Дата документу 08.08.2022 Справа № 331/549/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/549/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1080/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 червня 2022 року, якою у відношенні,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 серпня 2022 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 червня 2022 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 серпня 2022 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обставини у справі з часу застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу не змінилися, а ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою застосувати відносно обвинуваченого менш суворий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 або інший захід, не пов`язаний з позбавлення волі.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що прокурор не надав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороні захисту та обвинуваченому, чим було порушено право на захист, а звернувся до суду усно.

Зазначає, що судом не було враховано, що ОСОБА_7 раніше не засуджений, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , має стійкі соціальні зв`язки, характеризується виключно позитивно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має незадовільний стан здоров`я, під арештом знаходиться з 18 листопада 2018 року, тобто 3 роки і 8 місяців.

Зауважує, з відповіді про стан здоров`я ОСОБА_7 вбачається, що за результатами проведених обстежень він перебуває під «Д» наглядом психіатра, невролога з діагнозом «прогресуюча енцефалополінейропатія змішаного ґенезу, виражене когнитивно інтелектуальне зниження, мнестичні порушення, вести було атактичний синдром, деменція, стан після операції гідроцеле зліва.

Звертає увагу на те, що в судових засіданнях ОСОБА_7 постійно скаржиться на стан свого здоров`я, а саме на запалення грижі та йому не надають медичну допомогу в медичному закладі СІЗО.

Вказує, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України недоведений.

Зазначає, що ОСОБА_7 не має сенсу переховуватися від суду у зв`язку з тим, що він буде з`являтися до суду з метою довести свою невинуватість та розуміє, що при переховуванні він сам по собі нашкодить, що може в подальшому призвести до отримання санкції у вигляді позбавлення волі.

Крім того вказує, що свідки даного кримінального правопорушення вже допитані, а тому ризик впливу на інших учасників кримінального провадження відсутній та виглядає як припущення прокурора.

Зазначає, що призначення суворого покарання не може бути підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заявив клопотання про забезпечення його участі в судовому засіданні апеляційного суду, прокурор до судового засідання не з`явися, із заявою про відкладення розгляду апеляційної скарги не звернувся.

Заслухавши доповідь судді, захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, суворість можливого покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, що має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності обвинуваченого та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, що підвищує ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». При оцінці ризиків переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працює, не має стійких соціальних зв`язків, зокрема, дружини та неповнолітніх дітей, що свідчить про відсутність стримуючих факторів для переховування його від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

При цьому, як вбачається із матеріалів кримінального провадження та оскаржуваної ухвали, обвинувачений ОСОБА_7 наразі перебуває в м. Дніпрі для проходження експертизи на стан психічного здоров`я, що також може його спонукати, опинившись на волі, на спробу переховуватися від суду.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що не виключається можливість незаконного впливу на свідків.

Так, після скасування Запорізьким апеляційним судом вироку відносно ОСОБА_7 , призначено новий розгляд у даній справі в суді першої інстанції. Однією із підстав для скасування вироку, була необхідність проведення допиту свідка, який не був допитаний під час попереднього розгляду справи.

Як випливає із матеріалів кримінального провадження свідки при новому розгляду ще не допитувались, а враховуючи те, що суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України на даний час існує та не зменшився.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків.

Доводи захисника про те, що прокурором не надано стороні захисту та обвинуваченому клопотання про продовження запобіжного заходу не можуть бути підставою для скасування обґрунтованого та законного судового рішення, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України навіть за відсутності такого клопотання суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не засуджений, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання захисника на стійкі соціальні зв`язки у обвинуваченого матеріалами провадження не підтверджуються.

Доводи з приводу незадовільного стану здоров`я обвинуваченого не спростовують висновків суду про продовження йому застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, адже як випливає із наданої відповіді ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально виконавчої служби України» в Запорізькій області від 16 травня 2022 року стан здоров`я останнього є стабільним, він перебуває в умовах Запорізької міської медичної частини під постійним наглядом медичних працівників (а.с. 79).

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений вже понад 3 роки перебуває під вартою, не є підставою для зміни йому запобіжного заходу, оскільки, характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи.

Таким чином, в даному випадку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не виходить за межі розумного строку та не суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки кореспондується з характером суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 червня 2022 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 серпня 2022 року включно, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4