УХВАЛА

20 вересня 2022 року

м. Київ
справа № 754/14459/18
провадження № 51-2815ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора,який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Деснянський районний суд м. Києва вироком від 19 жовтня 2021 року засудив
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Парафіївки Ічнянського району Чернігівської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , який фактично проживає в

цьому АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі КК) та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання

з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат.
Київський апеляційний суд ухвалою від 16 серпня 2022 року зазначений вирок залишив без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він 12 липня 2018 року близько 02:45 біля виходу станції метро «Чернігівська» у м. Києві умисно, грубо порушуючи громадський порядок із мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з револьвера «Корнет-С» № ПО 025091, калібру 9 мм R здійснив три постріли в бік ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , чим створив реальну загрозу для їхнього життя та здоров`я, а також для потерпілої ОСОБА_7 , яка перебувала поруч, і яка від його дій отримала пошкодження руки. Продовжуючи свої хуліганські дії та не реагуючи на зауваження оточуючих, ОСОБА_4 ножем спричинив ОСОБА_8 колото-різану рану на задньо-внутрішній поверхні лівого плеча у верхній третині в ділянці згину з переходом у пахвову ділянку. Крім того, ножем завдав одного удару по руці ОСОБА_7 .
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_4 та призначити новий розгляд в апеляційному суді у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку про правильність застосування місцевим судом положень ст. 75 КК. Зазначає, що апеляційний суд усупереч вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) ретельно не перевірив викладених в апеляційній скарзі доводів, не спростував їх та не навів переконливих і достатніх мотивів та підстав для залишення без зміни вироку суду першої інстанції. На обґрунтування своїх доводів стверджує, що суд апеляційної інстанції, погоджуючись із вироком місцевого суду, належним чином не звернув уваги на ступінь тяжкості кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_4 , обтяжуючі обставини та відсутність щирого каяття останнього.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.
Фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 296 КК та правильність кваліфікації його дій прокурором

у касаційній скарзі не оскаржується.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
За правилами ст. 75 КК у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.
Як убачається з матеріалів за скаргою, суд першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_4 врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні малолітню дитину, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обтяжуючої обставини вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Водночас місцевий суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та обґрунтовано звільнив його від відбування призначеного йому покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.
Зі змісту ухвали апеляційного суду видно, що цей суд належно оцінив ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, усі дані про особу винного, зокрема те, що він є пенсіонером за вислугою років, зважив на його позитивну характеристику за місцем проживання, відсутність пом`якшуючих обставин та обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Урахувавши зазначене, суд обґрунтовано погодився з рішенням місцевого суду про застосування ст. 75 КК.
Під час перегляду кримінального провадження апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні скарги прокурора, в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення та підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, спростувавши доводи щодо неправильного застосування положень ст. 75 КК, оскільки вони були враховані в ході призначення покарання. Ухвала апеляційного суду є належним чином вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
На переконання колегії суддів, покарання, яке призначив ОСОБА_4 місцевий суд

і з яким погодився апеляційний суд, не суперечить приписам статей 50, 65 КК, принципам індивідуалізації, справедливості та співмірності, є необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через м`якість за доводами, викладеними в касаційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову

у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
З огляду на викладене суд уважає, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора з наведених у ній мотивів немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3