерпілий ОСОБА_6 зареєстрував на себе та в березні 2019 року став власником двох автомобілів: AUDI A4 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , автомобілю Volkswagen Passat B3 1991 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3 , р.н. НОМЕР_4 .
Через деякий час, ОСОБА_4 попрохав ОСОБА_6 надати йому в користування автомобілі мотивувавши це тим, що на Фольксвагені необхідно буде пересуватись до Росії та
організувати бізнес з перевезень, а Ауді йому необхідно відремонтувати для ОСОБА_6 , та теж експлуатувати для бізнесу з Росією. ОСОБА_6 , відмовлявся, але ОСОБА_4 дуже наполегливо переконував його, що він зможе організувати бізнес. Не підозрюючи про злий шахрайський намір з боку ОСОБА_4 , ОСОБА_6 передав йому вказані автомобілі.
Після вказаних подій ОСОБА_4 зник та не виходив на зв`язок з потерпілим довгий час. В березні 2020 року, ОСОБА_6 , попрохав ОСОБА_4 повернути йому 3500 доларів які він повинен був віддати ще у березні 2019 року, які ОСОБА_6 , давав йому під придбання автомобіля. Також, попросив повернути належні йому автомобілі, оскільки мав намір продати Volkswagen Passat B3, а AUDI A4 експлуатувати особисто. ОСОБА_4 сказав, що поверне належне майно та грошові кошти. Проте, через кілька днів ОСОБА_4 перестав виходити на зв`язок, не відповідав на дзвінки, на повідомлення. В подальшому він змінив номер мобільного телефону.
Через деякий час, ОСОБА_6 , дізнався що ОСОБА_4 використовуючи якісь довіреності та осіб на яких вони була виписана, зняв з реєстрації належні ОСОБА_6 , автомобіль Audi A4 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 та продав без його відому та дозволу, а грошові кошти привласнив собі. Крім того, ОСОБА_4 не знімаючи з реєстрації, продав належний ОСОБА_6 , автомобіль Volkswagen Passat B3 1991 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3 , р.н. НОМЕР_4 без його відому та дозволу, а грошові кошти привласнив собі.
02.06.2020 було допитано в якості свідка ОСОБА_7 , який повідомив, що у травні 2020 року він захотів придбати автомобіль, адже з цією метою відкладав грошові кошти в сумі 2100 доларів США. На сайті «Авторіа», в мережі інтернет, він знайшов продавця, який продавав автомобіль, який його влаштовував. Даним продавцем виявився ОСОБА_8 , прож.: АДРЕСА_1 , який на той момент користувався номером телефону НОМЕР_5 . Він продавав автомобіль Volswagen Passat, 1991 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , червоного кольору. Вони домовились зустрітись 19.05.2020. Того ж дня ОСОБА_7 оглянув вказаний автомобіль та придбав його за суму грошових коштів 2100 доларів США. З цього приводу ОСОБА_8 написав йому розписку, оригінал якої надано органу досудового розслідування. Окрім цього, він надав йому довіреність від 02.04.2019 від ОСОБА_6 . ОСОБА_8 повідомив свідкові, що з ОСОБА_6 підтримує товариські відносини, що це його друг, що він в курсі продажу автомобілю та проблем з передовіренням автомобілю, або його переоформленням не виникне. Повіривши йому, свідок віддав грошові кошти та забрав автомобіль. Декілька днів назад свідок подзвонив ОСОБА_6 з метою отримати нову довіреність на себе, при зустрічі з ним 02.06.2020 він дізнався, що ОСОБА_6 вказаний автомобіль розшукує та що у нього даним автомобілем протиправно заволоділи інші особи. Дізнавшись про це, свідок надав доступ до даного автомобілю працівникам поліції з метою його подальшого вилучення, арешту та притягнення винних осіб до відповідальності.
Під час проведення допиту в якості свідка, ОСОБА_7 попросив даний автомобіль заарештувати до прийняття законного рішення у кримінальному провадженні.
В подальшому додатково допитано потерпілого, який вказав, що послугами нотаріуса ОСОБА_5 він користувався неодноразово, зокрема в липні 2018 року. Окрім цього, потерпілий з ОСОБА_4 , при зазначених обставинах, дійсно домовлялись про необхідність нотаріального оформлення довіреностей. Саме тому, під час допиту в якості потерпілого він вказав, що був присутній та ставив свої власні підписи у довіреностях на вказані автомобілі. Він був у цьому впевнений, оскільки для нього, як для законослухняного громадянина є деякою психічною установкою, що нотаріус не буде посвідчувати довіреність без відповідного довірителя. Побачивши в матеріалах кримінального провадження довіреності від нього на третіх осіб, зареєстровані нотаріусом ОСОБА_5 потерпілий зрозумів, що підписи в даних довіреностях, йому не належать. В цей час він зрозумів, що вищевказані довіреності він не підписував, а тільки обговорював необхідність їх підписання.
Тобто, довіреності ні на автомобіль Volkswagen Passat B3 1991 р.в., VIN (шасі, кузов, рама) № НОМЕР_3 , р.н. НОМЕР_4 , ні на автомобіль AUDI A4 2006 р.в., д.н. НОМЕР_2 потерпілий ОСОБА_6 не підписував.
На підставі ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова (справа №645/3108/20, провадження №1-кс/645/904/20) у нотаріуса ОСОБА_5 були вилучені ксерокопії довіреності від імені ОСОБА_6 , складеної 02.04.2019 та зареєстрованої в нотаріальному реєстрі за №199, та всіх документів, що стали підставою для складання вказаної довіреності; довіреності від імені ОСОБА_6 , складеної 26.04.2019 та зареєстрованої в нотаріальному реєстрі за №322, та всіх документів, що стали підставою для складання вказаної довіреності; належним чином завірених ксерокопій сторінок нотаріальної книги, в яких маються запис про складання вказаних довіреностей.
02.07.2020 слідчим було проведено огляд вказаних документів за участі потерпілого ОСОБА_6 , який вказав, що у вищезазначених документах підпис від його імені зроблено не ним, а почерк, яким написано його прізвище, ім`я, по-батькові, йому не належить.
Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи Харківського НДЕКЦ МВС підпис у вказаній довіреності належить не потерпілому ОСОБА_6 .
Даний висновок судово-почеркознавчої експертизи Харківського НДЕКЦ МВС підтверджено висновком ХНІДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса.
Допитані під час досудового розслідування свідки ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 вказують на те, що ОСОБА_4 під час продажу ОСОБА_12 автомобілю потерпілого назвав себе ОСОБА_6 та неодноразово казав, що діє разом з певним нотаріусом.
Під час впізнання особи за фотокарткою дані свідки впізнали особу - ОСОБА_4 , та вказали, що саме він представлявся їм ОСОБА_6 та видаючи себе за власника авто продав їм вищевказаний автомобіль фольцваген.
Окрім цього, допитано в якості свідка ОСОБА_13 , який вказав, що в квітні 2019 року він отримав автомобіль AUDI A4, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 наступним чином. Він приїхав до м.Пісочин, де його зустріли в МРЕО даного міста та познайомили зі співробітником МРЕО Сергієм (м.т. НОМЕР_6 ), який показав йому вказаний автомобіль. При цьому йому сказали, що це автомобіль знайомого, який попросив його продати. Грошові кошти за автомобіль він надавав у приміщенні МРЕО, в кабінеті на другому або на третьому поверсі. Того ж дня він забрав автомобіль та поїхав до м.Ізюм. Через 2-3 дні йому було переправлено «генеральну» довіреність, виписану на ім`я його та його батька на вказаний автомобіль. Дана довіреність була від імені ОСОБА_6 та посвідчена нотаріусом ОСОБА_5 . Доправили її або Новою поштою, або автобусом. Направив йому дану довіреність ОСОБА_14 з МРЕО. Громадянин ОСОБА_6 свідкові не знайомий.
Отже, вказані дії були заздалегідь узгодженими та виконаними групою осіб, у складі ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , нотаріусом ОСОБА_5 .
Також, було допитано в якості свідка ОСОБА_15 , який пояснив наступне. В серпні 2020 року, він знайшов автомобіль AUDI A4, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , на сайті «RST» в мережі інтернет. Знайшовши даний автомобіль на вказаному сайті він вийшов на зв`язок з продавцем даного авто ОСОБА_16 . 28.08.2020 з ОСОБА_16 свідок поїхав до нотаріуса Цукурової, в м. Покровськ, де ОСОБА_17 виписав на нього довіреність на користування та розпорядження вказаним автомобілем. Після цього свідок надав грошові кошти ОСОБА_18 , забрав вказаний автомобіль та поїхав до дому. В подальшому він користувався даним автомобілем. Через деякий час свідок мав намір оформити вказаний автомобіль та дізнався, що він знаходиться в розшуку. В подальшому з ним на зв`язок вийшов слідчий та пояснив, що даним автомобілем заволоділи шляхом обману.
ОСОБА_15 було надано запит з метою надання останнім доступу до автомобілю AUDI A4, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 вилучення та проведення судової авто-товарознавчої експертизи.
Отже, на теперішній час досудовим розслідуванням встановлено та підтверджується об`єктивними обставинами кримінального правопорушення, що автомобіль AUDI A4, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 є речовим доказом, у зв`язку з чим, з метою забезпечення збереження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на вказаний автомобіль.
У судове засідання прокурор ОСОБА_3 не з`явився, до матеріалів клопотання долучено заяву про розгляд клопотання без його участі.
Неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
Власник майна у судове засідання не викликався на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна.
Відповідного до наявних в матеріалах справи відомостей ТСЦ МВС №6344, автомобіль AUDI A4, 2006 р.в., шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_7 (кол. д.н. НОМЕР_2 )
зареєстрований за ОСОБА_19 .
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Стороною обвинувачення доведено, що вказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом кримінального правопорушення-злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
За вказаних прокурором у клопотанні обставин, які внесені до ЄРДР та на теперішній час здійснюється досудове розслідування, вказаний автомобіль може бути об`єктом кримінально протиправних дій.
Тому, вказане майно підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абз. 1 ч.1 ст.170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись ст. 107, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
Накласти арешт на автомобіль AUDI A4, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_7 (кол. д.н. НОМЕР_2 ), який належить ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом заборони його відчуження, розпорядження, користування до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Відповідно до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1