Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/7414/22
Провадження №1-кп/523/1360/22
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

20.07.2022 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 ,

потерпілої - ОСОБА_5 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000425 від 13.06.2022р. щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андрієво-Іванове Роздільнянського району Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, розлученого, маючого на утримані дітей 1995, 1998, 2010 років народження, працюючого різноробочим на будівництві, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 (підвальне приміщення), згідно зі ст.89 КК України не маючого судимості,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 достовірно знаючи про військову агресію Збройних Сил РФ та впровадження на території України воєнного стану, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102 - IX та продовженого Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, затверджених Законами України від 15.03.2022 №2119 - IX, від 21.04.2022 №2212 - IX, від 22.05.2022 №2263 - IX, скоїв умисний, корисливий злочин при наступних обставинах.
11.06.2022р., в період час з 17год. 00хв по 17год. 30хв., ОСОБА_7 знаходячись на подвір`ї будинку, розташованого за місцем свого проживання - АДРЕСА_3 , побачив на столику мобільний телефон марки "TECNO", залишений там неповнолітнім ОСОБА_8 . В цей час, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Далі, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого власного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав мобільний телефон марки "TECNO", із сім-картою «МТС», вартістю 2000грн. Після чого, ОСОБА_7 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 2000грн.
В судовому засіданні, ОСОБА_7 повністю визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченні, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєного ним кримінального правопорушення, а саме пояснив, що таємно викрав належній дитині мобільний телефон, перед цим вживав спиртні напої, телефон закинув десь у підвалі, де саме не пам`ятає. Телефон надав працівникам поліції через декілька днів, кається у скоєному злочині.

Окрім визнання обвинуваченим своєї вини, винуватість останнього підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка пояснила суду, що 11.06.2022р. знаходилась за місцем свого мешкання, а саме в квартирі АДРЕСА_4 . В той день її молодший син ОСОБА_9 знаходився во дворі вказаного будинку, де грався з іншими дітьми, при цьому у нього був мобільний телефон марки «Techno». Приблизно в обідню перерву, додому повернувся ОСОБА_9 та сказав, що пошкодив палець руки, вона обробила рану, при цьому телефону у сина не бачила. Через деякий час, потерпілій стало відомо, що мобільний телефон сина викрадений, вона вийшла до двору і стала з`ясовувати у сусідів та дітей, де телефон, на що останні відповіли, що після того, як ОСОБА_9 пішов до дому із травмованим пальцем, вони теж пішли по домам, але бачили як на подвір`ї залишився ОСОБА_7 . Окрім того, потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що пропонувала ОСОБА_7 повернути телефон, на що він заперечував та говорив, що телефон сина не брав. В подальшому, приблизно через два дні, співробітники поліції виявили викрадений телефон сина у ОСОБА_7 - за місцем проживання останнього.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор, обвинувачений та потерпіла не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини проваджень у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин проваджень, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.
При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_7 , який згідно зі ст.89 КК України є особою не маючої судимості, вчинив кримінальні правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, не офіційно працюючий на будівництві різноробочим, маючий неповну середню освіту, розлучений, маючий на утриманні дітей 1995, 1998, 2010 років народження, маючий постійне місце реєстрації та тимчасового проживання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність матеріальної шкоди, у зв`язку із поверненням обвинуваченим на адресу потерпілої раніше викраденого майна.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, суд визнає: вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_7 , який згідно зі ст.89 КК України є особою не маючої судимості, вчинив кримінальні правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, не офіційно працюючий на будівництві різноробочим, маючий неповну середню освіту, розлучений, маючий на утриманні дітей 1995, 1998, 2010 років народження, маючий постійне місце реєстрації та тимчасового проживання, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання: щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність матеріальної шкоди, у зв`язку із поверненням обвинуваченим на адресу потерпілої раніше викраденого майна та відповідне вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, приймаючи до уваги думку потерпілої ОСОБА_5 , яка просить призначити покарання ОСОБА_7 , не пов`язане із позбавленням волі, окрім того, судом враховується щире каяття обвинуваченого, яке виразилось у вибаченні останнього перед потерпілої, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе без його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі з випробуванням (із застосуванням ст.75 КК України).

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, передбаченого санкцією ч.4 ст.185 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі з випробуванням за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки, із покладанням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_6 залишити у вигляді особистого зобов`язання.

Речові докази: мобільний телефон «Techno» - вважати повернутим за належністю ОСОБА_5 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.

Головуючий суддя: ОСОБА_1