Справа № 455/445/22
Провадження № 1-кп/455/198/2022
ВИРОК
Іменем України

06 липня 2022 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000136 від 02.04.2022, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Хирів Старосамбірського району Львівської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, непрацюючого, з професійно-технічною освітою, невійськовозобов`язаного, раніше судимого:

- 27.05.2009 Старосамбірським районним судом Львівської області за ч.1 ст. 185 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік;

- 05.03.2010 Старосамбірським районним судом Львівської області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 2(двох) років 3( трьох) місяців позбавлення волі;

- 29.11.2010 Самбірським міськрайонним судом Львівської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання до покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі;

- 08.05.2015 Старосамбірським районним судом Львівської області за ч.ч. 2,3 ст.185, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років;

- 10.07.2015 Старосамбірським районним судом Львівської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 11.12.2015 приведено вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 10.07.2015 у відповідність до КК України, на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 08.05.2015 до покарання, визначеного вироком того ж суду від 10.07.2015 та остаточно призначено покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі;

- 30.03.2021 Шевченківським районним судом м.Львова за ч.1 ст.309 КК України, ст.71,72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) місяців; звільненого 30.08.2021 з державної установи «Катеринівська виправна колонія №46» по відбуттю строку покарання,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , будучи неодноразово засудженим за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та повторно вчинив корисливий злочин за таких обставин.

Так, ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що в Україні діє воєнний стан, який оголошений згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року та свідомо ігноруючи особливий стан в Україні, 02.04.2022 близько 13:30 год., перебуваючи в м.Хирів проходив разом з ОСОБА_6 по вул. Володимира Івасюка, Самбірського району Львівської області в напрямку автостанції, та побачивши невідомого йому, похилого віку чоловіка ( ОСОБА_7 ), ОСОБА_3 підійшов до нього і запитав, чи має він можливість розміняти грошову купюру номіналом 200 грн. Вказана купюра, яку мав намір розміняти ОСОБА_3 була з написом "сувенір". ОСОБА_3 побачивши, що ОСОБА_7 з кишені витягнув гаманець, в якому були дві грошові купюри номіналом по 200 грн., керуючись раптово виниклим прямим умислом на відкрите заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, правою рукою з гаманця потерпілого, викрав грошові кошти в сумі 400 грн., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.

Такими своїми діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 показав, що він, 02.04.2022 в обідню пору йшов разом з ОСОБА_6 по центральній вулиці у м. Хирів де побачив чоловіка похилого віку (потерпілого ОСОБА_7 ), якого він попросив розміняти купюру номіналом 200 гривень з написом «сувенір». Коли потерпілий ОСОБА_7 дістав гаманець, він побачив у такому дві купюри номіналом по 200 гривень. В цей момент, раптово, у нього виник умисел викрасти дані гроші. Тоді він швидким ривком однієї руки витягнув з гаманця ОСОБА_7 дві купюри по 200гривень і втік. Жодної фізичної сили він не застосовував до потерпілого, наміру наносити тілесні ушкодження потерпілому не мав. Бажання викрасти гроші у нього виникнуло раптово, вчинив не обдумавши. Усвідомлював те, що в цей час в Україні іде війна. За викрадені кошти одразу купив у магазині продукти харчування для себе і своєї сім`ї. Зазначає, що у зв`язку із війною йому важко було працевлаштуватися, знайти роботу, у зв`язку із чим перебував у скрутному матеріальному становищі. Щиро розкаюється у вчиненому, шкодує про вчинене ним, розуміє неправомірність свого вчинку, повністю відшкодував потерпілому завдану шкоду, просив пробачення у потерпілого, обіцяє, що більше таких вчинків вчиняти не буде. Просить суд його суворо не карати та призначити йому більш м`яке покарання ніж передбачено санкцією ч.4 ст.186 КК України.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просить суд кримінальне провадження розглядати у його відсутності. Зазначає, що претензій до обвинуваченого не має, так як йому повністю повернуті кошти в сумі 400гривень. Просить суд суворо обвинуваченого не карати.

Крім визнання своєї вини, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, також підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 02.04.2022 (а.с.47,48), з доданими до нього фототаблицями (а.с.51-58), згідно якого відомо, що проведеним в період часу 17.00год-17.25год 02.04.2022 оглядом встановлено, зокрема, що об`єктом огляду є вулиця Івасюка у м. Хирів, Самбірського району Львівської області. По обидва боки даної вулиці знаходяться житлові будинки, магазини та вокзал. Зі сторони вокзалу першим розташований магазин ПП «Ковалик», наступний магазин «Сантехніка» на якому розташована відеокамера але вона в неробочому стані, далі по ходу зі стоноги вокзалу по праві стороні вулиці розташований двоповерховий магазин «Промінь» фіолетового кольору, на стіні якого розміщена відеокамера, яка направлена вздовж вулиці, а саме тротуару в сторону центральної площі міста. Полівій стороні вулиці за адресою: вул.Івасюка 2Л м. Хирів розташований магазин ПП «Лоїш» під назвою « Все для опалення» на правій стороні якого знаходиться відеокамера, яка в робочому стані. На доданій до протоколу фото таблиці містяться фотознімки загального вигляду вулиці, відеокамер та ракурсів на які направлені відеокамери. Під час огляду місця події виявлено та вилучено відеозаписи з камер спостереження з магазину «Промінь» ПП Нанівський, та відеозапис з камери, яка розташована на магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ПП «Лоїш»;

- протоколом огляду місця події від 02.04.2022 (а.с.59-60) з доданими до нього фототаблицями (а.с.61-63), згідно якого відомо, що проведеним в період часу 21:20год-21:40год 02.04.2022 оглядом встановлено, зокрема, що об`єктом огляду є ОСОБА_3 , огляд проводився у кабінеті №10 ВП№1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області. На момент огляду останній одягнутий в куртку чорного кольору із шкірзамінника з металевим замком та з кожухом коричневого кольору з внутрішньої сторони коміра. З-під куртки виступає капішон чорного кольору. Також ОСОБА_3 одягнутий у штани синього кольору з коричневими вставками на задніх кишенях, взутий в кросівки марки «Найк» зеленого кольору з чорними вставками. На доданій до протоколу фото таблиці містяться фотознімки ОСОБА_3 з різних ракурсів. Під час огляду місця події виявлено та вилучено куртку чорного кольору з шкірзамінника з металевим замком;

- протоколом проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_3 від 05.04.2022 (а.с.65-68) з доданим до нього CD диском з відеозаписом, оглянутим в судовому засіданні, на якому зафіксовано проведення вказаного слідчого експерименту, з яких вбачається, що під час слідчого експерименту підозрюваний ОСОБА_3 пояснив, що 02.04.2022 близько 12 години він разом з товаришем ОСОБА_6 гуляв у центральній частині м. Хирів. В цей час вони побачити як приїхало маршрутне таксі та з нього вийшли люди, серед яких був потерпілий похилого віку ОСОБА_7 . В цей час, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 вирішили підійти до потерпілого та розміняти купюру номіналом 200 гривень з написом «сувенір» на інші справжні купюри. Підійшовши до ОСОБА_7 . ОСОБА_3 запитав останнього чине має він розміняти 200 гривень на менші купюри, ОСОБА_6 в цей час знаходився на відстані 2-3 метри. Тоді ОСОБА_7 маючи в руках свій гаманець показав ОСОБА_3 показав, що не має поміняти купюру 200 гривень на менші, оскільки в гаманці було дві купюри по 200 гривень. В той час як ОСОБА_7 показував свій гаманець ОСОБА_3 різко вирвав з гаманця у ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 400 гривень купюрами по 200 гривень і почав бігти у бік центральної площі м. Хирів, а ОСОБА_6 почав бігти за ним, проте вони не добігли до площі а звернули праворуч та оббігли магазини розташовані по АДРЕСА_2 та пішли на вокзал. Після чого ОСОБА_3 у магазині «Чумак» купив хліб та розрахувався викраденою купюрою номіналом 200 гривень, після чого у магазині ПП «Ковалик» ОСОБА_3 купив паштет, сигарети « Комплімент», воду. Після чого ОСОБА_3 пішов додому, а ОСОБА_6 залишився в центрі м. Хирів;

- протоколом проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_6 від 03.04.2022 (а.с.70-72) з доданим до нього CD диском з відеозаписом, оглянутим в судовому засіданні, на якому зафіксовано проведення вказаного слідчого експерименту, з яких вбачається, що під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_6 пояснив, що 02.04.2022 близько 13:30 год перебував з ОСОБА_3 у центральній частині м. Хирів біля автостанції на вул.Івасюка. Згодом вони побачили як приїхала маршрутка з якої вийшло багато людей серед яких був чоловік похилого віку. ОСОБА_3 запропонував розміняти у вказаного чоловіка купюру номіналом 200 гривень з написом «Сувенір» на менші купюри. Після чого ОСОБА_3 та ОСОБА_6 підійшли до чоловіка похилого віку, ОСОБА_6 стояв від них на відстані 3-4 метри і чув як ОСОБА_3 запропонував чоловіку похилого віку розміняти купюру 200 гривень на купюри по 100 гривень. Чоловік похилого віку сказав, що не має купюр по 100 гривень та показав гаманець ОСОБА_3 , тоді ОСОБА_3 вихопив з гаманця вказаного чоловіка 400 гривень купюрами номіналом по 200 гривень та почав прискорено рухатись в сторону центральної площі м. Хирів, а ОСОБА_6 почав рухатись за ним і вони вибігли до автостанції м. Хирів. На питання ОСОБА_6 про те нащо ОСОБА_3 забрав гроші в старшого чоловіка той відповів, що сам з ним розбереться. Після чого вони пішли у магазин «Чумак» де ОСОБА_3 , купив продукти харчування після чого пішли в магазин ПП «Ковалик» де купили продукти і сигарети. У вказаних магазинах ОСОБА_3 розраховувався викраденими купюрами;

- DVD-R диском з відеозаписом із камер відеоспостереження, оглянутим в судовому засіданні.

Суд визнає надані стороною обвинувачення вищевказані докази, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, належними, допустимими, отриманими у порядку, встановленому КПК України, достовірними, і в своїй сукупності достатніми для належної правової оцінки дій ОСОБА_3 та встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Так, аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_3 , що надані в судовому засіданні, суд відзначає, що такі є послідовними, логічними, такими, що відтворюють реальну картину подій, не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції, і не довіряти яким у суду немає підстав. При оцінці достовірності показань істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлених фактичних обставин кримінального провадження, встановлено не було.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

Відповідно до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 на території України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан. Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022 продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Крім того, у зв`язку з введенням воєнного стану Законом України від 03.03.2022 року № 2117-ІХ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство», крім іншого, посилено відповідальність за кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 185-187, 189, 191 КК України, у разі їх вчинення в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені, дослідженні в процесі судового розгляду докази та оцінюючи їх в сукупності, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вищевказаного злочину доведеною поза розумним сумнівом та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.66 КК України, судом визнається щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.67 КК України, судом визнається рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом враховується, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, наведеної у ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Також судом враховуються дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_3 є особою молодого віку, раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини, відбував покарання в місцях позбавлення волі, був звільнений з місця відбування покарання по відбуттю строку покарання, також враховується його сімейний та матеріальний стан, зокрема, те, що він має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, посередньо характеризується за місцем свого проживання, офіційно не працевлаштований, також враховується його стан здоров`я, зокрема те, що обвинувачений є працездатним (інвалідності не встановлено), на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_3 , то суд керується тим, що його поведінка в судовому засіданні була адекватною, свої показання він надавав послідовно та змістовно, під динамічним спостереженням у наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, а тому на стійке переконання суду обвинувачений є осудною особою.

Також суд враховує, що матеріальна шкода, яка завдана неправомірними діями обвинуваченого потерпілому є незначною (400гривень) та повністю добровільно відшкодована потерпілому, що підтверджується заявою потерпілого ОСОБА_7 від 16.04.2022 (а.с.114).

Крім того, суд враховує обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої шкоди, та обставини, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України - рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Також, при призначені покарання суд враховує позицію прокурора та думку потерпілого ОСОБА_7 , який у своїй заяві від 25.05.2022 зазначив, що претензій до обвинуваченого не має оскільки йому відшкодовану заподіяну шкоду та просить суд обвинуваченого суворо не карати.

Беручи до уваги наведені обставини в сукупності, керуючись принципом законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.4 ст.186 КК України, яке на думку суду у конкретному випадку не є надмірним за видом та розміром, є виваженим і достатнім, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання.

Підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69,75 КК України суд не вбачає, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні основного покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а резолютивній - послатися на ч. 1 ст.69 КК України. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Відповідно до висновку Верховного суду від 27.04.2021 у справі №712/4384/20, однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання. Суди зобов`язані встановити не лише наявність, а й обґрунтувати, яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

За змістом ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, є правом, а не обов`язком суду і може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного, і які мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

За змістом кримінального закону ступінь тяжкості вчиненого злочину передбачає не тільки врахування самої категорії тяжкості, визначеної ст.12 КК, а й індивідуальних особливостей злочинного діяння.

Так, у даному кримінальному провадженні судом встановлено наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , якими є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої шкоди.

Разом із цим, при вирішенні питання щодо наявності підстав для застосування ст.69 КК України суд враховує суспільну небезпеку скоєного злочину, характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, який віднесено до категорії тяжких, та конкретних обставин вчиненого злочину, зокрема те, що хоча матеріальна шкода, яка завдана неправомірними діями обвинуваченого потерпілому є незначною, проте вказаний злочин ОСОБА_3 було вчинено щодо особи похилого віку та в умовах воєнного стану.

При цьому судом враховується і особа винного ОСОБА_3 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, був звільнений по відбуттю строку покарання, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став, безвідповідально поставився до власних вчинків, продовжив протиправну поведінку і повторно, через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив новий умисний корисливий злочин проти власності.

Таким чином, суд , з урахуванням у сукупності всіх обставин та особи обвинуваченого, не вбачає достатніх підстав для висновку про істотне зниження ступеню тяжкості злочину та можливість призначення покарання із застосовуванням ст. 69 КК України, тобто нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст.186 КК України, що виключає також звільнення його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_9 можливе виключно за умов відбування ним реальної міри покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.4 ст.186 КК України, яке буде справедливим і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів і відповідатиме положенням ст.50 КК України, згідно з якою покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів іншими особами.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, а саме із протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 02.04.2022 (а.с.115-117) ОСОБА_9 був затриманий 02.04.2022 року о 21.27год безпосередньо після вчинення злочину. Ухвалою слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 05.04.2022 до останнього застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 31.05.2022. В подальшому, ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 25.05.2022 до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 23.07.2022 включно.

З огляду на наведене, на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк остаточно призначеного ОСОБА_9 покарання необхідно зарахувати попереднє ув`язнення з 02.04.2022 року по день набрання цим вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Накладений ухвалою слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 07.04.2022 (а.с.110-112) арешт на майно, відповідно до ст.174 КПК України слід скасувати.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою, з урахуванням призначеного виду покарання, з метою забезпечення виконання вироку, суд вважає необхідним до набрання вироком законної сили залишити.

Керуючись ст.ст.100, 174, 368-371, 373-376, 532 КПК України суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту його затримання - 02 квітня 2022 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк призначеного ОСОБА_3 покарання зарахувати його попереднє ув`язнення з 02 квітня 2022 по день набрання цим вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 залишити до набрання вироком законної сили.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 07.04.2022 на: чотири купюри номіналом: 20 гривень серії ЮА9 року випуску; 10 гривень серії ЮЄ 2року випуску; 5 гривень серії УГ5року випуску; 1 гривню серії НИ5року випуску; та куртку чорного кольору шкіро-замінник із металевим замком.

Речові докази, а саме:

- DVDR диск із записами із камер відеоспостереження, який зберігається при матеріалах кримінального провадження №0000136 залишити при матеріалах кримінального провадження №0000136;

- чотири купюри номіналом: 20 гривень серії ЮА9 року випуску; 10 гривень серії ЮЄ 2року випуску; 5 гривень серії УГ5року випуску; 1 гривню серії НИ5року випуску, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження №0000136 конфіскувати;

- куртку чорного кольору, яка згідно квитанції №1191 від 04.04.2022 зберігається в камері зберігання речових доказів ВП№1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, що за адресою м. Старий Самбір, вул.Л.Галицького, 41 Самбірського району Львівської області повернути ОСОБА_3 .

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1