Справа № 214/3055/22
1-кп/214/663/22
У Х В А Л А
про часткове задоволення клопотання прокурора

та про зміну запобіжного заходу

04 липня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду, у місті Кривому Розі, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 08 квітня 2022 року під №0000273, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор усудовому засіданні просив продовжити тримання обвинуваченого під вартою на шістдесят днів у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України: так, обвинувачений обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного насильницького злочину, тому, знаючи про тяжкість покарання у разі визнання його винним, може переховуватись від суду, а також обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу та свідків, так як останні є його сусідами, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи обставини вчинення ним інкримінованого йому злочину та оскільки обвинувачений вчинив інкримінований йому злочин в умовах неочевидності.

Обвинувачений заперечив проти задоволення клопотання прокурора, пославшись на недоведеність зазначених останнім ризиків: так, він є людиною похилого віку та інвалідом третьої групи, має ряд хронічних важких захворювань та потребує постійного нагляду лікарів та періодичного лікування, і він не має наміру переховуватись від суду, тиснути на свідків або перешкоджати кримінальному провадженню.

Захисник обвинуваченого підтримав клопотання свого підзахисного на підставах, зазначених останнім.

Суд, вислухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до такого.
Частиною 3 ст. 331 КПК України визначено, що суд зобов`язаний розглянути питання продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.

25 травня 2022 рокуухвалою цього суду продовжено обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06 липня 2022 року включно, а відтак виникла необхідність розглянути питання про продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Отже, вирішуючи це питання, суд приходить до такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Загальним правилом у практиці Європейського суду з прав людини є те, що особа, обвинувачена в правопорушенні, завжди має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе «відповідних і достатніх» підстав для тримання цієї особи під вартою.

Отже, саме держава в особі слідчого чи прокурора, які звертаються з клопотанням до суду, має довести необхідність тримання під вартою конкретної особи. Натомість суд вирішує питання про те, чи є достатні підстави тримати особу під вартою на основі принципу змагальності та повинен обов`язково виходити з презумпції на користь свободи.

При цьому, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, якщо спочатку тяжкість злочину та підозра, що особа може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу, про що має бути зазначено в судовому рішенні.

Так, у своєму рішенні «Харченко проти України» від 10.02.2011 року та «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року Європейський суд з прав людини зазначив, що питання розумності тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно та має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, рівня переконливості аргументів заявника, викладених в його клопотанні про звільнення, що суди при вирішенні питання про тримання особи під вартою не повинні спиратись на суто абстрактний довід, враховуючи лише тяжкість скоєного, а також, що після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для продовжуваного тримання під вартою.

Обвинувачений обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Санкція цієї статті передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину.

Одним із ризиків, про який зазначив прокурор, є ризик переховування обвинуваченого від суду у зв`язку із тяжкістю покарання за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, однак суд не може обґрунтовувати рішення про продовження тримання під вартою виключно тяжкістю покарання, яке може бути призначене обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення без належного з`ясування наявності у кримінальному правопорушенні хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Двома іншими ризиками прокурор зазначив ризики незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу та свідків, які є його сусідами та з якими він добре знайомий, а також його перешкоджання кримінальному провадженню, зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення та оскільки обвинувачений вчинив інкримінований йому злочин в умовах неочевидності, однак у судове засідання не надано належних доказів, що обвинувачений намагався якимось чином впливати або впливав на потерпілу чи свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджав або намагався перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Разом з тим, як убачається із обвинувального акту та доданих до нього документів, обвинувачений раніше не судимий, є особою похилого віку (народився 28 листопада 1951 року та має повних 70 років), є інвалідом третьої групи довічно у зв`язку із професійним захворюванням, страждає важкими хронічними захворюваннями (переніс інфаркт міокарда, має післяінфарктний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу ІІІ ступеню, цукровий діабет ІІ типу, хронічний холецистопанкреатит), у зв`язку з чим потребує постійного нагляду лікарів та періодичного лікування.

Також із матеріалів обвинувального акту видно, що обвинувачений має зареєстроване та фактичне місце проживання, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

При таких обставинах суд прийшов до висновку про необґрунтованість клопотання, оскільки відсутні суттєві необхідні обставини, які виправдовують продовження обвинуваченому запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Одночасно суд ураховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Тому, ураховуючи наведені вище обставини, в тому числі, вид та розмір покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, суд прийшов до висновку про часткове задоволення клопотання прокурора та про можливість змінити обвинуваченому існуючий запобіжний захід на більш м`який цілодобовий домашній арешт з покладанням на обвинуваченого обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, що, на думку суду, забезпечить належну поведінку обвинуваченого на час розгляду справи в суді.

Керуючись ст. ст. 110, 183, 315-317, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , на два місяці, а саме до 04 вересня 2022 року включно, звільнивши ОСОБА_4 з-під варти в залі суду негайно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- не відлучатись без дозволу суду за межі м. Кривого Рогу;

- прибувати до суду за його першим викликом;

- повідомляти суд про зміну місця проживання або реєстрації;

- не залишати цілодобово приміщення квартири АДРЕСА_2 .

Заборонити ОСОБА_4 спілкуватись зі свідками у будь-який спосіб.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1 .