Справа № 947/3429/20
Провадження № 1-кп/947/366/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2022 року Київський районний суд м. Одеси, в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003484 від 02.10.2019 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В проваджені колегії суддів Київського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003484 від 02.10.2019 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, який розглядається колегією суддів, а саме: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Пунктом 20-5 Перехідних положень КПК України визначено, що тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) встановлюються певні особливості судового контролю за дотримання прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження. Зокрема цим пунктом визначено, що у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Оскільки суддя ОСОБА_7 перебуває у відпусці і не може прийняти участь в розгляді зазначеного кримінального провадження, а строк тримання під вартою ОСОБА_5 закінчується, то суд з урахуванням вищевказаних Перехідних Положень КПК України, приходить до висновку про можливість розгляду питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 одноособово головуючим по справі суддею ОСОБА_1

24.02.2022 року указом президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на терріторії України введено воєнний стан.21 травня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» до 23 серпня 2022 року.

Згідно рішення Ради суддів України від 24 лютого 2022 року № 9 щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні, в умовах воєнного стану робота судів не може бути припинена, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист.

Відеоконференції з ДУ "ОСІ " не проводилася у зв`язку з відсутністю інтернет зв`язку.

Обвинувачений ОСОБА_5 який утримуєтся в ДУ "ОСІ" до суду не доставлений, оскільки доставка обвинувачених з ДУ "ОСІ" неможливо у зв`язку з наявністю воєнного стану на території країни.

Враховуючи зміст листа Верховного суду від 03.03.2022 року "Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану" допускається розгляд клопотань щодо запобіжних заходів без участі обинуваченого.

Захисник ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотання про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого забов`язання, та надати можливість обвинуваченому вступити до лав Збройних Сил України, обгрунтування викладені в письмовому клопотанні. Так, обвинувачений ОСОБА_5 тривалий час перебуває під вартою, актуальність ризиків зменшилася, він має постійне місце мешкання в місті Одесі, на його утриманні перебуває малолітня дитина, є солдатом запасу з 18.05.2015 року та перебуває на обліку солдатів ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, відповідно до додатку до військового квитка серії № НОМЕР_1 , а саме мобілізаційне розпорядження, відповідно до якого солдат ОСОБА_5 згідно з Конституцією України та Законом "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" з моменту оголошення мобілізації ОСОБА_5 забов`язаний не чекаючи повістки військового комісаріату, негайно з`явитися до військкомату.

Прокурор не заперечував проти зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого забов`язання, з підстав заявлених захисником ОСОБА_4 .

Суд вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, та надане до суду клопотання захисника, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими ст.177 КПК України.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
У своєму Рішенні «Подвезько проти України» №74297/11 від 12.02.15 року ЄСПЛ у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно не підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, а саме Постанову ЄСПЛ у справі "Чанєв проти України" від 09.10.2014 року (скарга № 46193/13), Постанову ЄСПЛ від 12.03.2009 у Справі "Олександр Макаров проти Російської Федерації" (скарга № 15217/07), Постанову ЄСПЛ у справі "Мамедова проти Росії" від 01.06.2006 року (скарга № 7064/05), Постанову ЄСПЛ у справі "Сізарєв проти України" від 17.01.2013 (скарга № 17116/04), «Летельє проти Франції», «Томазі проти Франції», «Мансур проти Туреччини», «Фокс Кембл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Лабита проти Італії», «Бойченко проти Молдови» згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від суду не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Також, ризики щодо продовження злочинної діяльності, перешкоджання досудовому розслідуванню іншим шляхом, незаконного впливу на свідків, не можуть ґрунтуватися на припущеннях та не доведених фактах.

Оцінюючи ризик можливого тиску на учасників процесу, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини викладену у рішенні «Летельє проти Франції», відповідно до якого, реальна небезпека чинення тиску на свідків могла існувати на початку цієї справи, але з плином часу вона значно зменшилася. Існування ризику знищення, сховання або спотворення обвинуваченим будь яких із речей, які можуть мати значення для встановлення обставин кримінального провадження, суд визнає безпідставними, оскільки на даний час письмові докази долучені до матеріалів кримінального провадження.
Суд погоджується з існуванням ризику можливого переховування обвинуваченого від суду, але цей ризик є мінімізованим з даних про особу обвинуваченого.
Суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, а саме п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ, яким визначено, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.
Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 зареєстрований та має постійне місце проживання в місті Одесі, має на утриманні малолітню дитину, він є солдатом запасу з 18.05.2015 року та перебуває на обліку солдатів ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає мобілізації до лав ЗСУ, а також ОСОБА_5 бажає вступити до лав ЗСУ. Зазначені обставини більш ніж достатньо вказують на існування у обвинуваченого ОСОБА_5 міцних зв`язків з державою, які зможуть стримувати останнього від намагання переховуватись від суду.
Відтак, встановлені судом обставини свідчять про те, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого на стадії судового розгляду кримінального провадження можливо шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що подальше тримання під вартою обвинуваченого не буде розумно виправданим, навіть з оглядкою на суспільний інтерес. В даному випадку і на теперішній час відносно обвинуваченого ОСОБА_5 повинен дотримуватися принцип свободи, оскільки дослідженні письмові матеріали кримінального провадженні, досліджені докази, прокурор в судовому засіданні не заперечував щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого забов`язання, тому подальше утримання ОСОБА_5 під вартою аж до розгляду справи в суді по суті пред`явленого йому обвинувачення, буде фактичним відбуванням обвинуваченим покарання за злочин, у вчиненні якого він ще не визнаний винним, ст.62 Конституції України.

Тому суд, застосовує наведені рішення ЄСПЛ, а також рішення ЄСПЛ у справі «Орловський проти України», згідно якого було встановлено порушення п.3 ст.5 Конвенції - право на судовий розгляд протягом розумного строку та/або право на звільнення обвинуваченого під час розгляду справи з гарантією явки в судове засідання щодо особи, яка була засуджена за вчинення ряду особливо тяжких злочинів, для обґрунтування рішення про пом`якшення запобіжного заходу та його режиму.

Разом з цим, враховуючи той факт, що судовий розгляд даного кримінального провадження в суді ще не закінчений, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 на стадії судового розгляду, запобігання ризику переховування від суду та надання можливості повному та всебічному розгляду справи в розумні строки, суд вважає за необхідне застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого забов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, оскільки подальше тримання під вартою обвинуваченого, яке вже є достатньо тривалим, а саме: більш двох років, з урахуванням встановлених судом обставин, є неприпустимим.Такий запобіжний захід, на думку суду, зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177-178,183,184,194,196,197,331,350,369-372, 376 КПК України,п.20-5 Перехідних положень КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого забов`язання, задовольнити.

Змінити, обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого забов`язання з покладенням відповідним обов`язків терміном на 60 днів, а саме: знаходитись з 22.00 до 06.00 години наступної доби за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не відлучатися з населеного пункту за постійним місцем проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, прибувати до суду за кожною вимогою, утримуватись від спілкування з свідками по справі, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язків в порядку ст. 194 КПК України складає 60 днів, тобто до 25.09.2022 року.

Відповідно до ст.202 КПК України ОСОБА_5 підлягає негайному звільненню з під варти з ДУ "ОСІ" та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання.

Роз`яснити обвинуваченому що відповідно до ч. 2 ст. 179 КПК України, у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням ухвали про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання покласти на покласти на ГУНП в Одеській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1