КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001669 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Батумі, Грузія, громадянина Ізраїлю, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок Святошинського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2021 року скасувати та закрити кримінальне провадження.

В апеляційній скарзі прокурор, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить вирок Святошинського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2021 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на два роки.
В іншій частині просить залишити вирок без змін.

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2021 рокуОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, із іспитовим строком два роки.
Відповідно до ст. 76 КК України ОСОБА_6 зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Вироком також вирішене питання щодо стягнення процесуальних витрат та щодо речових доказів.

За доводами апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим та просить його скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Апелянт звертає увагу на те, що під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження ним було виявлено відсутність постанови про призначення прокурора або групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні, запис про яку також відсутній і в описі документів провадження та в реєстрі матеріалів досудового розслідування.
Таким чином, захисник посилаючись на висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, викладеного у постанові у справі № 754/7061/15, вважає, що відсутність такої постанови в матеріалах досудового розслідування або її не підписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.
Крім того, враховуючи відсутність повноважень прокурора апелянт вважає, що письмова підозра ОСОБА_6 складена не уповноваженою особою, як і висунуте йому обвинувачення.
Таким чином, оскільки на день виконання вимог ст. 290 КПК України не було призначено прокурорів у даному кримінальному провадженні, а доручення на відкриття матеріалів провадження, яке є у матеріалах кримінального провадження, не підписане прокурором то захист вважає, що відкриття матеріалів кримінального провадження здійснено не уповноваженою особою, що повинно прирівнюватись до не відкриття таких матеріалів, у зв`язку із чим відповідно до частини 12 цієї статті суд не мав права визнавати докази, які містились в цих матеріалах, як належні і допустимі.
Поряд з цимапелянт вказує на те, що наявний в матеріалах справи висновок судово-медичного експерта є недопустимим доказом.
Так, захисник зазначає, що для проведення судово-медичної експертизи слідчим було надано історію хвороби та КТ знімки, які отримані та зібрані слідчим в порушення порядку передбаченого Главою 15 КПК України, оскільки клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів не погоджено з прокурором, постанова про призначення якого відсутня в матеріалах провадження.

При цьому вилучення історії хвороби та КТ знімків проведено без фіксування процесуальної дії протоколом тимчасового доступу до речей і документів з описом вилучених документів та зазначенням особи, яка їх вилучала.
Також захисник зазначає про те, що в матеріалах відсутнє підтвердження про отримання КТ знімків, які були надані судово-медичному експерту.
Таким чином, сторона захисту вважає, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні проведено особами, які діяли поза межами своєї компетенції, а докази, які наявні в матеріалах кримінального провадження, зібрані з порушенням встановленого кримінальним процесуальним законодавством порядку та не уповноваженими на те особами.

За доводами апеляційної скарги прокурор, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини справи, які суд визнав доведеними та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме в частині застосування положень ст. 75 КК України, які, як вважає прокурор, не підлягали застосуванню.
Апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, належним чином не мотивував прийнятого рішення та призначив обвинуваченому покарання, яке за своїм розміром є таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Прокурор вказує на те, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів.
Крім того апелянт звертає увагу на особу обвинуваченого, який на час вчинення кримінального правопорушення суспільно корисною працею не займався, вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, шкоду заподіяну потерпілому не відшкодував, що, як вважає апелянт, свідчить про відсутність пом`якшуючих обставини, підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_6 , його антисоціальну спрямованість та небажання стати на шлях виправлення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 11 березня 2020 року, приблизно о 14.20 годин, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Jaguar XJ8» з номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись по крайній лівій смузі руху проїзної частини проспекту Палладіна зі сторони проспекту Перемоги в напрямку бульвару Вернадського в м. Києві, зі швидкістю приблизно 40-50 км/год., не вибрав безпечної швидкості та дистанції, проявив неуважність, відволікся та відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, чим порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 (б), 12.1, 13.1 Правил безпеки дорожнього руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Renault Master», з номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався попереду, внаслідок чого пасажиру автомобіля «Renault Master», з номерним знаком НОМЕР_2 ОСОБА_11 були заподіяні тілесні ушкодження, а саме: закрита травма шиї: перелом тіла хребця 2 шийного хребця зліва (без зміщення уламків), що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та просив її задовольнити, щодо задоволення апеляційної скарги захисника заперечував, обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, щодо задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії суддів, ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався цих вимог закону.
Оскаржуючи вирок суду захисник вважає, що докази у цьому кримінальному провадженні зібрані особами, які не мали на те законних повноважень, оскільки в матеріалах справи відсутня постанова про призначення прокурора або групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні.
Такі доводи були предметом перевірки суду першої інстанції та не знайшли свого підтвердження, оскільки суд вважав, що вони спростовуються долученою до справи належним чином завіреною копію постанови про призначення групи прокурорів від 26 березня 2020 року.
Однак колегія суддів не погоджується із таким висновком суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 99 КПК України сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа.
Під час апеляційного розгляду колегія суддів неодноразово витребовувала у прокурора оригінал постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 26 березня 2020 року, оскільки сторона захисту вважала, що наявна в матеріалах справи копія була сфальсифікована та була відсутня на момент відкриття стороні захисту матеріалів кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України.
На спростування таких доводів під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення було надано оригінал постанови про призначення групи прокурорів від 26 березня 2020 року, яка відрізняється за змістом від тієї копії, яка знаходиться в матеріалах справи. Де перебуває оригінал постанови, копія якої знаходиться в матеріалах справи та чому вона не була надана суду сторона обвинувачення пояснити не змогла, як і не пояснив прокурор чому постанови різні за змістом.
Відсутність постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні підтверджується також реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001669.
З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що в матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.
Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного у постанові від 22 лютого 2021 року у справі № 754/7061/15, за змістом статей 36, 37, 110 КПК рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у том числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла.

Відсутність зазначеної постанови в матеріалах досудового розслідування або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.
Таким чином, враховуючи відсутність у матеріалах кримінального провадження оригіналу постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0001669, то зібрані у цьому кримінальному провадженні докази є недопустимими, як такі, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурорів, які не мали на те законних повноважень.
Відповідно до положень ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що всі докази сторони обвинувачення є недопустимими, що дає підстави для висновку про їх недостатність для визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання.
Відповідно до вимог ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню, вирок Святошинського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2021 року скасуванню, а кримінальне провадження закриттю у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України в суді і вичерпані можливості їх отримати.
З огляду на ту обставину, що апеляційним судом встановлено недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані особою, яка не мала на те законних повноважень та під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора, який не мав на те законних повноважень, колегія суддів не перевіряє доводи апеляційної скарги прокурора, який оскаржує вирок суду в частині призначеного покарання.
Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 284, ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , задовольнити.
Апеляційну скаргу прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2021 року, якимОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати, кримінальне провадження закрити у зв`язку з не втановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпані можливості їх отримати.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4