Справа № 137/1254/19
Провадження №1-кп/132/125/22
Вирок
Іменем України
11.07.2022р. місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000189 від 23.07.2019р., за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Уладівка Літинського району Вінницької області, українця, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, судимого:

- 11.06.2019 року Хмільницький міськрайонним судом Вінницької області (з урахуванням ухвали Літинського районного суду Вінницької області від 03.01.2020 року у справі № 137/1483/19), за ч.1 ст.121 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі;

- 12.12.2019 року Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області (з урахуванням ухвали Вінницького апеляційного суду від 14.05.2020 року у справі №137/738/19), за ч.1 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 2 роки, та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України;

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.2 ст.309 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Вінниця Вінницької області, українця, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, судимого:

24.06.2021 року Вінницьким апеляційним судом, яким було скасовано вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2021 року в частині призначеного покарання, за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна,

зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_14 ОСОБА_15 ,

представники служби у справах дітей та уповноваженого підрозділу органів Національної поліції ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачені ОСОБА_18 та неповнолітній ОСОБА_14 у ніч на 23.07.2019 року спільно та за попередньою змовою між собою, не маючи посвідчень водія відповідної категорії, розуміючи протиправний характер своїх дій та те, що посягають на транспортні засоби, які їм не належать та на які вони не мають ані дійсного, ані уявного права, діючи умисно, маючи корисливий мотив та прямий умисел на незаконне заволодіння транспортними засобами, з метою використання їх, як засоби для пересування, протиправно, всупереч волі власника, при відсутності офіційних документів, що дають право керувати транспортними засобами, і без згоди власника на керування транспортними засобами, прийшли на територію домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортними засобами, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу проникли до гаражного приміщення. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_18 разом із ОСОБА_14 , вивели із вказаної будівлі мопеди марки «Suzuki Lets 2» за номерами рам «СА1КА-224558» та «СА1КА-250548», загальна вартість яких відповідно до висновку експерта №143 від 20.08.2019 року становить 12360грн.00коп., після чого знаходячись за межами подвір`я вищезазначеного будинку, привели в дію двигуни мопедів та поїхали на них у напрямку села Іванів Калинівського району Вінницької області, де розпорядилися транспортними засобами на власний розсуд, тим самим незаконно заволоділи транспортними засобами, власником яких являється ОСОБА_19 , якому своїми протиправними діями, заподіяли матеріальної шкоди на загальну суму 12360грн.00коп.

Вони ж, 01.08.2019 року приблизно о 00год.20хв., спільно та за попередньою змовою між собою, та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, маючи умисел на крадіжку чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, за допомогою металевого лома, шляхом пошкодження кріплень замка вхідних дверей, проникли до приміщення продуктового магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , підприємницьку діяльність у якому здійснює ФОП ОСОБА_20 , звідки із дерев`яного торгівельного прилавку вчинили крадіжку грошових коштів загальною сумою 800грн.00коп, а із полиць магазину скоїли крадіжку однієї пачки кукурудзяних паличок найменування «Мульті Пульті», вагою 100грм.; однієї пачки чіпсів найменування «Хрустайл», вагою 100грм.; трьох жерстяних банок сардини найменування «Морьской Мир», вагою 230грм.; трьох жерстяних банок шпротів в олії, виробника ПП ТВК «Вікторія», вагою 150грм.; трьох шоколадок найменування «Millennium Air chocolate», вагою по 90грм. кожна; однієї качалки ковбаси найменування «Салямі м`ясна», виробника ПП «Пивоварчук», вагою 670грм.; однієї пачки цукерок найменування «Тузя», вагою 500грм. та однієї пачки цукерок «Merijoy», вагою 500грм., виробника ТОВ «Лукас», на загальну суму 380грн.10коп. З викраденим з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденими грошовими коштами та продуктами харчування на власний розсуд, та заподіявши своїми протиправними діями, ФОП ОСОБА_20 матеріальної шкоди на загальну суму 1180грн.10коп.

Крім того, ОСОБА_18 наприкінці липня 2019 року, більш точної дати в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим, діючи умисно, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, достовірно знаючи про порядок обігу наркотичних засобів на території України, а так само про відповідальність за незаконний обіг наркотичних засобів, біля приміщення колишньої бані, розташованої в селі Уладівка Літинського району Вінницької області, виявив дикоростучі рослини коноплі, та маючи умисел на незаконне придбання наркотичного засобу, без мети збуту, вирвав декілька гілок із верхівками рослин коноплі, таким чином незаконно придбав наркотичний засіб канабіс, який у подальшому переніс до домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав, періодично вживаючи їх шляхом паління. 24.07.2019 року працівниками поліції під час обшуку вищезазначеного домогосподарства, в одній із кімнат житлового будинку, на поверхні підлоги, під диваном та на горищі одноповерхової споруди на території подвір`я, були виявлені та вилучені трав`янисті рослини, які відповідно до висновку експерта № 925 від 30.08.2019 року, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, загальною масою 646,44грм. (у перерахунку на висушену речовину).

Обвинувачений ОСОБА_18 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, та підтвердив, що дійсно 23.07.2019 року він разом із неповнолітнім ОСОБА_14 проникли до гаражного приміщення, розташованого на території домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , звідки вивели мопеди марки «Suzuki», завівши які, поїхали на них в напрямку села Іванів Калинівського району Вінницької області, де розпорядившись транспортними засобами на власний розсуд. Крім цього, вони ж 01.08.2019 року разом із іншим хлопцем, проникли до приміщення продуктового магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , звідки викрали грошові кошти на загальну суму 800,00грн. та продукти харчування (кукурудзяні палички, чіпси, рибні консерви, цукерки, ковбасу), якими в подальшому розпорядились на власний розсуд. Окрім того, він наприкінці липня 2019 року поблизу колишньої бані, розташованої в селі Уладівка Літинського району Вінницької області, побачив дикоростучі рослини коноплі, з яких зірвав декілька гілок із верхівками, та які переніс до домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав, періодично вживаючи їх шляхом паління, допоки 24.07.2019 року під час обшуку їх не було виявлено та вилучено працівниками поліції.

Обвинувачений ОСОБА_14 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, підтвердивши покази ОСОБА_18 , а саме те, що вони проникли до гаражного приміщення, розташованого на території домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , звідки вивели мопеди марки «Suzuki», завівши які, поїхали на них в напрямку села Іванів Калинівського району Вінницької області, де розпорядившись транспортними засобами на власний розсуд. Крім цього, вони ж 01.08.2019 року разом із іншим хлопцем, проникли до приміщення продуктового магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , звідки викрали грошові кошти на загальну суму 800,00грн. та продукти харчування (кукурудзяні палички, чіпси, рибні консерви, цукерки, ковбасу), якими в подальшому розпорядились на власний розсуд.

Потерпілі ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в судове засідання не з`явились, надавши письмові заяви, згідно яких просять справу розглянути за їх відсутності, до обвинувачених застосувати покарання згідно вимог діючого законодавства.

Враховуючи те, що обвинувачені не оспорювали фактичні обставини справи і судом було встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_18 та ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а їх дії за ч.3 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змогою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення, за ч.2 ст.289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, вчиненне з проникненням у приміщення, а також дії ОСОБА_18 за ч.2 ст.309 КК України, а саме незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, у великих розмірах, правильно кваліфіковані органом досудового розслідування.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ними кримінальних правопорушень, особу винних, обставини, що пом`якшують і обтяжують їх покарання.

Обвинувачений ОСОБА_18 вчинив ряд кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до нетяжкого злочину (злочину середньої тяжкості в редакції закону на момент його вчинення) /ч.2 ст.309 КК України/, а інші до тяжких злочинів /ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України/.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_18 згідно вироку Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11.06.2019 року у справі № 137/249/19, був засуджений за ч.1 ст.121 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі положень ст.75 КК України, його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 2 роки, та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Відповідно до ухвали Літинського районного суду Вінницької області від 03.01.2020 року у справі № 137/1483/19, скасовано ОСОБА_18 звільнення від покарання з іспитовим строком за вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11.06.2019 року, та направлено останнього для відбування покарання суду в порядку ч.2 ст.78 КК України.

На виконання ухвали Літинського районного суду Вінницької області від 03.01.2020 року у справі № 137/1483/19, ОСОБА_18 затримано 28.01.2020 року, про що свідчить протокол затримання особи, на виконання ухвали (вироку) суду від 28.01.2020 року.

Також встановлено, що ОСОБА_18 згідно вироку Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12.12.2019 року у справі № 137/738/19, був засуджений за ч.1 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі положень ст.75 КК України, звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 3 роки, та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду від 14.05.2020 року у справі №137/738/19, вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12.12.2019 року змінено в частині призначеного покарання. Призначено ОСОБА_18 остаточне покарання за ч.1 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі положень ст.75 КК України, звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 2 роки, та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Згідно ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 25.05.2021 року у справі № 137/738/19, вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11.06.2019 року у справі № 137/249/19, та вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12.12.2019 року у справі № 137/738/19, визначено виконувати самостійно.

Отже, кримінальні правопорушення, за які ОСОБА_18 притягується до відповідальності у даному кримінальному провадженні № 0000189, він вчинив будучи раніше судимим, маючи незняту та непогашену в передбаченому законом порядку судимість за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, у період іспитового строку, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисні кримінальні правопорушення, що свідчить про відсутність позитивних змін в його особистості, не створення у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, та вказує на стійку злочинну спрямованість та його небезпечність для суспільства.

За місцем свого проживання ОСОБА_18 характеризується негативно, неодружений, міцних соціальних зв`язків не має.

ОСОБА_18 будучи особою працездатного віку, ніде не працює та суспільно-корисливою працею не займається, постійного законного джерела доходу (прибутку) не має.

На обліку у лікарів психіатра та нарколога ОСОБА_18 не перебуває.

Органом досудового розслідування ОСОБА_18 в обвинувальному акті визначено обставину, що пом`якшує його покарання, щире каяття. Однак суд з цим не погоджується, вважає, що ця обставина не знайшла свого підтвердження та підлягає виключенню, оскільки сам факт визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні даних кримінальних правопорушень не свідчить про його щире каяття, адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Так, у матеріалах судового провадження відсутні дані на підтвердження вчинення обвинуваченим ОСОБА_18 зазначених дій, оскільки обвинувачений під час розгляду справи в суді не проявляв жодних ознак каяття, не відшкодував завданої шкоди та не намагався її відшкодувати.
Отже, обставин, які пом`якшують його покарання, судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує його покарання, є рецидив кримінальних правопорушень, оскільки обвинувачений вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, маючи судимість за умисний злочин.
Вказані відомості про особу обвинуваченого підвищують суспільну небезпечність вчинених кримінальних правопорушень і свідчать про спрямованість ОСОБА_18 на вчинення інших умисних кримінальних правопорушень.

Зважаючи на встановлені судом обставини в сукупності з характером конкретних дій обвинуваченого, суд вважає неможливим досягнення мети попередження вчинення нових злочинів і виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що справедливим для обвинуваченого ОСОБА_18 є покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально.

Згідно з частиною 4 статті 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Відповідно до частини 1 статті 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з роз`яснень, що містяться в пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох кримінальних правопорушеннях, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як статті 70 так і статті 71 КК України: спочатку - за правилами частини 1 статті 70 KK України за сукупністю кримінальних правопорушень, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами частини 4 статті 70 КК України; потім - за сукупністю кримінальних правопорушень, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

Такий же правовий висновок щодо порядку застосування частини 4 статті 70 та частини 1 статті 71 КК України викладено Об`єднаною палатою Верховного Суду в постанові від 25.06.2018 року № 511/37/16-к (провадження № 51-830км18).

Згідно з вказаним вище правовим висновком Об`єднаної Палати Верховного Суду (постанова від 25.06.2018 року № 511/37/16-к (провадження № 51-830км18), процес призначення покарання проходить наступні стадії: 1) призначення покарання за злочин, вчинений до постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК України, то покарання призначається за кожен злочин окремо; 2) визначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 статті 70 КК України); 3) призначення покарання за сукупністю злочинів, встановлених новим та попереднім вироками, і зарахування у строк покарання повністю або частково відбутого покарання за попереднім вироком (частина 4 статті 70, стаття 72 КК України); 4) призначення покарання за злочин, вчинений після постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК України, то покарання призначається за кожен злочин окремо; 5) визначення та призначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 статті 70 КК України); 6) призначення остаточного покарання за сукупністю вироків (частина 1 статті 71 КК України).

Як зазначено Верховним Судом, виходячи із законодавчих приписів, у разі, якщо порушується хоча б один із принципів кримінального права, то руйнуються окремі елементи відповідної структури, і як наслідок - рішення суду містить помилку.

Разом з цим, висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.02.2021 року (справа № 760/26543/17), щодо застосування положень частини 4 статті 70 КК України: питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановления нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановления попереднього вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення частини 4 статті 70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

У разі встановлення судом, що кримінальні правопорушення за новим вироком були вчиненні особою до постановления декількох попередніх вироків, за які особа засуджена до покарань, що належить відбувати реально, остаточне покарання призначається на підставі частини 4 статті 70 КК України за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених особі покарань за новим вироком та попередніми вироками.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про самостійне виконання вироку Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12.12.2019 року, який в частині призначеного покарання був змінений ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14.05.2020 року, за якою ОСОБА_18 було звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, із застосуванням положень ст.75 КК України, оскільки призначене покарання за цим вироком обвинувачений має відбувати реально.
Згідно з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08.02.2021 року (справа № 390/235/19), якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена частиною 1 статті 32 КК України, і ця особа засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України, і при цьому одне або кілька з них були вчинені до ухвалення попереднього вироку, а ще одне або декілька - після його ухвалення, то спеціальні правила частини 4 статті 70 КК України не застосовуються. У такому випадку суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України та призначає покарання, передбачене її санкцією, а остаточне покарання визначає за правилами статті 71 КК України за сукупністю вироків.

У випадку, якщо особа вчинила кримінальне правопорушення, яким їй призначається покарання у виді позбавлення волі, до постановлення двох вироків по інших справах, кожен із яких виконується самостійно, зокрема, по одному із яких призначено покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, а інший вирок виконується самостійно у зв`язку з призначенням покарання у виді позбавлення волі, але зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України, то при призначенні покарання вимоги частини 4 статті 70 КК України застосовуються тільки до вироку, яким особу засуджено до позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

Якщо особа вчинила принаймні одне кримінальне правопорушення після постановлення двох попередніх вироків, які виконуються самостійно, і останнім (третім) вироком особі призначається покарання, яке належить відбувати реально, припиняється окреме виконання обох попередніх вироків. Правовою підставою такого припинення щодо першого вироку є положення частини 3 статті 78 та статті 71 КК України, а правовою підставою припинення виконання другого вироку - положення статті 71 КК України. Остаточне покарання в такому випадку особі призначається на підставі статті 71 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням покарань, призначених за всіма (трьома) вироками.

За приписами частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.2 ст.309 КК України, вчинено ОСОБА_18 у період з 23.07.2019 року по 01.08.2019 року, тобто після постановлення вироку Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11.06.2019 року, у період звільнення ОСОБА_18 від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком, а відтак, при сукупності кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.2 ст.309 КК України, слід призначити покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, згідно вимог частини 1 статті 70 КК України, призначити покарання за сукупністю злочинів, після чого застосувати правила призначення покарання на підставі статей 71, 78 КК України.

Слід зауважити, що правила призначення покарання за сукупністю вироків застосовуються в разі, якщо засуджений після постановления вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_18 покарання:

- за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.289 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з конфіскацією майна;

- за ч.2 ст.309 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначити ОСОБА_18 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

На підставі ст.ст.71, 78 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11.06.2019 року, та остаточно призначити ОСОБА_18 покарання у вигляді 5 (п`яти) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12.12.2019 року, який в частині призначеного покарання був змінений ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14.05.2020 року, за якою ОСОБА_18 було звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком, із застосуванням положень ст.75 КК України необхідно виконувати самостійно.
Саме таке покарання призначене ОСОБА_18 , на думку суду, відповідатиме вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, є відповідним вчиненому кримінальному правопорушенню, а також за своїм видом та розміром - необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.
З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_18 відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 01.08.2019 року був затриманий 01.08.2019 року в порядку статті 208 КПК України, безпосередньо після вчинення злочину за наявності ознак, які вказували на його причетність до вчинення цього злочину, та відносно нього обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 29.09.2019 року на підставі ухвали слідчого судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_21 від 03.08.2019 року у справі № 137/1004/19. Як слідує із листа начальника Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_22 від 27.05.2022 року №4/4651, ОСОБА_18 звільнений 28.09.2019 року згідно постанови начальника Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» на підставі ст.ст.115, 202 КПК України, як особу, відносно якої строк тримання під вартою не продовжено.

З урахуванням цього, на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання ОСОБА_18 необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні за період з 01.08.2019 року по 28.09.2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_14 вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до ст.12 КК України, відносяться до тяжких злочинів /ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України/.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_14 згідно вироку Вінницького апеляційного суду від 24.06.2021 року у справі №127/7174/20, яким було скасовано вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2021 року в частині призначеного покарання, був засуджений за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

За місцем свого проживання ОСОБА_14 характеризується задовільно, неодружений.

На обліку у лікарів психіатра та нарколога ОСОБА_14 не перебуває.

Органом досудового розслідування ОСОБА_14 в обвинувальному акті визначено обставину, що пом`якшує його покарання, щире каяття. Однак суд з цим не погоджується, вважає, що ця обставина не знайшла свого підтвердження та підлягає виключенню, оскільки сам факт визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні даних кримінальних правопорушень не свідчить про його щире каяття, адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Так, у матеріалах судового провадження відсутні дані на підтвердження вчинення обвинуваченим ОСОБА_14 зазначених дій, оскільки обвинувачений під час розгляду справи в суді не проявляв жодних ознак каяття, не відшкодував завданої шкоди та не намагався її відшкодувати.
Обставиною, яка пом`якшує його покарання, суд вважає, є вчинення ним кримінального правопорушення будучи неповнолітнім.
Обставин, що обтяжують його покарання, судом не встановлено.
Згідно досудової доповіді, складеної 07.02.2020 року старшим інспектором Вінницького міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_23 та психологом першої категорії цього ж органу пробації ОСОБА_24 , суд бере до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_14 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також середній ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення, думку щодо можливості виправлення даної особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк.
Вказані відомості про особу обвинуваченого підвищують суспільну небезпечність вчинених кримінальних правопорушень і свідчать про спрямованість ОСОБА_14 на вчинення інших умисних кримінальних правопорушень.

Зважаючи на встановлені судом обставини в сукупності з характером конкретних дій обвинуваченого, суд вважає неможливим досягнення мети попередження вчинення нових злочинів і виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що справедливим для обвинуваченого ОСОБА_14 є покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально.

Оскільки події, за які ОСОБА_14 притягується до відповідальності за цим вироком мали місце у період з 23.07.2019 року по 01.08.2019 року, тобто до постановлення вироку Вінницького апеляційного суду від 24.06.2021 року у справі № 127/7174/20, яким було скасовано вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2021 року в частині призначеного покарання, то суд повинен застосувати положення ч.4 ст.70 КК України.

Відтак, ОСОБА_14 при сукупності кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, слід призначити покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, згідно вимог ч.1 ст.70 КК України, визначити покарання за сукупністю злочинів, після цього на підставі ч.4 ст.70 КК України визначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень з урахуванням вироку Вінницького апеляційного суду від 24.06.2021 року у справі № 127/7174/20, яким було скасовано вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2021 року в частині призначеного покарання.

Згідно пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», конфіскація майна як додаткове покарання відповідно до статті 98 КК України, не може бути призначена особі, що вчинила злочин у віці до 18 років, навіть у тому разі, коли на час розгляду справи судом вона досягла повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 70 КК України, до основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких особу було визнанно винною.

За пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визнавши підсудного винним у вчиненні кількох злочинів, відповідальність за які передбачена різними статтями КК України, суд повинен призначити додаткове покарання окремо за кожний злочин, а потім остаточно визначити його за сукупністю злочинів на підставі статті 70 КК України.

Згідно частини 4 статті 72 КК України, додаткові покарання різних видів у всіх випадках виконуються самостійно.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_14 засуджений 24.06.2021 року вироком Вінницького апеляційного суду, до покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі, з конфіскацією майна. Таким чином вказаним викором ОСОБА_14 призначено як основне покарання у виді позбавлення волі, так і додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Враховуючи це, суд призначаючи покарання ОСОБА_14 на підставі ч.4 ст.70 КК України має, з урахуванням положень ч.4 ст.72 КК України, до остаточного основного покарання приєднати додаткове покарання за попереднім вироком.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_14 покарання:

- за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.289 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Згідно ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначити ОСОБА_14 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Вінницького апеляційного суду від 24.06.2021 року у справі №127/7174/20, яким було скасовано вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2021 року в частині призначеного покарання, остаточно призначити ОСОБА_14 покарання у вигляді 7 (семи) років 2 (двох) місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна.
У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати ОСОБА_14 покарання відбуте частково за вироком Вінницького апеляційного суду від 24.06.2021 року у справі № 127/7174/20, яким було скасовано вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2021 року в частині призначеного покарання.

На переконання суду, призначене судом ОСОБА_14 покарання не погіршує у будь-який спосіб становище засудженого, і саме таке покарання буде відповідати вимогам статті 65 КК України та буде необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_14 та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Відповідно до частини 2 статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно з пунктом 2 частини 4 статті 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

За статтею 1179 ЦК України, неповнолітня особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

Водночас майнова відповідальність неповнолітніх має свої специфічні риси, обумовлені суб`єктом такої відповідальності - особа, яка не досягла 18 років. Така специфіка передбачена у частині 2 статті 1179 ЦК України, відповідно до якої, у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником. За своїм характером відповідальність батьків та піклувальників неповнолітнього є додатковою, або субсидіарною. Її суть полягає в тому, що вищевказані особи відповідають перед потерпілим у тій частині, в якій не можуть відповідати самі неповнолітні через відсутність у них майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Разом з цим, частиною 3 статті 1179 ЦК України передбачено, що обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функцію піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. У справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.

Під час розгляду справи встановлено, що на час ухвалення вироку та вирішення питання щодо стягнення витрат у даному кримінальному провадженні, обвинувачений ОСОБА_14 досяг повноліття, тобто, виникли правові підстави для несення ним відповідальності самостійно на загальних підставах, у тому числі і щодо відшкодування ним витрат на проведення експертних досліджень у цій справі, оскільки обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функцію піклувальника, відшкодувати шкоду, припинився з досягненням ним повноліття.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування призначалися та проводилися ряд експертних досліджень, а саме дактилоскопічне дослідження (висновок експерта від 12.08.2019 року № 276), вартість якого становить 628грн.04коп.; автотоварознавче дослідження (висновок експерта від 20.08.2019 року № 143), вартість якого становить 1256грн.08коп.; дослідження наркотичних та психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів (висновок експерта від 30.08.2019 року № 925), вартість якого становить 1884грн.12коп., що підтверджується довідками Вінницького НДЕКЦ.

Виходячи із зазначених вимог закону, встановлених судом обставин, судові витрати у розмірі 1884грн.12коп. (628грн.04коп. (висновок експерта від 12.08.2019 року № 276) + 1256грн.08коп. (висновок експерта від 20.08.2019 року № 143), підлягають стягненню в рівних частках із засуджених ОСОБА_18 та ОСОБА_14 , тобто по 942грн.06коп. з кожного.
Крім цього, з ОСОБА_18 на користь держави також підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1884грн.12коп. (висновок експерта від 30.08.2019 року № 925).

Згідно частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Як вбачається з постанови слідчого СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_25 від 24.07.2019 року, мопеди марки «Suzuki Lets 2» за номерами рам «СА1КА-224558» та «СА1КА-250548», а також навісний замок із ключем, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, які відповідно поміщено до майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів та передано до кімнати зберігання речових доказів Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області.

Ухвалою слідчого судді Літинського районного суду Вінницької області ОСОБА_26 від 26.07.2019 року у справі № 137/972/19, на мопеди марки «Suzuki Lets 2» за номерами рам «СА1КА-224558» та «СА1КА-250548», накладений арешт.

Згідно постанови слідчого СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_25 від 01.08.2019 року, грошові кошти у сумі 400,00грн.; сліди рук та дактилокарти; металевий лом; фрагменти рослин коноплі, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, які передані до кімнати зберігання речових доказів Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області.

Ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_27 від 22.08.2019 року у справі № 137/1004/19, на металевий лом та грошові кошти у сумі 400,00грн., накладений арешт.

З урахуванням вимог закону, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Літинського районного суду Вінницької області ОСОБА_26 від 26.07.2019 року у справі № 137/972/19, та ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_27 від 22.08.2019 року у справі № 137/1004/19.

Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме мопеди марки «Suzuki Lets 2» за номерами рам «СА1КА-224558» та «СА1КА-250548», які згідно постанови слідчого СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_25 від 24.07.2019 року, поміщені до майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, необхідно повернути законному власнику (володільцю).
Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме навісний замок із ключем, металевий лом; фрагменти рослин коноплі, які згідно постанов слідчого СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_25 від 24.07.2019 року та від 01.08.2019 року, передані до кімнати зберігання речових доказів Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, необхідно знищити.
Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме сліди рук та дактилокарти, які згідно постанови слідчого СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_25 від 01.08.2019 року, передані до кімнати зберігання речових доказів Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, необхідно залишити в матеріалах кримінального провадження.
Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме грошові кошти у сумі 400,00грн., які згідно постанови слідчого СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_25 від 01.08.2019 року, передані до кімнати зберігання речових доказів Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, необхідно конфіскувати в дохід держави.
Цивільні позови потерпілими ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в рамках цього судового провадження не заявлялися.
Підстав для вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу відносно засуджених до набрання цим вироком законної сили не має, оскільки відсутні клопотання з цього приводу, а засуджені відбувають покарання за попередніми вироками.
Згідно роз`яснень викладених в узагальнені Верховного Суду України від 01.08.2004 року «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення вироку є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.

Оскільки днем підписання вироку є 11.07.2022 року, то датою його постановлення є саме цей день.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.2 ст.309 КК України, та призначити йому покарання у вигляді:

за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

за ч.2 ст.289 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з конфіскацією майна;

за ч.2 ст.309 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначити ОСОБА_18 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

На підставі ст.ст.71, 78 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11.06.2019 року, та остаточно призначити ОСОБА_18 покарання у вигляді 5 (п`яти) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк відбування покарання засудженому ОСОБА_18 зарахувати строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні за період з 01.08.2019 року по 28.09.2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_18 рахувати з 11.07.2022 року, тобто з дня ухвалення цього вироку.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12.12.2019 року, який в частині призначеного покарання був змінений ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14.05.2020 року, за якою ОСОБА_18 було звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком, із застосуванням положень ст.75 КК України виконувати самостійно.
ОСОБА_28 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, та призначити йому покарання у вигляді:

за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

за ч.2 ст.289 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Згідно ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначити ОСОБА_14 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Вінницького апеляційного суду від 24.06.2021 року у справі № 127/7174/20, яким було скасовано вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2021 року в частині призначеного покарання, остаточно призначити ОСОБА_14 покарання у вигляді 7 (семи) років 2 (двох) місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна.
У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати ОСОБА_14 покарання відбуте частково за вироком Вінницького апеляційного суду від 24.06.2021 року, яким було скасовано вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2021 року в частині призначеного покарання.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_14 рахувати з 11.07.2022 року, тобто з дня ухвалення цього вироку.

Стягнути з ОСОБА_18 та ОСОБА_14 на користь держави у рівних частках документально підтверджені витрати на залучення експерта відповідно до висновку експерта від 12.08.2019 року № 276 (дактилоскопічне дослідження) у розмірі 628грн.04коп., та висновку експерта від 20.08.2019 року № 143 (автотоварознавче дослідження) у розмірі 1256грн.08коп., а всього 1884грн.12коп., тобто по 942грн.06коп. з кожного.
Стягнути з ОСОБА_18 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта відповідно до висновку експерта від 30.08.2019 року № 925 (дослідження наркотичних та психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів) у розмірі 1884грн.12коп.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Літинського районного суду Вінницької області ОСОБА_26 від 26.07.2019 року у справі № 137/972/19, на мопеди марки «Suzuki Lets 2» за номерами рам «СА1КА-224558» та «СА1КА-250548», а також арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_27 від 22.08.2019 року у справі № 137/1004/19, на металевий лом та грошові кошти у сумі 400,00грн. - скасувати.

Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме мопеди марки «Suzuki Lets 2» за номерами рам «СА1КА-224558» та «СА1КА-250548», які згідно постанови слідчого СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_25 від 24.07.2019 року, поміщені до майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, повернути законному власнику (володільцю).
Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме навісний замок із ключем, металевий лом; фрагменти рослин коноплі, які згідно постанов слідчого СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_25 від 24.07.2019 року та від 01.08.2019 року, передані до кімнати зберігання речових доказів Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, знищити.
Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме сліди рук та дактилокарти, які згідно постанови слідчого СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_25 від 01.08.2019 року, передані до кімнати зберігання речових доказів Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, залишити в матеріалах кримінального провадження.
Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме грошові кошти у сумі 400,00грн., які згідно постанови слідчого СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_25 від 01.08.2019 року, передані до кімнати зберігання речових доказів Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, конфіскувати в дохід держави.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Роз`яснити засудженим, що вони мають право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженим та прокурору.

Суддя