Номер провадження: 11-кп/813/635/22
Справа № 947/7880/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_10 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 31.08.2021 у кримінальному провадженні №0002858, внесеному до ЄРДР 16.07.2017 відносно:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Овідіополь Овідопольського району Одеської області, громадянина України, українця, із незакінченою вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.
Згідно з п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 наступні обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.
Міра запобіжного заходу ОСОБА_9 не обиралась.
Задоволено цивільний позов заявлений потерпілим ОСОБА_11 та стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 221761,54 гривень та моральну шкоду в сумі 100000 гривень.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винним в тому, що у нього навесні 2015 року, з корисливих мотивів, виник злочинний намір направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.
Приступивши до реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_9 з`ясував, що матеріально забезпечений ОСОБА_11 , бажає придбати за кордоном автотранспортний засіб «TOYOTA PRADO», 2008 року випуску за 14000 доларів США з послідуючим оформленням права власності на нього.
Так, в липні 2015 року, ОСОБА_9 реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, діючи умисно, шляхом зловживання довірою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, під приводом придбання за кордоном автотранспортного засобу «TOYOTA PRADO», 2008 року випуску з послідуючим оформленням права власності на потерпілого, запропонував ОСОБА_11 придбати за кордоном у власність автотранспортний засіб «TOYOTA PRADO», 2008 року випуску на начебто вигідних для потерпілого умовах, з послідуючим оформленням на нього документів на право власності.
Далі, ОСОБА_9 , переконав ОСОБА_11 у вигідності і обов`язковості передачі ОСОБА_9 грошових коштів у якості завдатку в сумі 3500 доларів США для придбання зазначеного автомобіля, однак реального наміру на виконання покладених на нього обов`язків ОСОБА_9 не мав.
Того ж дня, тобто в липні 2015 року, ОСОБА_11 , перебуваючи на пр. Небесної сотні, 4/7 (колишня вул. Маршала Жукова) в м. Одесі, передав ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 3500 доларів США у якості завдатку для придбання автотранспортного засобу «TOYOTA PRADO», 2008 року випуску. При цьому ОСОБА_9 запевнив потерпілого, що вищевказаний транспортний засіб прибуде на територію України через три тижні.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, діючи умисно, шахрайським шляхом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, під приводом придбання за кордоном автотранспортного засобу «TOYOTA PRADO», 2008 року випуску з послідуючим оформленням права власності на ОСОБА_11 , у серпні 2015 року, ОСОБА_9 переконав ОСОБА_11 у вигідності і обов`язковості передачі додаткових грошових коштів у сумі 3000 доларів США у якості завдатку для придбання зазначеного автомобіля, однак реального наміру на виконання покладених на нього обов`язків ОСОБА_9 не мав.
Того ж дня, тобто у серпні 2015 року, ОСОБА_11 , перебуваючи на пр. Небесної сотні, 4/7 (колишня вул. Маршала Жукова) в м. Одесі, передав ОСОБА_9 додатково грошові кошти у сумі 3000 доларів США для придбання автотранспортного засобу «TOYOTA PRADO», 2008 року випуску.
При цьому ОСОБА_9 зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_11 запевнив останнього, що вищевказаний транспортний засіб прибуде на територію України через декілька днів.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного плану, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, діючи умисно, шляхом зловживання довірою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій під приводом придбання за кордоном автотранспортного засобу «TOYOTA PRADO», 2008 року випуску з послідуючим оформленням права власності на ОСОБА_11 , у вересні 2015 року, зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_11 - ОСОБА_9 переконав останнього, що автомобіль «TOYOTA PRADO», 2008 року випуску вже придбаний і знаходиться на території України.
Далі, ОСОБА_9 , продовжуючи свої злочинні дії направленні на заволодіння грошовими коштами потерпілого шляхом зловживання довірою останнього, умисно, з метою особистого збагачення переконав ОСОБА_11 у необхідності передачі ОСОБА_9 грошових коштів у сумі 3146 доларів США для оформлення права власності на зазначений автомобіль на ОСОБА_11 , однак реального наміру на виконання покладених на нього обов`язків ОСОБА_9 не мав.
Того ж дня, тобто у вересні 2015 року, ОСОБА_11 , перебуваючи у своєму офісі по АДРЕСА_3 передав ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 3146 доларів США для оформлення права власності автотранспортного засобу «TOYOTA PRADO», 2008 року випуску на ім`я ОСОБА_11 .
При цьому, ОСОБА_9 запевнив потерпілого, що через декілька днів передасть йому автотранспортний засіб «TOYOTA PRADO», 2008 року випуску з документами щодо права власності оформленими на потерпілого ОСОБА_11 .
Однак, з вересня 2015 року і по теперішній час ОСОБА_9 не передав ОСОБА_11 автотранспортний засіб «TOYOTA PRADO», 2008 року випуску з документами щодо права власності, оформленими на ОСОБА_11 .
Таким чином у липні, серпні та вересні 2015 року, ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_11 грошові кошти на загальну суму 9646 доларів США (еквівалентну сумі НБУ на момент вчинення кримінального правопорушення 221 761 гривня 54 копійки), про що власноруч написав відповідну розписку в присутності ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , зазначивши, що ОСОБА_9 зобов`язується повернути грошові кошти у сумі 9646 доларів США у строк до 09.11.2015 року.
В подальшому свої зобов`язання ОСОБА_9 не виконав, грошові кошти у сумі 9646 доларів США (еквівалентну сумі НБУ на момент вчинення кримінального правопорушення 221 761 гривня 54 копійки), якими він заволодів шахрайським шляхом, зловживаючи довірою потерпілого, обернув на свою користь, не вчинивши жодної дії направленої на придбання та оформлення вищевказаного транспортного засобу на ім`я ОСОБА_11 .
Таким чином, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що в діях ОСОБА_9 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Вказує, що висновки суду про стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 гривень є явно завищеним, виходячи із засад розумності і справедливості.
Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 невинуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та відмовити у задоволені цивільного позову.

Обвинувачений та захисник будучи належним чином повідомлені про дату, місце та час судового розгляду у судове засідання апеляційного суду не прибули, про поважні причини неявки апеляційний суд не повідомили.

Зважаючи на наведені вище обставини, думку потерпілого, його представника та прокурора, які вважали за можливе провести розгляд за відсутності захисника та обвинуваченого, враховуючи ту обставину, що їх участь у даному кримінальному провадженні не є обов`язковою, апеляційний суд вважав за можливе та необхідне провести апеляційний розгляд за відсутності захисника та обвинуваченого, що не суперечить положенням ст. 405 КПК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення прокурора, потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно да ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини КК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у п. 3 постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Київського районного суду м. Одеси від 31.08.2021 рокуОСОБА_9 засуджено за ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, з застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки.
Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних в оскаржуваному вироку обставин підтверджується сукупністю відносних, достатніх, допустимих, узгоджених між собою доказів, зібраних у встановленому порядку і досліджених судом з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду, яким надана належна правова оцінка.

Як вбачається з матеріалів провадження під час судового розгляду судом першої інстанції допитані потерпілий ОСОБА_11 , свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_12 . ОСОБА_13 , які надали чіткі та послідовні покази, які в свою чергу підтверджуються дослідженими доказами у справі, представлені стороною обвинувачення та які повністю підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненому ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, на підставі яких ухвалено обвинувальний вирок.

Так потерпілий ОСОБА_11 пояснив суду, що з ОСОБА_9 його познайомив знайомий ОСОБА_15 на початку 2015 року на СТО де працював ОСОБА_9 на території Єкспоцентра по пр. Н. Сотні в м. Одесі. На СТО у ОСОБА_9 він тривалий час чекав на заміну двигуна свого автомобіля Шевроле, та з ним були постійні проблеми. Одного разу ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_11 привезти інший автомобіль з-за кордону, пояснивши що він багато разів так робив і запропонував свої послуги. При цьому ОСОБА_9 запропонував «TOYOTA PRADO» 2008 року випуску, вислав йому на електронну пошту фотографії автомобіля, який йому сподобався, та він вирішив придбати вказаний автомобіль. Першу суму він передав особисто в руки ОСОБА_9 влітку 2015 року у своєму автомобілі на території Єкспоцентру біля воріт СТО в сумі 3000 доларів США. ОСОБА_9 пообіцяв, що через декілька місяців він отримає автомобіль. Потім, у серпні 2015 року ОСОБА_9 зателефонував та повідомив, що потрібно ще 3500 доларів США для оформлення документів на автомобіль, які він також передав ОСОБА_9 особисто в руки. Він постійно запитував у ОСОБА_9 коли вже доставлять автомобіль, а одного разу ОСОБА_9 повідомив, що авто вже у Чорноморську і сказав, що потрібно ще 3146 доларів США для оформлення автомобіля в Україні. Тоді ж він і почав панікувати, але ОСОБА_9 запропонував написати розписку за якою останній в період одного-двох тижнів поверне гроші чи віддасть автомобіль. Розписку ОСОБА_9 написав в присутності свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , однак ОСОБА_9 гроші не віддав та автомобіль не доставив, після чого він звернувся до адвоката. Після звернення з позовом до Овідіопольського суду ОСОБА_9 просив його відкрити валютний рахунок, щоб робити переводи, але він відмовився та сказав, що гроші слід повернути чи особисто в руки, чи на гривневий рахунок. Він з ОСОБА_9 часто зв`язувались, однак останній так і не повернув ні гроші, ні автомобіль.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що є братом потерпілого ОСОБА_11 та повідомив, що ОСОБА_18 (брат) тривалий час користувався послугами СТО ОСОБА_9 . Він знає, що ОСОБА_9 запропонував брату ОСОБА_11 привезти автомобіль з Німеччини, на що брат погодився та зупинив свій вибір на ОСОБА_19 . Загальна вартість автомобіля склала 10-11 тис. євро. Першу частину грошей брат передав ОСОБА_9 влітку 2015 року в автомобілі Шевроле на території Єкспостроя, приблизно 3000 доларів США. Другий раз він не був при передачі, третього разу також не був. Коли ОСОБА_9 писав розписку брату він знаходився на території свого підприємства на вул. Дальницькійй у м. Одесі, та оскільки нього з братом один кабінет, коли зайшов ОСОБА_9 , брат з ним обговорював остаточну суму та передачу автомобіля брату, також при цьому був присутній ОСОБА_15 та ще один чоловік. При написанні розписки, він вийшов по роботі, потім чув, як ОСОБА_9 повідомляв брату, що автомобіль буде доставлений в строк. Також, він знає, що ОСОБА_9 висилав брату фотографії автомобіля і те, що казав про те, що автомобіль вже у Чорноморську. Потім ОСОБА_9 він не бачив, а брат повідомив йому, що передав третю частину грошей, що в загальній сумі вийшло приблизно 10 тис. доларів США.;

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що знає ОСОБА_11 оскільки замовляє у нього візитки, та також знає ОСОБА_9 оскільки ремонтував у нього автомобіль. Восени-взимку 2015 року коли він забирав замовлення у ОСОБА_11 бачив, як ОСОБА_11 передавав гроші ОСОБА_9 за «TOYOTA PRADO», який останній повинен був привезти для ОСОБА_11 та в той момент ОСОБА_9 писав розписку. Суму грошей не бачив, знає, що загальна сума за автомобіль була приблизно 9-10 тис. доларів США. Офіс знаходиться на вул. Дальницькій в м. Одесі, там же і писали розписку у ОСОБА_11 в кабінеті, також був присутній ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що він з ОСОБА_20 їздили по справах, заїхали до ОСОБА_11 за візитками в районі вул. Б. Хмельницького. ОСОБА_11 попросив їх бути присутніми при зустрічі з ОСОБА_9 з приводу передачі грошей для покупки автомобіля. При написанні розписки були присутні: він, ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_21 . Він засвідчував передачу грошей від ОСОБА_11 до ОСОБА_9 , однак не рахував їх. Розписку читав, це було 3 5 років тому, за який автомобіль не пам`ятає, можливо це був джип.

При цьому, усі свідки підтвердили факт передачі ОСОБА_11 грошових коштів ОСОБА_9 .

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України підтверджується розпискою між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , засвідченою ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 взяв у ОСОБА_11 суму у розмірі 9646 доларів США та зобов`язується повернути всю суму в строк до 09.11.2015 року.

Окрім того безпосереднім доказом винуватості обвинуваченого є рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.06.2018 року яким скасовано заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.06.2017 по цивільній справі №522/24028/15-ц за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про стягнення грошових коштів за договором позики.

Вказане рішення ґрунтується на висновку суду, що при винесені рішення від 06.03.2017 по зазначеній справі про наявність між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 цивільно-правових відносин та застосування, як наслідок норм ст.ст. 625, 629, 1048, 1049, 1050 ЦК України, які виникають з договору позики та порушення його умов позичальником є невірним, оскільки природа виникнення зазначених правовідносин має кримінально-правовий характер.

Окрім того, вина ОСОБА_9 також підтверджується іншими доказами, які правильно викладені у вироку першої інстанції, узгоджені між собою, зібрані у встановленому порядку і досліджені судом з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що районний суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив зібрані органами досудового розслідування докази, дав їм належну правову оцінку, на підставі чого прийшов до обґрунтованих висновків по суті обвинувачення, з якими погоджується й апеляційний суд, у зв`язку з чим вважає доводи апеляційної скарги щодо відсутності складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_9 безпідставними.

Разом з тим, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та дійшов висновку про можливість призначення покарання без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим вважав за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді 5 років позбавлення волі з застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.
При цьому апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту щодо не доведення необхідності стягнення моральної шкоди на користь потерпілого з огляду на таке.
Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У абз. 3, 4 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що при заподіяні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Відповідно до ст. 454 ЦК України відшкодування моральної шкоди може бути зменшено судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача (громадянина).
Так підстави позову та вина обвинуваченого ОСОБА_9 в спричиненні моральної шкоди потерпілому ОСОБА_11 злочинними діями обвинуваченого доведені наведеними вище і дослідженими у суді першої інстанції належними та допустимими доказами в їх сукупності.
При цьому, визначаючи розмір морального відшкодування, суд першої інстанції враховав ступінь страждань потерпілого, внаслідок шахрайських дій ОСОБА_9 , а також відповідних обтяжень пов`язаних з втратою можливості користуватися та розпоряджатися власними грошовими коштами. Також, при визначенні суми відшкодування, суд враховав вимоги розумності і справедливості.
Апеляційний суд вважає, що визначений розмір моральної шкоди є співмірним, розумним та не призведе до збагачення потерпілого.
Колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_9 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_10 - залишити без задоволення.
Вирок Київського районного суду м. Одеси від 31.08.2021 у кримінальному провадженні №0002858, внесеному до ЄРДР 16.07.2017 відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4