Провадження № 11-кп/4808/291/22
Категорія ст. 199 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 червня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначеним розміром застави щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в кримінальному провадженні № 0001727 за обвинуваченням його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.3 ст. 185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 червня 2022 року продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначеним розміром застави на строк до 08 серпня 2022 року включно.

Суд першої інстанції мотивував прийняте рішення тим, що спливає строк, на який було продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 , а судове провадження не закінчилось, існують ризики, зазначені у статті 177 КПК України, - обвинувачений ОСОБА_7 з метою ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у даному кримінальному провадженні, може вчинити інше кримінальне правопорушення, тому суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, оскільки інший запобіжний захід не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України, та виконання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків. При цьому судом першої інстанції враховав тяжкість вчинених злочинів, дані, що характеризують особу ОСОБА_7 , його вік, стан здоров`я, майновий стан, відсутність міцних соціальних зв`язків, роботи та джерела доходів, те, що обвинувачений раніше судимий за вчинення корисливих злочинів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у вигляді домашнього арешту. Вказує, що ризики, на які посилається прокурор у клопотанні - недоведені , посилаючись на ст.177 КПК України. Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги та не дано оцінки тим обставинам, що обвинувачений ОСОБА_7 вже тривалий час перебуває під вартою, судовий розгляд триває вже більше року, в даний час стан здоров`я ОСОБА_7 погіршився і він потребує лікування та всебічного обстеження. Сторона захисту стверджує, що наміру переховуватися від слідства та суду обвинувачений не має.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, оскільки суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання, таке рішення прийнято за наявності необхідних для цього підстав, з наведенням відповідних мотивів.

Частиною 1 ст. 29 Конституції України визначено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про : наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 10001727 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.3 ст. 185 КК України, а саме: 1) у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно; 2) у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаного з проникненням у житло (а. п.1-6 ).

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, встановлено відповідальність у виді позбавлення волі на строквід трьох до шести років, таке згідно з ст. 12 КК України є тяжким злочином.
За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, встановлено відповідальність у виді позбавлення волі на строквід чотирьох до шести років., таке згідно з ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Серйозність пред`явленого обвинувачення, відповідно до п. 81 рішення ЄСПЛ у справі від 26 липня 2001 року «Ілійков проти Болгарії» (справа №33977/97) є тим фактором, який надає можливість продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки це є один із аспектів при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження заняття злочинною діяльністю.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

При вирішенні питання про законність оскарженого рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

В той час, оскільки зібрані під час досудового розслідування докази були достатніми для складання обвинувального акту, особа, про яку йдеться, могла вчинити таке правопорушення.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що будь-які менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не можуть забезпечити уникнення дійсних і наявних ризиків та виконання обвинуваченим ОСОБА_9 покладених на нього процесуальних обов`язків.

На думку суду апеляційної інстанції, інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_9 кримінальне правопорушення, може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції враховує, що ризик в свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для судового провадження подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

У відповідності з ст. 199 КПК України в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження доводи прокурора про те, що ризики згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України з часу застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу, що в свою чергу виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції вважає, що під час розгляду клопотання доведено неможливість запобігання відповідним ризикам у разі застосування до ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Колегія суддів враховує, що суд першої інстанції оцінюючи в сукупності всі наведені вище обставини, враховуючи характеризуючі особу обвинуваченого дані, зважаючи, що інкриміновані обвинуваченому злочини було вчинено в час розгляду судом щодо нього інших кримінальних проваджень, а відтак при зміні запобіжного заходу він може переховуватися від суду або вчинити нові злочини, чи впливати на потерпілих та свідків, які ще не допитані в ході судового розгляду, а це може значно ускладнити розгляд справи по суті. Окрім того суд вважає, що застосування іншого запобіжного заходу, не зможе на даному етапі судового розгляду в повній мірі нівелювати наявні ризики, а відтак не буде здатним і забезпечити дієвість даного кримінального провадження в суді.

Також, відповідно до листа начальника Філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» у Чернівецькій, Івано-Франківській, Закарпатській та Тернопільській областях від 16 листопада 2021 року № 1822/ЧН-21 (а.п. 10) ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період перебування в УВП № 12 був оглянутий лікарями Івано-Франківської міської медичної частини № 12 з приводу стану здоров`я та проводились додаткові методи обстеження. Враховуючи скарги на стан здоров`я, додаткові методи обстеження, встановлено діагноз: Вогнищева алопеція. З приводу даного захворювання ОСОБА_7 отримував амбулаторне лікування.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Керівництво установи виконання покарань забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах установ виконання покарань (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво установи виконання покарань забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини установи виконання покарань закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини установи виконання покарань готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва установи виконання покарань.

Даних про неможливість отримання лікування в умовах обрання відповідного запобіжного заходу запобіжного заходу стороною захисту не надано.

Разом з тим такий факт лікування не може бути підставою для зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .
На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції в повній мірі врахував положення ст. ст. 177, 178, 183, 194, 199 КПК України, оцінив в сукупності всі обставини, наведені сторонами кримінального провадження та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_11 .

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів також звертає увагу, що суд першої інстанції повинен вживати необхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки, що прямо передбачено ст. 12 КПК України, оскільки недотримання строків розгляду кримінальних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований ст. 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Суд першої інстанції повинен, діючи з більшою відповідальністю, зосередити свої зусилля на дотриманні вимог щодо розумного строку розгляду кримінального провадження та прийняти ефективні заходи щодо розгляду кримінального провадження по суті та постановлення остаточного рішення.

Керуючись вимогами ст.ст. ст.ст. 177, 183, 197, 376, 404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 червня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначеним розміром застави щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в кримінальному провадженні № 0001727, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4