Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/516/22
Провадження № 1-кп/553/131/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 року м.Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001815 від 02.12.2021 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

в с т а н о в и в :
Харківською обласною прокуратурою до Ленінського районного суду м.Полтави скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001815 від 02.12.2021 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

В межах даного кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого, згідно із відомостями внесеними до реєстру досудового розслідування закінчується 24.03.2022.

Ухвалою суду від 22.03.2022 судом вирішено питання про проведення підготовчого судового засідання, призначеного на 23.03.2022, в режимі відеоконференції з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та про залучення захисника для здійснення захисту обвинуваченого з числа адвокатів Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області.

Водночас відеоконференцзв`язок зі слідчим ізолятором встановити не вдалось та за повідомленням ДУ «Харківський слідчий ізолятор», в державній установі доступ до глобальної мережі інтернет відсутній у зв`язку із пошкодженням кабельної мережі, з огляду на що проведення судових засідань в режимі відеоконференції наразі є неможливим.

Встановити зв`язок із потерпілим ОСОБА_12 , який згідно з обвинувальним актом, проживає у м.Харкові, також не виявилось можливим.

Згідно наявної в розпорядженні суду інформації захист обвинуваченого ОСОБА_9 під час судового провадження здійснює адвокат ОСОБА_13 , який в телефонному режимі повідомив про неможливість прибуття до суду та неможливість брати участь у судовому засіданні дистанційно. Одночасно, захисником ОСОБА_13 подано клопотання, яке надійшло до суду разом із обвинувальним актом, в якому порушено питання про зміну запобіжного заходу застосовного до обвинуваченого на інший, не пов`язаний із триманням під вартою для надання можливості ОСОБА_9 стати на захист держави.

У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 , яке вмотивовано наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які продовжують існувати, та неможливістю застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , проти задоволення клопотання прокурора заперечила, зазначаючи про недоведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Просила врахувати, що обвинувачений має зареєстроване та фактичне місце проживання та застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Інші захисники думку захисника ОСОБА_7 підтримали повністю.

Клопотання про зміну запобіжного заходу, внесене захисником ОСОБА_13 , захисник ОСОБА_7 підтримала та прохала задовольнити.

Інші захисники клопотання про зміну запобіжного заходу підтримали.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечив, посилаючись на відсутність на відсутність підстав для зміни запобіжного заходу.

Вирішуючи заявлені клопотання, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, суд вказує, що у відповідності до ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. Розгляд таких клопотань здійснюється судом з дотриманням правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

При цьому, виходячи зі змісту статей 177, 178, 194, 196, 199 КПК України терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні, за своїм правовим значенням. Крім того, обрання є первинним при застосуванні запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження вторинна стадія, яка наступає за певних умов, коли строк тримання під вартою закінчується. Вказана позиція висловлена в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 505/2898/19 від 23.01.2020.

Між тим, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У зв`язку з введенням на території України воєнного стану та відсутністю технічної можливості дистанційного зв`язку з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» забезпечити безпосередню участь обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника в судовому засіданні не вдалось. Наразі обвинувачений та захисник знаходяться у м.Харкові, де ведуться активні бойові дії. При цьому судом було вирішено питання про призначення обвинуваченому захисника з числа адвокатів Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області.

Таким чином в умовах воєнного стану судом було вжито всіх об`єктивно можливих заходів для дотримання прав всіх учасників процесу щодо участі у судовому розгляді, з огляду на що суд вважає за необхідне здійснити розгляд клопотання прокурора та захисника, які потребують невідкладного вирішення.

Так, ст.64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно із ст.1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.
Відповідно до ст.122 цього закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Враховуючи вищевикладене, положення ст.2 КПК України (згідно якої завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура), положення ст.315, ст.331 КПК України (щодо обов`язку суду розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, незалежно від наявності клопотань), введений на даний час на території України Указом Президента воєнний стан та думку захисника, яка вважала можливим розглянути клопотання, суд дійшов до висновку, про можливість розгляду даного питання у відсутність обвинуваченого.
Захисником обвинуваченого ОСОБА_7 було вжито заходів для з`ясування правової позиції захисника ОСОБА_13 , яка була доведена суду під час розгляду клопотання та враховується під час прийняття рішення, окрім того учасники судового розгляду не позбавлені можливості реалізувати право на оскарження рішення суду.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який відповідно до ст.183 КПК України може бути застосований, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення тощо.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Згідно положень п."С" ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177,178,183 КПК України.
Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Суд у відповідності до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , які наявні в розпорядженні суду, який не працює та не має постійного законного джерела доходу, має зареєстроване місце проживання в Україні, судимий 12.10.2021 Харківським апеляційним судом за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на момент затримання перебував у розшуку (ухвала Ленінського районного суду м.Харкова від 22.10.2021 про дозвіл на затримання), ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, пов`язаного із застосуванням насильства щодо особи похилого віку, та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості, вік, соціальні зв`язки, майновий стан та оцінюючи встановлені обставини у сукупності вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що він може ухилитись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків.
ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, та за який передбачено покарання від семи до дванадцяти років позбавлення волі, при цьому судове провадження знаходиться на стадії підготовчого засідання і допит потерпілого, свідків судом не здійснювався, тому суд вважає, що ризики визначені ст.177 КПК України, не зменшились і продовжують існувати, та що інший, більш м`який запобіжний захід, наразі є недостатнім для запобігання встановленим ризикам та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. З вказаних підстав суд не приймає до уваги посилання сторони захисту щодо доцільності зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу наразі, при цьому сторона захисту не позбавлена можливості порушувати перед судом це питання в подальшому в разі зміни обставин, передбачених ст.177 КПК України. Окрім того, прохаючи зміни застосований до обвинуваченого запобіжний захід на домашній арешт, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, суду не надано жодних доказів на підтвердження реальної можливості фактичного проживання обвинуваченого за зареєстрованим місцем проживання чи в будь-якому іншому місці.

Водночас, вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, на які посилається прокурор, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

З огляду на ч.4 ст.183 КПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення застави при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, наразі не відпали та продовжують існувати, і альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, а тому наявна необхідність у продовженні застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення застави. З вказаних підстав суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисту про зміну запобіжного заходу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.314,315 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу застосованого до обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.
Продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 21.05.2022 включно, без визначення застави.
У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1