ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/5060/21 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/818/1301/22 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі інших учасників по справі належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого та захисника на ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 31.01.2022 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою, окрім інших, продовжено дію запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою до 31.03.2022 року.

В обґрунтовування прийнятого рішення, суд першої інстанції встановив, що ризики, передбачені ст.177 КПК України які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з оскаржуваним рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та застосувати до обвинуваченого заставу.

В апеляційній скарзі вказує, що твердження суду першої інстанції щодо відсутності відомостей про стан здоров`я ОСОБА_7 не відповідає дійсності оскільки нею було надано відповідні довідки.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не досліджено аргументи сторони захисту.

Вважає, що відсутні жодні правові підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою ОСОБА_7 та звертає увагу на те, що ОСОБА_7 належним чином виконував обов`язки покладені на нього Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 29.04.2021 року. Також наголошує на тому, що обвинувачений не має бажання ухилятися від суду, оскільки не вважає себе винуватим.

Зазначила, що стан здоров`я ОСОБА_7 вимагає лікарняного догляду після хірургічного втручання, а медичну допомогу в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» не отримує.

Вказує, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язку, позитивно характеризується за місцем мешкання, у обвинуваченого є житло, де він може постійно проживати.

Звернула увагу на те, що суддя ОСОБА_1 знайома з потерпілим ОСОБА_9 , оскільки стосовно нього 08.10.2018 року суддя розглянув матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності та не заявила собі самовідвід, а заявлений стороною захисту відвід було залишено без задоволення.

Також подав апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_7 , який просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і змінити йому міру запобіжного заходу на тримання під домашнім арештом.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначив, що оскаржувана ухвала є необґрунтована, однобічна та занадто сувора. Висновки суду щодо відсутності у обвинуваченого фактичного місця проживання, вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки йому раніше було застосовано домашній арешт та своє місце проживання не змінював. Також вказує, що судом першої інстанції, як основоположні підстави для продовження йому міри запобіжного заходу було визначено тяжкість інкримінованого злочину, наявність судимості, що на думку ОСОБА_7 не є підставою застосування міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважає пред`явлене обвинувачення лише підозрою або припущенням.

Позиції учасників апеляційного провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити в повному обсязі.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, позицію обвинувачених та їх захисників, думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, чи вчиняти інші кримінальні правопорушення суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів можуть вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ст. 257 КК України, які є особливо тяжкими злочинами за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років з конфіскацією майна.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою, встановив, що з часу обрання запобіжного заходу не змінилися підстави для такого запобіжного заходу.

Такі висновки суду не є безпідставними з огляду на зміст обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 відповідно до якого встановлено, що останній діючи у складі організованої групи озброєної банди, реалізуючи злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майно, поєднаний з проникненням до приміщення із застосуванням насильства щодо потерпілого ОСОБА_9 , заволодів грошовими коштами якими розпорядився на власний розсуд.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що судом проаналізовано доводи сторони захисту на користь обвинуваченого, однак, він дійшов висновку, що у даному випадку ці доводи, з метою об`єктивного встановлення істини по справі, забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, для запобігання ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оцінивши в сукупності всі обставини і у відповідності до вимог ч.1 ст.178 КПК України, а також взяв до уваги відсутність будь-які відомості щодо офіційного прибутку, відсутності міцних соціальних зв`язків, судимість, що не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

Колегія суддів звертає також увагу на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватими в інкримінованих злочинах, що в сукупності з іншими встановленими даними, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі непродовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього, будуть існувати ризики передбачені ст.177 КПК України, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянтів, які це заперечують, являються безґрунтовними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і свідків, потерпілого, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів, вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності правових підстав продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Враховуючи фактичні обставини злочинів, які інкримінуються ОСОБА_7 , передбачені ч.4 ст.187, ст.257 КК України, а саме вчинення правопорушень проти власності, проти громадської безпеки, вчинене групою осіб, що на думку колегії суддів свідчить про наявний цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес, який підлягає захисту.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також може чинити вплив на свідків та потерпілого по справі, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, або продовжити вчиняти інші злочини.
За таких обставин, обґрунтування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні, що в свою чергу спростовує доводи апеляційних скарг щодо не доведення існування вказаних ризиків.
Доводи захисника ОСОБА_8 щодо невідповідності висновків суду першої інстанції про відсутності відомостей про стан здоров`я ОСОБА_7 , колегія суддів оцінює критично, оскільки як зазначено самим захисником, інформація про стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до відповіді ДУ «Харківський слідчий ізолятор» є конфіденційною, надання якої очікує після долучення заяви ОСОБА_7 про надання згоди на розголошення інформації з обмеженим доступом. Тобто на момент продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції не мав відомостей про стан здоров`я останнього про що вірно зазначив в оскаржуваній ухвалі.

Щодо посилань захисника на належне виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків під час перебування під домашнім арештом, як на одну з підстав для зміни запобіжного заходу, то слід зазначити, що ухвалою від 02.06.2021 року колегія суддів апеляційного суду приймаючи рішення про скасування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_7 врахувала відомості про обґрунтовану підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, який є особливо тяжким злочином, обставини, які об`єктивно перешкоджали завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу, його репутацію та схильність до вчинення кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про незгоду з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у обвинуваченого фактичного місця проживання, за тих умов, що з часу застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту місце проживання він не змінював, колегія суддів до уваги не бере, оскільки запобіжний захід до ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту було застосовано за адресою: АДРЕСА_1 , який було скасовано вказаною вище ухвалою, що в свою чергу не доводить наявність у обвинуваченого місця проживання у м.Харкові, як зазначено про це судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги захисника в частині заявленого судді ОСОБА_1 відводу, який в подальшому не було задоволено, колегія суддів до уваги не бере, оскільки у даному випадку це не є предметом розгляду.

При постановленні ухвали про продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував тяжкість кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими, спосіб їх вчинення та його особу, та те, що він діяв у складі організованої групи, яка вчинила злочини із застосуванням насильства.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді застави не здатен запобігти існуючим ризикам, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися та продовжують існувати.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційних скарг обвинуваченого та захисника.
Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 31.01.2022 року, в частині задоволення клопотання прокурора та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 31.03.2022 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,- залишити без змін.

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4