Дата документу 27.07.2022 Справа№ 331/5843/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/568/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/5843/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.185 КК України
Вирок
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 01 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку ст.Дніпрострой Запорізького району Запорізької області, зареєстровану та фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватою і засуджено за те, що вона 10 жовтня 2021 року, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись у приміщенні квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , переконавшись у тому, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з дивану викрала мобільний телефон, який належить потерпілому ОСОБА_8 , вартістю 4633 грн. 33 коп., після чого залишила місце скоєння кримінального правопорушення, викрадений мобільний телефон добровільно видала працівникам поліції в ході огляду місця події 11.10.2021 за адресою: м.Запоріжжя, вул.Олександрівська, 2.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка). Їй призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просила вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.185 КК у виді 200 годин громадських робіт. Свої вимоги прокурор мотивувала тим, що суд, в порушення вимог ч.3 ст.61 КК, призначив обвинуваченій, яка має малолітню дитину 2015 року народження, покарання у виді обмеження волі. А тому враховуючи, що обвинувачена вчинила кримінальний проступок, повністю визнала свою вину, раніше в силу ст.89 КК не судима, ніде не працює, є особою з інвалідністю 3 групи, має на утриманні малолітню дитину, їй доцільно призначити покарання у виді громадських робіт, яке належить відбувати реально.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, який повністю підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні; обвинувачену, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд у відповідності до ст.ст.381, 382 КПК розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки обвинувачена ОСОБА_7 , що була представлена захисником, беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК, не оспорювала встановлені досудовим розслідуванням обставини і була згодна з розглядом обвинувального акта за її відсутності.

А тому колегія суддів вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченою за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Щодо доводів прокурора, наведених в апеляційній скарзі, про неправильне застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними.

Загальні засади призначення покарання - це основоположні вимоги про порядок і межі призначення покарання, якими зобов`язаний керуватись суд, призначаючи покарання у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.3 ст.61 КК обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 має малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому, з огляду на вимоги ч.3 ст.61 КК, їй не може бути призначено покарання у виді обмеження волі.

Проте суд наведених вимог кримінального закону не дотримався та призначив обвинуваченій ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК покарання у виді обмеження волі, що свідчить про неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, а тому в цій частині вирок підлягає скасуванню.

При цьому колегія суддів, призначаючи обвинуваченій покарання, виходить з того, що обвинувачена офіційно не працевлаштована, що унеможливлює призначення їй покарання у виді штрафу та виправних робіт, які передбачено санкцією ч.1 ст.185 КК.

А тому, з огляду на повне визнання обвинуваченою своєї вини, її щире каяття, наявність на її утриманні малолітньої дитини, місця проживання та реєстрації, наявність у неї інвалідності 3 групи, а також з огляду на відсутність обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК покарання у виді громадських робіт на строк, що є мінімально можливим за санкцією даного закону.
З цих же підстав судова колегія не погоджується з вимогою апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченій за ч.1 ст.185 КК покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин. Адже прокурор не навела у скарзі будь-яких переконливих мотивів необхідності призначення обвинуваченій покарання у виді громадських робіт саме на строк 200 годин, не вбачає таких підстав і колегія суддів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 01 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 в цій справі в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді 80 годин громадських робіт.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4