Провадження №11-кп/801/31/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці матеріали кримінального провадження № 0000739 за апеляційною скаргою прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2019 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

21.12.2015 року вирком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 3 ст. 187 КК України до семи років позбавлення волі з конфіскацією майна;

25.01.2018 року вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі, звільненого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком три роки;

виправдано в зв`язку з недоведеністю його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, -

встановив:

Досудовим розслідуванням ОСОБА_9 обвинувачувався в тому, що 23.02.2018 року близько 19:00 год. ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , де він на той час проживав. В приміщенні кімнати вищевказаної квартири, між ОСОБА_9 та його дружиною ОСОБА_10 , яка є інвалідом ІІ групи, виникла сварка. В ході сварки в ОСОБА_9 виник умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, розуміючи протиправність своїх дій, усвідомлюючи, що в приміщенні кімнати знаходиться малолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 наніс ОСОБА_10 один удар кулаком лівої руки в лобну ділянку голови, від якого остання втратила рівновагу та впала на підлогу. Після цього ОСОБА_9 , продовжуючи свої злочинні дії, наніс ряд ударів кулаками обох рук в область голови ОСОБА_10 , яка сиділа на підлозі та намагалася закриватись руками. Далі ОСОБА_9 почав наносити ОСОБА_10 ряд хаотичних ударів в область голови обома ногами, а потім взяв потерпілу рукою за потиличну частину голови та ударив лівою частиною лобної ділянки голови об кут тумби.

Своїми неправомірними діями ОСОБА_9 завдав потерпілій ОСОБА_10 наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, забійна рана м`яких тканин лобної ділянки голови зліва.

Відповідно до висновку експерта № 373 від 22.03.2018 року, вищевказані ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 доби) розлад здоров`я.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2019 року ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України виправдано в зв`язку з недоведеністю його винуватості у скоєнні злочину.

Прокурор Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу,в якій ставить питання про скасування вирока Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2019 року, яким виправдано ОСОБА_9 за ч.2 ст. 125 КК України у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст. 125 КК України у виді 5 місяців арешту.

На підставі ч.1 ст. 71, п.1 ч.1 ст. 72 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 25.01.2018 року та остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з дня його затримання на виконання вироку суду.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що вирок суду від 19.04.2019 року є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність на підставі п.2, п.3, п.4 ч.1 ст. 409, ст. 411, ст. 412, ст. 413 КПК України. Судом не забезпечено об`єктивність та неупередженість дослідження доказів у кримінальному провадженні, у мотивувальній частині вироку відсутня оцінка усіх здобутих під час досудового розслідування доказів, як наслідок судом належним чином не враховано всі процесуальні докази наявні у вказаному кримінальному провадженні. Судом безпідставно визнано недопустимим доказом висновок судово-медичної експертизи, не враховано те, що на час вчинення ОСОБА_9 злочину 23.02.2018 року та на момент внесення відомостей про вчинений злочин 24.02.2018 року діяла ст. 242 КПК України в редакції Закону від 13.04.2012 № 4651-VI, згідно з цією редакцією експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання, невірну оцінку дано постановам слідчого про призначення судово-медичної експертизи. Визнавши недопустимим доказом висновок експерта № 373 від 16-22.03.2018 року, суд одночасно у вироку вказав про те, що в судовому засіданні було беззаперечно встановлено, що 23.02.2018 року ОСОБА_9 наніс побої ОСОБА_10 , які завдали потерпілій фізичний біль, однак не кваліфікував дії обвинуваченого за ст. 126 КК України. Суд першої інстанції не надав належної оцінки показам потерпілої ОСОБА_10 , які узгоджуються з показами свідка ОСОБА_12 і підтверджуються усіма іншими доказами, що досліджені у судовому засіданні, докази не розглядалися в їх сукупності, а відокремлене та розірвано один від одного, з вибірковим та розрізненими підходом, допущена невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Захисник ОСОБА_7 подала заперечення, просила у задоволенні апеляційної скарги прокурора на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2019 року відносно ОСОБА_9 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи захисника ОСОБА_7 , яка заперечила проти апеляційної скарги прокурора та наполягала на задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, не заперечував проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого про закриття кримінального провадження в зв`язку із закінченням строків давності, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, клопотання захисника ОСОБА_7 , колегія суддів дійшла до такого висновку.

Згідно ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності. Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність. Тобто, за змістом статей 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. При цьому, судом враховується та обставина, що визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, як обов`язкової умови такого звільнення, кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Згідно з положеннями ст.63 Конституції України та ст.18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання ОСОБА_9 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання.

За загальним правилом, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст.4 КК України).

Санкцією ч.2 ст.125 КК України, в редакції закону, який діяв на момент скоєння кримінального правопорушення (23.02.2018 року), - передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до одного року, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VIII внесені зміни до Кримінального кодексу України, зокрема, викладено у нових редакціях ст.12 та частину першу ст.49 КК України. Із врахуванням викладених у новій редакції положень у ст.12, п.2 ч.1 ст.49 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України відноситься до кримінального проступку, та у разі вчинення такого, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Початком перебігу строку давності є дата, коли кримінальне правопорушення було вчинено, тобто 23.02.2018 року, наведена обставина сторонами не заперечується.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є лише закінчення відповідного строку давності, який сплинув до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Таким чином, строк давності спливає під час досудового розслідування, під час судового провадження та після проголошення обвинувального вироку суду.

З огляду на наведене, на час розгляду клопотання захисника у даному кримінальному провадженні закінчився 3-х річний строк давності, передбачений п.п.2 ч.1 ст.49 КК України.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 підтримала свою згоду на звільнення свого підзахисного від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за нереабілітуючих підстав і закриття кримінального провадження відносно нього з цих підстав. Така її позиція погоджена з обвинуваченим.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

У відповідності до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Враховуючи вищенаведене, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення захисника обвинуваченого, з огляду на те, що кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачений обвинувачується, є, відповідно - кримінальним проступком та нетяжким злочином, з моменту скоєння якого минуло більше трьох років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст.49 КК України, не зупинявся і не переривався, суд приходить до переконання, що клопотання захисника обвинуваченого про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак підлягає задоволенню шляхом звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України та закриття відносно нього кримінального провадження за ч.2 ст.125 КК України.

Керуючись ст.ст. 4,5, 44, 49,122,125 КК України, 128-129, 174, 284-286, 288, 369-372, 376 КПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_8 , - задовольнити частково.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.2ст.125 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження №0000739 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України - закрити.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_13