печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участю сторін:

адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_4 в інтересах Компанії АМІТЕЛ ХОЛДІНГ ЛІМІТЕД про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.02.2019 по справі 757/4252/19- к,-

ВСТАНОВИВ:
29.11.2021 адвокат ОСОБА_4 в інтересах Компанії АМІТЕЛ ХОЛДІНГ ЛІМІТЕД звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту, накладених ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.02.2019 по справі №757/4252/19-к.

01.02.2022 ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах Компанії АМІТЕЛ ХОЛДІНГ ЛІМІТЕД у кримінальному провадженні N 0000956 про скасування арешту майна направлено до Печерського районного суду м. Києва для розгляду за місцезнаходженням органу досудового розслідування першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, який знаходиться у Печерському районі м. Києва.

Мотивуючи подане клопотання про скасування арешту майна, заявник вказує, що реєстраційним діям реєстратора Київської філії Комунального підприємства "Центр реєстрації" Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області ОСОБА_5 , які стали підставою для накладення арешту на майно, надано вичерпну юридичну оцінку господарським судом в рамках справи №910/6869/18. Також зазначає, що станом на момент прийняття ухвали Печерського районного суду міста Києва від 01.02.2019 у справі №757/4252/19-к про арешт майна був чинним арешт майна у тому самому кримінальному проваджені, накладений ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09.10.2017 у справі №757/59573/17-к, а подвійне обтяження арештом у одному кримінальному провадженні одного й того самого майна свідчить про надмірне втручання в право мирного володіння майном, яке є несумісним із вимогами кримінального процесуального закону.

Адвокат зазначає, що накладення арешту на майно у розумінні ч.1 ст.170 КПК України за умови виконання попередніх ухвал про арешт органом досудового розслідування і реєстрації відповідного публічного обтяження виключає подальше існування ризиків того, що арештоване нерухоме майно може бути приховане, перетворене, відчужене тощо, що відповідно до ч.1 ст.173 КПК України зумовлює необхідність відмови в задоволенні клопотання про повторний арешт.

У судовому засіданні адвокат просив задовольнити клопотання з викладених в ньому підстав.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність прокурора, на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, розслідується кримінальне провадження №0000956, відомості щодо якого внесені 04.11.2013 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 388, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 365-2, ч. 1 ст. 388, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 426-1, ч. 1 ст. 365-2, ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 358 КК України

Так, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.02.2019 по справі №757/4252/19-к було накладено арешт у кримінальному провадженні №0000956 на нерухоме майно, а саме:

- тимчасово, до скасування в порядку, передбаченому КПК України, позбавлено власника, володільця майна права відчуження, розпорядження та користування нежитловою будівлею з влаштуванням паркінгу, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею нежитлової будівлі 6124,40 кв.м.;

- заборонено ОСОБА_6 та іншим особам, у володінні (користуванні) яких перебуває вказане нерухоме майно, розпоряджатися та користуватися ним;

- заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, визначеним Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", вчиняти будь-які реєстраційні дії, перелік яких міститься в Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спрямовані на зміну, виникнення, перехід, припинення прав власності, реєстрацію обтяжень та арештів, реєструвати заяви в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нежитлової будівлі з влаштуванням паркінгу (літ. А), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 6124,40 кв. м (реєстраційний номер: 000).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність в заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ісмаїлов проти Росії" від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали від 01.02.2019 по справі №757/4252/19-к, слідчий суддя наклав арешт, оскільки це сприятиме меті кримінального провадження, а не накладення може призвести до незворотніх наслідків. При цьому, зі змісту ухвали не вбачається, з якою саме метою арешту, визначеною частиною 2 статті 170 КПК України, його було накладено.

Як встановлено в частині 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому, відповідно до частин 3, 4, 5, 6 статті 170 КПК України з метою збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. З метою забезпечення спеціальної конфіскації арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Для цілей забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна. У випадку необхідності забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Так, ухвалою від 01.02.2019 по справі №757/4252/19-к арешт накладено на нерухоме майно юридичної особи Компанії АМІТЕЛ ХОЛДІНГ ЛІМІТЕД, за відсутності постанови слідчого або прокурора про визнання цього майна речовим доказом або інших доказів відповідності цього майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а також відсутності доказів того, що кримінальне провадження здійснюється відносно цієї юридичної особи, що в рамках кримінального провадження заявлено цивільний позов, або що це майно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Невизначеність конкретної мети, передбаченої частиною 2 статті 170 КПК України з якою кримінальний процесуальний закон допускає втручання у право власності на майно шляхом його арешту, а також відсутність посилання на конкретні докази, які допускають накладення арешту на майно третьої особи в рамках забезпечення досягнення відповідної мети, свідчать про необґрунтованість накладеного арешту.

При цьому, судом враховано, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.10.2017 у справі №757/59573/17-к в рамках кримінального провадження №0003198 було накладено арешт на нерухоме майно Компанії АМІТЕЛ ХОЛДІНГ ЛІМІТЕД, який є ідентичним арешту, накладеному ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.02.2019 у справі №757/4252/19-к в рамках кримінального провадження №0000956.

При цьому, як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000956, долученому до матеріалів клопотання, 24.04.2018 до цього провадження було приєднано провадження №0003198.

Тобто, станом на момент прийняття ухвали від 01.02.2019 у справі №757/4252/19-к про арешт майна був чинним арешт майна у тому самому кримінальному проваджені, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.10.2017 у справі №757/59573/17-к.

Як встановлено в частині 1 статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з абзацом 2 частиною 1 статті 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Таким чином, слідчий суддя погоджується з твердженнями представника власника майна про те, що положення КПК України не передбачають можливості повторного накладення арешту на одне й те саме майно в рамках одного й того самого кримінального провадження, та накладення арешту на майно у розумінні ч.1 ст.170 КПК України саме по собі виключає подальше існування ризиків того, що арештоване нерухоме майно може бути приховане, перетворене, відчужене тощо, що відповідно до ч.1 ст.173 КПК України зумовлювало необхідність відмови в задоволенні клопотання про повторний арешт.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

В розрізі наведеної практики ЄСПЛ подвійне обтяження арештом у одному кримінальному провадженні одного й того самого майна, що відбулося у зв`язку з прийняттям ухвали Печерського районного суду м. Києва від 01.02.2019 у справі №757/4252/19-к, свідчить про надмірне втручання в право мирного володіння майном.

Таким чином, враховуючи зазначене, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість накладеного арешту та відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявника належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01.02.2019 у справі №757/4252/19-к, а саме: на нежитлову будівлю з влаштуванням паркінгу площею 6124.4 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Київ, провулок Рильський, будинок 4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), та належить на праві власності компанії АМІТЕЛ ХОЛДІНГ ЛІМІТЕД" (AMITIEL HOLDING LIMITED), разом з встановленою забороною власнику майна компанії АМІТЕЛ ХОЛДІНГ ЛІМІТЕД" (AMITIEL HOLDING LIMITED) розпоряджатися та користуватися майном.

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1