Справа № 359/2699/21
Провадження № 1-кп/359/214/2022
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2022 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді

ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001917 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дударків, Бориспільського району, Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України та ч. 1 ст. 135 КК України,

в с т а н о в и в :
04.11.2020 о 18 год. 40 хв. водій ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по 8-му кілометру автодороги північно-східний об`їзд міста Києва Київ-Харків (шляхопровід) в напрямку від розташування міста Іванків до міста Бровари, що у Бориспільському районі, Київської області, порушив п. 2.3 «б», 12.2, 12.3, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, внаслідок чого допустив зіткнення з мотоциклом марки ZS 200 GS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який в той час рухався попереду у попутному напрямку. У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла марки ZS 200 GS ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді рани волосяної частини скроневої ділянки зліва, багатоуламкового перелому тіла першого поперекового хребця та поперечних відростків зліва 1, 2, 3, 5 хребців, що ускладнилося наявністю анестезії нижче рівня 11 грудного хребця, порушення функції тазових органів по типу затримки та нижнім парапарезом до 2 балів зліва та 4 балів справа, які згідно висновку експерта № 5 Д від 14.01.2021 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_4 , який порушив наступні Правила дорожнього руху України, а саме: п. 2.3 «б» - згідно якого водій механічного транспортного засобу повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 12.2 - згідно якого у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; п. 12.3 - згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п. 12.9 «б» - згідно якого водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил. Допущенні ОСОБА_4 порушення п. п. 2.3 «б», 12.2, 12.3, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку з вказаною дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої потерпілому ОСОБА_7 спричинено тяжке тілесне ушкодження.

Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 , який поставив потерпілого ОСОБА_7 у небезпечний для життя стан, завідома залишив його без допомоги, не викликав карету швидкої допомоги, не відвіз потерпілого до найближчого закладу охорони здоров`я, а з метою уникнення відповідальності залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні злочинів, не оспорює жодні фактичні обставини кримінальних правопорушень, погоджується із правовою кваліфікацією дій та підтвердив, що дійсно 04.11.2020 о 18 год. 40 хв. він дійсно керував автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 і рухаючись по 8-му кілометру автодороги Київ-Харків (шляхопровід) в напрямку від розташування міста Іванків до міста Бровари, що у Бориспільському районі, Київської області, допустив зіткнення з мотоциклом, який рухався попереду нього в попутному напрямку. ОСОБА_4 визнає, що ним порушено п. 2.3 «б», 12.2, 12.3, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_7 спричинено тяжке тілесне ушкодження. Також, ОСОБА_4 визнає вину у тому, що поставивши потерпілого у небезпечний для життя стан, він завідомо залишив його без допомоги. Таку свою поведінку він пояснив тим, що після ДТП дуже злякався, проте згодом, дізнавшись що потерпілий живий, з`явився до слідчого і зізнався у вчиненому.

Обвинувачений, захисник, прокурор, представник потерпілого не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, у зв`язку із чим, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. На виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України судом з`ясовано чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, суд переконався у добровільності їх позиції та роз`яснив учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, судом визнається доведеним, що ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тобто він вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України. Таку правову кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною. Також, судом визнається доведеним, що ОСОБА_4 завідомо залишив без допомоги особу, яку сам поставив у небезпечний для життя стан, тобто він вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 135 КК України. Таку правову кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною.

Суд звертає увагу на те, що щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди. Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (аналогічна думка викладена в Постанові ВП ВС №629/847/15к).

У судовому засіданні обвинувачений визнав свою провину, висловив жаль з приводу вчиненого, засудив свою поведінку, відшкодував потерпілому шкоду на загальну суму 40000 грн., а також обіцяв в подальшому продовжити відшкодування шкоди та надавати потерпілому необхідну допомогу, а тому щире каяття суд визнає обставиною, яка пом`якшує його покарання.

Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд виходить з того, що обвинуваченим вчинено два злочини, один з яких є нетяжким злочином проти життя та здоров`я особи, а інший є необережним злочином проти безпеки руху та експлуатації транспорту та у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів. З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_4 одружений, виховує двох доньок, працює у ФОП ОСОБА_8 на посаді продавця, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Згідно медичних довідок на обліку у психіатра та лікаря нарколога обвинувачений не перебуває.

Потерпілий в судовому засіданні підтвердив відшкодування обвинуваченим шкоди в загальному розмірі 40000грн. та просив суд призначити покарання не пов`язане із реальним позбавленням волі, тому що це дасть змогу останньому продовжити відшкодування решти заподіяної злочином шкоди.

З огляду на ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, визнання ним вини, наявності обставин, що пом`якшують покарання, доводи та позицію потерпілого, враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 за кожен злочин окремо таке покарання: за ч. 1 ст. 135 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк один рік; за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим слід визначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

У судовому засіданні прокурор, потерпілий та захисник просили суд застосувати ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого від реального відбування покарання з випробуванням. В обґрунтування своєї позиції учасники провадження послалися на те, що ОСОБА_4 вчинив необережний злочин, за відсутністю обтяжуючих обставин, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся та частково відшкодував шкоду.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства. При обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України. Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Враховуючи тяжкість та особливості цих злочинів, зокрема характер діяння, наслідки які настали, обстановку, спосіб та місце його вчинення, зважаючи на індивідуальні особливості обвинуваченого, приймаючи до уваги думку учасників провадження, суд приходить до висновку про наявність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства. На думку суду, виправлення ОСОБА_4 можливе без реального відбування покарання, у зв`язку із чим на підставі ст. 75 КК України він підлягає звільненню від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном два роки. Відповідно до ст. 76 КК України необхідно покласти на нього наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Рішення про цивільний позов
Представником ОСОБА_6 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_7 , був пред`явлений цивільний позов у якому він просить суд: стягнути з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 47 497.02 грн та моральну шкоду у сумі 1428.99 грн; стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у сумі 2 998 571,10 грн.

Представник цивільного відповідача страхової компанії ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду неодноразово повідомлялися належним чином. Відзив відносно цивільного позову до суду не направив.

Обвинувачений ОСОБА_4 вимоги за цивільним позовом визнав частково, вважає що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є надвеликим для нього та визнає лише 80 000 тисяч моральної шкоди, просив суд врахувати його майновий стан та часткове відшкодування ним шкоди.

Щодо вимог до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» про відшкодування майнової шкоди.
Із змісту цивільного позову вбачається, що, визначена позивачем майнова шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого та складається із 23808.34 грн. понесених витрат на діагностику, лікування та придбання лікарських засобів. Крім того майнова шкода полягає у відшкодуванні шкоди в частині пошкодження майна, а саме: мотоцикла марки «ZS 200 GS» реєстраційний номер НОМЕР_2 , яка згідно висновку експерта становить 23 688,68 грн.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на момент вчинення кримінального правопорушення цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/2413579. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260 000 грн., шкоду заподіяну майну 130 000грн., розмір франшизи 2600 грн.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 22 вищевказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із положеннями ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до положень ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Згідно положень ст. 28 Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 12 Закону, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

Суд враховує позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 4 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176 цс 18), з якої слідує наступне: у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

З урахуванням викладеного та враховуючи встановлені судом обставини про те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоду майну та здоров`ю потерпілого і така шкода спричинена з вини обвинуваченого, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність, то обов`язок відшкодування завданої шкоди згідно закону покладається на страховика ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», в межах лімітів страхової відповідальності на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На підтвердження заподіяння шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого ОСОБА_7 до матеріалів справи долучено документи, які підтверджують обґрунтовані понесені витрати на діагностику, лікування та придбання лікарських засобів (виписки № 7869/215 епікризу із медичної картки, видаткова накладна) на суму 23808,34 грн. Крім цього, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди заподіяно шкоду майну потерпілого, а саме знищено мотоцикл марки «ZS 200 GS» реєстраційний номер НОМЕР_2 та матеріальні збитки відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-21/2382-АВ від 22.04.2021 року складають 23688,68 грн. з урахуванням необхідності виключення з цієї суми франшизи в розмірі 2600 грн. Тому зі страхової компанії на користь потерпілого слід стягнути 21088 грн. 68 коп.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди
Позивач зазначає, що діями обвинуваченого потерпілому завдано моральну шкоду, яку оцінено в загальному розмірі 3 000 000 грн. При цьому, позивач просить суд стягнути із ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» 1428,99 грн. відшкодування моральної шкоди на потерпілого, посилаючись на приписи ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також, позивач просить стягнути із обвинуваченого 2998571 грн. відшкодування моральної шкоди на потерпілого посилаючись на вимоги ст. 1166, 1167 ЦК України.

Вирішуючи цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Суд звертає увагу на те, що страхова сума це грошова сума, у межах якої (тобто не більше) страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Порядок та розмір страхової виплати визначається відповідно до статей 23-25 вищевказаного Закону. В Постанові ВС від 1 липня 2021 року справа № 182/3734/15-к, провадження № 51-5137км19 викладено правовий висновок, що розрахунок суми на відшкодування моральної шкоди згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинен проводитися від суми страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Враховуючи викладене, з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» на користь потерпілого слід стягнути 1190,41 грн. відшкодування моральної шкоди (сума страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю (23808,34) х 5%).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Положеннями ст. 1194 ЦК передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, з урахуванням обставин даної справи, зважаючи на те, що обвинувачуваний цивільний позов частково визнав та добровільно відшкодував потерпілому 40 000 грн., керуючись вимогами розумності і справедливості суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_7 100000 гривень відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково. Стягнути із ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_7 23808.34 грн. майнової шкоди пов`язаної з лікуванням потерпілого; 21088.68грн майнової шкоди пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу; 1190,41 грн відшкодування моральної шкоди. Крім того, слід стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 100000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Рішення про відшкодування процесуальних витрат.
Згідно із ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів. Відповідно до ст.. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Для цілей розподілу судових витрат враховується розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини друга-четверта статті 137 ЦПК України).

Судом встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого (витрати на правову допомогу) склали 21000 грн., підтверджується дослідженими в судовому засіданні документами (договір про надання правової допомоги від 14 січня 2021 року укладений між ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та адвокатом ОСОБА_6 за умовами якого вони зобов`язалися надати правову допомогу в рамках кримінального провадження; акт про приймання-передачу робіт (наданих послуг), виконаних за договором про надання правової допомоги; детальний опис робіт, виконаних адвокатом; попередній розрахунок суми судових витрат.

Отже, на підставі ст. 121, 122, 124 КПК України із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 слід стягнути 21 000 грн. витрат на правову допомогу. Також, із ОСОБА_4 на користь держави підлягають стягненню витрати, пов`язані із залученням експертів у кримінальному провадженні на загальну суму 12749,1 грн.

На підставі ч. 3 ст. 55, 77 КК України строк відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами слід обчислювати з моменту набрання законної сили вироком.

Накладений арешт на автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; мотоцикл марки ZS 200 GS, реєстраційний номер НОМЕР_2 скасувати.

Речові докази, а саме: автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; мотоцикл марки ZS 200 GS, реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути.

Клопотання про застосування запобіжного заходу прокурором не заявлялося.

Керуючись ст. 368, ст. 373, ст. 374 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим слід визначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном два роки. Відповідно до ст. 76 КК України необхідно покласти на нього наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк два роки слід обчислювати з моменту набрання законної сили вироком.

Арешт, накладений ухвалами слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09.11.2020 року та від 10.11.2020 року на автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; мотоцикл марки ZS 200 GS, реєстраційний номер НОМЕР_2 скасувати.

Речові докази, а саме: автомобіль Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_9 ; мотоцикл марки ZS 200 GS, реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути ОСОБА_7 .

Стягнути із ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_4 ) на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта у кримінальному провадженні у сумі 12749,1 грн.

Цивільний позов представника цивільного позивача адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 23808.34 грн. майнової шкоди пов`язаної з лікуванням потерпілого; 21088.68 грн майнової шкоди пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу; 1190,41 грн відшкодування моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 100000 грн. відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог за цивільним позовом - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 21000 грн. витрати на правову допомогу.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На підставі ч. 3 ст. 376 КПК України роз`яснити обвинуваченому, захиснику, його законному представнику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1