Справа № 305/724/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

06.09.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/598/21, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2021 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ділове Рахівського району Закарпатської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, із загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяці.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи засудженим на підставі вироку Рахівського районного суду від 28.12.2018 за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України із застосування приписів ч. 1ст. 70 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, після відбування призначеного покарання, на шлях виправлення не став і скоїв новий умисний злочин за таких обставин.
ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, систематично упродовж 2019-2020 років, вчиняв щодо своєї матері ОСОБА_8 домашнє насильство, яке виразилось у словесних образах нецензурними словами та її приниженні, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя жінки. Зокрема, 29.11.2018, приблизно о 20 год 00 хв, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 , вчинив стосовно своєї матері ОСОБА_8 насильство психологічного характеру, яке виразилось у словесних образах нецензурними словами та погрозах фізичною розправою. Постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 02.01.2019 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень. Окрім цього, 16.07.2019, приблизно о 13 год 15 хв, ОСОБА_7 , продовжуючи свої неправомірні дії, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 , повторно вчинив щодо своєї матері ОСОБА_8 насильство психологічного характеру, яке виразилось у словесних образах нецензурними словами та погрозах фізичною розправою. На підставі постанови Рахівського районного суду Закарпатської області від 03.09.2019, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень. Надалі, 04.03.2020 о 15 год 50 хв, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання у приміщенні житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , умисно, повторно вчинив щодо своєї матері ОСОБА_8 домашнє насильство, яке виразилось у словесних образах нецензурними словами та погрозами фізичною розправою. Постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 16.04.2020 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 , 13.05.2020, приблизно о 13 год 30 хв, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 , умисно, повторно вчинив щодо своєї матері ОСОБА_8 насильство психологічного характеру. Так, ОСОБА_7 знаходячись у приміщенні зазначеного житлового будинку, розпочав зі своєю матір`ю ОСОБА_8 сварку у ході якої виражався нецензурною лайкою, обзивав її та принижував її, а також погрожував фізичною розправою. Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_6 , не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 , вирок суду в частині призначеного покарання вважає необґрунтованим та незаконним. Апелянт зазначає, що місцевий суд мав можливість та всі законні підстави призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання у межах санкції статті. Так, враховуючи характеризуючи дані щодо особи обвинуваченого, на думку адвоката ОСОБА_6 , для обвинуваченого достатнім було б покарання у виді громадських робіт строком від ста п`ятдесяти до двісті сорока годин. З урахуванням того, що санкція статті передбачає й інші альтернативні види покарання, у тому числі й обмеження волі, суд фактично призначив покарання у межах санкції статті, що не відповідає вимогам чинного законодавства та особі обвинуваченого. Стверджує, що суд першої інстанції повинен був врахувати тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Просить вирок змінити, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт строком 240 (двісті сорок) годин.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, думку прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 , та потерпілої ОСОБА_8 , неявка яких із урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого, захисника та потерпілої береться те, що: про час та місце розгляду апеляційної скарги обвинувачений, захисник та потерпіла повідомлені відповідно до вимог закону; заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін від них не надходило; в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого і апеляційним судом не приймалось рішення про обов`язковість розгляду справи за участі обвинуваченого.
Оскільки висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у домашньому насильстві, тобто в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального закону, а також наявних у матеріалах справи доказах.
Апеляційний суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 126-1 КК України кваліфіковані правильно.
З огляду на вищенаведене, вирок переглядається у межах апеляційної скарги, тобто в частині призначення покарання.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.
Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі йому покарання обставини.
Так, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції взято до уваги, що передбачене ст. 126-1 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого раніше судимий, негативно характеризується за місцем проживання, перебуває на спеціальному обліку у лікаря нарколога; обставини, що обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння; відсутність обставин, що пом`якшують покарання.
Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 обґрунтовано призначено покарання у виді арешту на строк 3 місяці.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_7 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
При цьому, апеляційний суд вважає, що таке покарання не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», яка раніше судима, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних із домашнім насильством, однак належних висновків не зробила та скоїла умисне кримінальне правопорушення домашнє насильство, що свідчить про її небажання стати на шлях виправлення, а отже і відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.
Тому, враховуючи вищенаведені обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає справедливим призначене йому покарання у виді арешту на строк 3 місяці.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, у тому числі й із застосуванням положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України.
Доводи апеляційної скарги про суворість призначеного ОСОБА_7 покарання та можливість призначення йому покарання у виді громадських робіт строком від ста п`ятдесяти до двісті сорока годин, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.
Посилання сторони захисту на те, що з урахуванням того, що санкція статті передбачає і інші альтернативні види покарання, у тому числі і обмеження волі, суд фактично призначив покарання у межах санкції статті, що не відповідає вимогам чинного законодавства та особі обвинуваченого, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище, визнає такими, що жодним чином не впливають на вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання та, відповідно, не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність признання ОСОБА_7 покарання у виді арешту на строк 3 місяці, а також не можуть слугувати підставами для призначення йому покарання у виді громадських робіт.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції повинен був врахувати тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, апеляційний суд звертає увагу на те, що такі є безпідставними, оскільки судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання взято до уваги тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що обтяжують покарання та відсутність обставин, які б його пом`якшували.
При цьому, в апеляційній скарзі не вказується й апеляційним судом не встановлено обставин чи підстав, які давали б можливість для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж призначене йому судом першої інстанції, у тому числі й у виді громадських робіт.

Вищенаведені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, не призводять до висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без відбування ним покарання у виді арешту.
Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його зміни чи скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.
Тому, апеляційна скарга, доводи якої є безпідставними та необґрунтованими, задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2021 року, щодо обвинуваченого за ст. 126-1 КК України, ОСОБА_7 , - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: