Справа № 191/764/22
Провадження № 1-в/191/205/22
У Х В А Л А
іменем України

19 травня 2022 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника СВК-94 ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області з приміщенням Синельниківської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області (№ 94), клопотання про застосування ст. 81 КК України про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, яке надійшло від засудженого ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений два рази, по даній справі засуджений: 12.08.2021 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185 ч.2 КК України. На підставі ст. 70 ч.4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням від 24.12.2019 року остаточно 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку 24.12.2019 року, кінець строку 20.09.2023 року.

ВСТАНОВИВ:

До суду з вищевказаним клопотанням звернувся засуджений ОСОБА_5 про застосування до нього ст.81 КК України, а саме умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.

В судовому засіданні засуджений клопотання підтримав та просив його задовольнити. Крім того пояснив, що він є учасником бойових дій. На даний час працевлаштований в установі, з його заробітної плати відраховується 25% за виконавчим листом.

Представник адміністрації ДУ «СВК №94» в судовому засіданні пояснив, що засуджений характеризується посередньо, має два заохочення, стягнень не має. Комісією установи засудженому було відмовлено в застосуванні до нього ст.81 КК України, оскільки на той час останній не довів своє виправлення, мав лише два заохочення. Він працевлаштований і отримує заробітну плату, має виконавчий лист на суму 17063 грн., відрахування по ньому не здійснювалися. Після засідання комісії змін в поведінці засудженого не відбулося, а тому просив відмовити в задоволенні клопотання.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого. Також зазначив, що він раніше засуджений за тяжкі злочини, за місцем відбування покарання характеризується посередньо, працевлаштований, має виконавчий лист, з якого не здійснюються відрахування. 31.03.2022 року комісією установи йому було відмовлено в застосуванні ст.81 КК України, оскільки він не довів своє виправлення.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого, дійшов наступного висновку.

Згідно характеристики на засудженого, ОСОБА_5 прибув до Синельниківської ВК №94 19.02.2020 року та був працевлаштований в цех №2 різноробочим, ставлення до праці задовільне, змінні норми виконує під контролем адміністрації; характеризується посередньо; має два заохочення, яке надавалось останньому з метою стимулювання право слухняної поведінки та сумлінного відношення до праці, стягнень не має; у взаємовідношеннях з іншими засудженими не конфліктний, на критику реагує не завжди правильно; потребує контролю за утриманням в належному санітарному стані спального місця та при ліжкової тумбочки, не завжди має охайний зовнішній вигляд; під контролем адміністрації виконує передбачені законом вимоги персоналу установи; уникає робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні; участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі не приймає; до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне; участі у роботі самодіяльних організацій не бере; вину у скоєному злочині визнає, розкаюється з метою отримання поблажливості. Відповідно до оцінки ризиків вчинення кримінального правопорушення, ризик оцінюється, як середній. Ризик небезпеки суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється, як середній.

Згідно довідки за особовою справою №60-П-20 на засудженого ОСОБА_5 невідбута частина строку покарання станом на 19.05.2022 року становить 1 рік 4 місяці 1 день. Також зазначено, що підлягає застосуванню ст.101 КВК України щодо змін умов тримання по відбуттю 1/3 частини строку покарання 20.09.2020 року. Матеріали розглянуті комісією установи 30.09.2020 року відмовлено як особі, що на шлях виправлення не стає. Підлягає застосуванню ст.82 КК України щодо заміни невідбутої частин покарання більш м`яким по відбуттю Ѕ частини строку покарання 20.06.2021 року. Матеріали розглянуті комісією установи 30.06.2021 року відмовлено як особі, що не стала на шлях виправлення. Підлягає умовно-достроковому звільненню на підставі ст.81 КК України по відбуттю 2/3 строку, тобто з 20.03.2022 року. Матеріали розглянуті комісією установи 31.03.2022 року відмовлено, як особі, що не довела своє виправлення.

Відповідно довідки про заохочення і стягнення, засуджений ОСОБА_5 за період з 12.04.2021 року по 01.02.2022 року має два заохочення за сумлінне ставлення до праці. Стягнень не має.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_5 в ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94)» знаходиться з 19.02.2020 року, на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований в цех №2 різноробочим, до праці ставиться задовільно, має два заохочення, яке надавалось йому з метою стимулювання права слухняної поведінки та сумлінного відношення до праці.

Згідно п. 2, п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно ст.9 КВК України, неухильне додержання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання своїх обов`язків є лише одним з критеріїв, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

Так «сумлінна поведінка» означає зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержанні дисципліни; виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявності заохочень і відсутності стягнень; участі у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених. Крім того, сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під «сумлінним ставленням до праці» слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо. При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого.

Вивчивши відомості про особу засудженого, характеристика якого є посередньою, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, а також враховуючи те, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних в їх сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд не вбачає сумлінної поведінки засудженого та доведення ним свого виправлення. Вказані обставини свідчать про те, що поведінка засудженого не змінилася таким чином, щоб стати підставою для умовно-дострокового звільнення, а тому на даний час застосування умовно - дострокового звільнення є недоцільним. Наявність у засудженого лише двох заохочень, а також його працевлаштування на виробництві установи, його статус учасника бойових дій, не можуть бути єдиною підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Таким чином, суд, оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення, а тому в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1