ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/269/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріалів кримінального провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 серпня 2022 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою слідчого судді клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна - задоволено. Накладено арешт, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування, на: прозоре поліетиленове упакування, яке закривається за допомогою «зіп» застібки з присутньою смужною фіолетового кольору, яке поміщено в спеціальне упакування №KІV2118151; мобільний телефон торговельної марки «Iphone» моделі »XS» білого кольору із присутнім мислі коновим чохлом фіолетового кольору, який поміщений в спеціальне упакування № KIV2118167; коробку TOB «Нова Пошта» із присутньою накладною № 6982, яка поміщена в спеціальне упакування №NPU1116679; електронні ваги сірого кольору, які поміщені в спеціальне упакування № KIV2118135; 3 поліетиленові упакування зеленого кольору, які поміщені в спеціальне упакування № KIV2118134; банківську картку універсальну «ПриватБанк» № НОМЕР_1 терміном дії до 10/25, банківську карту «Bank Pekao» № НОМЕР_2 терміном дії до 03/26, банківську карту для виплат «ПриватБанк» № НОМЕР_3 терміном дії до 07/25, які поміщені в спеціальне упакування № KIV2118132, які належать ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказане рішення слідчий суддя мотивував тим, що в даному випадку є підстави для накладення арешту, оскільки матеріалами клопотання доведено існування на даний час обґрунтованої підстави вважати, що майно, арешт на яке просить накласти прокурор, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, тобто відповідає вимогам ст. 98 КПК України, і з метою збереження вказаного майна як речових доказів, які необхідні для проведення слідчих дій, зокрема експертиз, від можливого їх приховування, відчуження, знищення, а також знищення слідової інформації на них, слідчий суддя прийшов до переконання, що клопотання прокурора підлягає до задоволення, накладенням арешту на зазначене майно шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування ним.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить: скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 серпня 2022 року про арешт мобільного телефону торговельної марки «Iphone» моделі »XS» білого кольору із присутнім чохлом фіолетового кольору; витребувати у прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 протокол огляду місця події від 22 серпня 2022 року в парку Загребелля м. Тернопіль разом з відео зйомкою даної слідчої дії; ухвалити нове рішення яким у задоволенні клопотання про арешт мобільного телефону торговельної марки «Iphone» моделі »XS» білого кольору із присутнім чохлом фіолетового кольору відмовити і зобов`язати слідчого повернути вказане майно. Свої вимоги мотивує тим, що слідчим суддею істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону при винесенні оскаржуваної ухвали, зокрема: в матеріалах справи відсутні докази того, що клопотання про арешт майна було подане протягом встановленого строку. Слідчий суддя був зобов`язаний перевірити точний час подання даного клопотання про арешт шляхом дослідження реєстрації відправлення у поштовому відділенні шляхом направлення відповідного запиту, і лише після цього приймати рішення про початок розгляду клопотання про арешт чи повернення його прокурору для усунення недоліків, чого зроблено не було; згідно ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження однак, всупереч вищевказаній нормі права, вказані строки було не додержано, а власника майна не повідомлено про судове засідання; відповідно до ст.117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду, однак цього зроблено не було; слідчим суддею не досліджено жодного доказу з приводу того, де і коли вилучався мобільний телефон торговельної марки «Iphone» у ОСОБА_8 ; як у клопотанні слідчого, так і в ухвалі слідчого судді не вказано, які конкретно відомості, сліди містить вилучений телефон у ОСОБА_8 , а також яким чином могло вказане майно бути використане як знаряддя вчинення злочину.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора, який вважає оскаржену ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши повторно матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів судового провадження вбачається, що у провадженні Тернопільського РУ поліції ГУ Національної поліції в Тернопільській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001226 від 22 серпня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

За версією органу досудового розслідування, 22 серпня 2022 року близько 14:10 год. працівниками ТОР Управління патрульної поліції в Тернопільській області в парку Загребелля за адресою: вул. Чумацька в м. Тернополі було виявлено громадянина ОСОБА_8 , який зберігав при собі, з метою подальшого збуту, особливо небезпечну речовину.

Згідно протоколу огляду місця події від 22.08.2022 протягом 15:38-16:07 було проведено огляд місця події - земельної ділянки в парку Загребелля в м.Тернополі, під час якого було виявлено та вилучено зокрема: прозоре поліетиленове упакування, яке закривається за допомогою «зіп» застібки з присутньою смужною фіолетового кольору, яке поміщено в спеціальне упакування № КІV2118151; мобільний телефон торговельної марки «Ірhоnе» моделі »ХS» білого кольору із присутнім силіконовим чохлом фіолетового кольору, який поміщений в спеціальне упакування № КIV2118167. Присутній при огляді місця події ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомив про те, що за місцем свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_1 , зберігає ще 15 згортків, з його слів з наркотичними речовинами.

Крім того, у вказаному протоколі зазначено, що під час огляду ОСОБА_8 повідомив, що має при собі мобільний телефон. Також, він повідомив захисний пароль до цього телефону після чого він у ОСОБА_8 був вилучений (а.с.8). Наведені дані протоколу огляду повністю спростовують доводи апеляційної скарги про те, що в цьому протоколі нібито вказано про вилучення телефону в парку під кущем.

Згідно протоколу огляду місця події, впродовж 17:03-17:36 22.08.2022 на підставі заяви ОСОБА_10 від 22.08.2022, у якій вона висловила дозвіл на проведення огляду без ухвали слідчого судді у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , був проведений огляд у приміщенні вказаної квартири, під час якого було виявлено та вилучено зокрема: коробку ТОВ «Нова Пошта» із присутньою накладною № 6982, яка поміщена в спеціальне упакування № NPU116679; електронні ваги сірого кольору, які поміщені в спеціальне упакування № NPU2118135; 3 поліетиленові упакування зеленого кольору, які поміщені в спеціальне упакування №KIV2118134; банківську картку універсальну «ПриватБанк» № НОМЕР_1 терміном дії до 10/25, банківську карту «Ваnk Реkао» № НОМЕР_2 терміном дії до 03/26, банківську карту для виплат «ПриватБанк» № НОМЕР_3 терміном дії до 07/25, які поміщені в спеціальне упакування № KIV2118132.

Усі перелічені речі, які вилучені під час проведених оглядів місця події, постановою слідчого від 22.08.2022 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0001226 від 22.08.2022.

Задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя врахував обставини зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, виходив з того, що прокурором доведено, що вилучене майно містить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема щодо кількості та якості майна, що є об`єктом злочину, суб`єктів господарювання, що можуть бути причетні до вчинення злочину, а також можуть бути використані під час проведення експертного дослідження у кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При постановлені ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення перетворення, відчуження.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч. 2, 3 ст.170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію, яка має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а тому доводи апеляційної скарги про те, що як у клопотанні слідчого, так і в ухвалі слідчого судді не вказано, які конкретно відомості, сліди містить вилучений телефон у ОСОБА_8 , а також яким чином могло вказане майно бути використане як знаряддя вчинення злочину, колегія суддів оцінює критично.

На переконання колегії суддів, накладення арешту на вилучене майно на цьому етапі досудового розслідування виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Вилучене майно повинно бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Що стосується посилання апелянта відносно порушення строків на подання клопотання до суду та строків розгляду такого клопотання слідчим суддею, колегія суддів зауважує наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, клопотання про арешт майна подано до суду 30 серпня 2022. Водночас, у судовому засіданні було встановлено, що вперше подане клопотання про арешт майна було подане 23 серпня 2022 року до суду в межах строків, передбачених КПК України, однак, ухвалою слідчого судді від 26 серпня 2022 року було повернуто слідчому для усунення протягом 72 годин недоліків.

В подальшому, в межах встановлених слідчим суддею строків, недоліки клопотання були усунуті та клопотання було скеровано до суду.

Існування вказаних обставин підтверджуються матеріалами справи, а тому апеляційний суд відхиляє посилання апелянта відносно порушення слідчим суддею строків, передбачених ст. 173 КПК України оскільки, вищевказане клопотання прокурора, яке отримане судом 30 серпня 2022 року, розглянуте слідчим суддею в той же день, тобто без порушення процесуальних строків передбачених ст. 173 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про порушення процесуальних прав власника майна на участь в судовому засіданні є безпідставними, оскільки як видно з матеріалів справи та змісту апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 був повідомлений про розгляд клопотання слідчого. Згідно ч.1 ст.172 КПК України неприбуття підозрюваного, іншого власника майна і його захисника в судове засідання не є перешкодою розгляду клопотання про арешт майна.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказане у клопотанні вилучене майно виходячи з правової кваліфікації кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, з метою запобігання можливості передачі та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та беручи до уваги наявність достатніх підстав вважати, що воно було предметом кримінального правопорушення, та визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні відповідною постановою, а також з метою запобігання пошкодженню, зіпсуванню, втраті, знищенню та відчуженню речових доказів.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що накладаючи арешт на вищевказане вилучене майно, слідчий суддя діяв у спосіб і в межах чинного законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.

Колегія суддів, також враховує, що цей захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст.219 КПК України. Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст.174 КПК України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Беручи до уваги вищенаведене, керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 серпня 2022 року без змін.

Ухвала апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді