Провадження № 1-кс/686/5684/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м. Хмельницький
Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали за скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо невнесення відомостей до ЄРДР,

встановив:
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулись до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В обґрунтування доводів скарги зазначили, що 21 червня 2022 року вони звернулись до Хмельницького районного управління поліції із заявою про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.364, ч.3 ст.365-2, ч.2 ст.367, ст.368 КК України, з приводу неправомірних дій ОСОБА_6 та інших невстановлених службових осіб Чернелівської сільської ради, Красилівського БТІ, Управління ДАБІ в Хмельницькій області, однак відомості за цією заявою, всупереч ст.214 КПК України, до ЄРДР слідчим внесені не були, не розпочато досудове розслідування та не надано заявникам витяг з ЄРДР, отже поведінка слідчих Хмельницького районного управління поліції становить протиправну бездіяльність, тому, у скарзі просять: зобов`язати уповноважених осіб Хмельницького районного управління поліції виконати вимоги ст.214 КПК України та внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, які містяться в повідомленні (заяві) про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 21.06.2022 року, про прийняте рішення повідомити заявників протягом строку зазначеного в КПК України.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які висловили прохання про розгляд скарги без їх участі, та представник органу досудового розслідування у судове засідання не з`явились.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на вказане, враховуючи принцип диспозитивності, з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду скарги, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності осіб, які не з`явились, на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали скарги та надані матеріали перевірки, слідчий суддя приходить до наступного.

Положеннями частини 1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Із наданих матеріалів перевірки вбачається, що дійсно поштовим зв`язком 29.06.2022 р. до Хмельницького районного управління поліції від ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надійшла заява (повідомлення) про вчинене кримінальне правопорушення, датована 21.06.2022 р., яка була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал НП України» ХРУП 30.06.2022 р. за № 12024. 05.07.2022 р. ця заява була скерована до ВПД №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, де 07.07.2022 р. була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал НП України» за №2803.

У вказаній заяві, датованій 21.06.2022 р., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомляли, що «вони є членами Релігійної організації «Релігійна громада храму Святих Первоверховних Апостолів Петра і Павла села Сорокодуби Красилівського району Хмельницької єпархії Української Православної Церкви» (далі - Релігійна організація). Спільними зусиллями членів Релігійної організації у 1992 році було збудовано церкву за адресою АДРЕСА_1 році їм стало відомо, що ОСОБА_6 , яка ніколи не була членом їх Релігійної організації, незаконно оформила на себе право власності на збудовану ними будівлю церкви та, в подальшому, безпідставно отримала в оренду земельну ділянку, на якій розташована дана церква. 25.11.2011 року ОСОБА_6 розробила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки під будівлею церкви. На кадастровому плані земельної ділянки зображено, що на ній розміщена будівля церкви. Земельну ділянку тоді сформовано не було, кадастровий номер земельній ділянці присвоєний не був, права на неї ОСОБА_6 не отримала. Орієнтовно в 2012-2013 роках ОСОБА_6 подала повідомлення про початок виконання будівельних робіт на земельній ділянці, яка їй не належала. ОСОБА_6 жодних будівельних робіт не виконувала, а лише незаконно отримала та зареєструвала декларацію про готовність до експлуатації будівлі церкви, що збудована їх релігійною громадою. На підставі даної декларації, 30.09.2013 року ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. 28.09.2013 року, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.09.2013 року, рішенням державного реєстратора Красилівського районного управління юстиції про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 6367365, від 30.09.2013 року право власності на ОСОБА_7 і ОСОБА_8 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_6 (номер запису про право власності 2702999). Державна реєстрація відбулась 28.09.2013 року, тобто на два дні раніше, ніж ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності від 30.09.2013 року. Отже, усі дозвільні документи на будівництво церкви видані ОСОБА_6 незаконно, будівництво церкви було завершено членами релігійної громади задовго до подання ОСОБА_6 повідомлення про початок виконання нею будівельних робіт, ОСОБА_6 будівництвом церкви не займалась, декларація про готовність об`єкта до експлуатації видана або внаслідок обману ОСОБА_6 уповноважених органів, або внаслідок їх злочинної змови, реєстрація права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на будівлю церкви відбулась незаконно 28.09.2013 року, тобто за два дні до того, як ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності від 30.09.2013 року. ОСОБА_6 також незаконно отримала право оренди на земельну ділянку під будівлею церкви. Рішенням Чернелівської сільської ради від 13.09.2012 року №4 вирішено передати ОСОБА_6 в оренду терміном на 3 роки земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій, площею 0,1347 га, за адресою: АДРЕСА_1 , уповноважено сільського голову ОСОБА_9 укласти договір оренди земельної ділянки. Вказана земельна ділянка була зареєстрована (сформована) лише 25.03.2016 року на підставі раніше згаданої документації із землеустрою від 25.11.2011 року, з присвоєнням земельній ділянці кадастрового номеру :06:001:0068. 01.03.2017 року між Чернелівською сільською радою, в особі сільського голови ОСОБА_10 та ОСОБА_6 укладено договір оренди земельної ділянки на 10 років. Таким чином, рішенням сільської ради від 13.09.2012 року №4 передано в оренду не сформовану земельну ділянку (відсутній об`єкт цивільних прав), що суперечить порядку надання земельних ділянок комунальної власності у користування громадянам, а договір оренди земельної ділянки від імені органу місцевого самоврядування підписаний не уповноваженою на це особою, земельну ділянку із цільовим призначенням для обслуговування будівель громадських та релігійних організацій незаконно передано в оренду фізичній особі, а не релігійній організації заявників, договір оренди укладений на 10 років, що суперечить рішенню про передачу в оренду на 3 роки. Наведені обставини свідчать про вчинення ОСОБА_6 та іншими невстановленими службовими особами Чернелівської сільської ради, Красилівського БТІ, Управління ДАБІ в Хмельницькій області кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 (шахрайство), ч.2 ст.364 (зловживання владою або службовим становищем), ч.3 ст.365-2 (зловживання повноваженнями особами, які надають публічні послуги), ч.2 ст.367 (службова недбалість), ст.368 (прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою) КК України. У своїй заяві ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили: внести відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.364, ч.3 ст.365-2, ч.2 ст.367, ст.368 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, визнати їх потерпілими та надіслати їм витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у даному кримінальному провадженні.»

Відомості до ЄРДР за вказаною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 внесені не були.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Згідно з ч.2 ст.214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається (ч.4 ст.214 КПК України).

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України).

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора №298 від 30.06.2020 норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4, 5 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить, що повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про кримінальне правопорушення є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписом ч.1 ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана авторами назва поданого документу.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2019 у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».

Отже, ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

На думку слідчого судді, у заяві ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 викладені факти, які за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінальних правопорушень, зокрема й тих, які передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.364, ч.3 ст.365-2, ч.2 ст.367, ст.368 КК України, оскільки не містять об`єктивних даних, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, зокрема й спричинення тяжких наслідків), не містить ця заява й конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що дають підстави для кваліфікації дій осіб за відповідними статтями Кримінального кодексу України.

У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

З огляду на викладене, представник органу досудового розслідування обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у внесенні відповідних відомостей до ЄРДР, оскільки зазначені ними відомості не можуть слугувати належною підставою для ініціювання кримінального провадження та є необґрунтованим застосуванням заходу кримінально-правового примусу.

Керуючись ст.ст. 110, 214, 303- 307, 309, 395 КПК України,-

постановив:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя