Справа № 496/2826/18
Провадження № 1-кп/496/201/22
У Х В А Л А

05 вересня 2022 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:
Судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 захисника адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши в судовому засіданні в залі Біляївського районного суду Одеської області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням: ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
До Біляївського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні.
12.09.2022 року закінчується строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .
В судовому засіданні прокурор підтримав подане ним клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив його задовольнити, так як ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Посилається на наявність ризиків, передбачених п. 1 ст. 177 КПК України: обвинувачений може переховуватися від суду. Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі постановлення обвинувального акту, а також відсутність міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи, гідної репутації, а також враховуючи характер вчиненого злочину, який інкримінується ОСОБА_4 , є підставами для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначаючи, що обвинувачений зобов`язується виконувати приписи суду, тому вважає за доцільне призначити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обвинувачений підтримав захисника.
Потерпілий до суду не прибув, причини неявки суду невідомі.
Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Стаття 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 р. "Про взяття під варту до суду" зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.
Беручи до уваги позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за інкриміновані дії підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».
Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Оцінюючи ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду, обвинувачений не має постійного джерела доходу, непрацевлаштований, враховуючи сукупність зазначених ризиків та аргументів, які на даний час не відпали, суд вважає клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою - обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Приймаючи до уваги принцип презумпції невинуватості, правил поваги свободи особи, вік, стан здоров`я обвинуваченого, враховуючи те, що інші характеризуючи данні ніж зібрані досудовим слідством, що можуть мати значення, обвинуваченим не надані, а також те, що інші, більш м`які види запобіжного заходу не можуть забезпечити належне виконання ОСОБА_4 його процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, про необхідність відступу від правил поваги до свободи особи та вважає необхідним продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки зазначені фактори виправдовують тримання даної особи під вартою.
Керуючись ст. ст. 23, 177, 178, 184, 376, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме з 05.09.2022 року до 03.11.2022 року, включно.
Утримання обвинуваченого проводити в ДУ «Одеській слідчий ізолятор».
Копію ухвали направити обвинуваченому, прокурору та уповноваженій службовій особі - начальнику ДУ «Одеській слідчий ізолятор».
Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена в частинні продовження запобіжного заходу безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошено 07.09.2022 року о 10:00 годині.

Суддя ОСОБА_1