Єдиний унікальний номер 205/4189/22
Провадження № 1-в/205/287/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 .

Секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому виїзному засіданні в приміщенні ДУ «Дніпровська ВК №89» подання начальника Державної установи «Дніпровська ВК №89» щодо засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого, про звільнення від подальшого відбування покарання у зв`язку із хворобою на підставі ст. 84 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

представника ДВК №89 - ОСОБА_5 ,

представника медичної частини ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває подання начальника державної установи "Дніпровська виправна колонія (№89)" про звільнення від відбування покарання за хворобою засудженого ОСОБА_3 , у якому зазначено, що згідно висновку спеціальної лікарської комісії про медичний огляд, хвороба засудженого підпадає під перелік захворювань, які є підставою для подання матеріалів до суду щодо звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою.

У судовому засіданні представник ДВК №89 подання підтримав, охарактеризував засудженого таким, що стає на шлях виправлення. Засуджений хворіє на туберкульоз, має хронічну хворобу нирок, стан важкий.

Представник медичної частини лікар ОСОБА_6 ствердив, що стан здоров`я засудженого важкий, подальше відбування покарання загрожує життю засудженого.

Прокурор подання підтримав, просить задовольнити.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали подання разом з висновком лікарсько-консультативної комісії про медичний огляд засудженого, особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Стаття 152 КВК України визначає, що підставами звільнення від відбування покарання є хвороба засудженого.

В силу ч. 2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» вирішуючи питання про звільнення від подальшого відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» від 28 вересня 1973 року № 8, факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання.

Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань.

ОСОБА_3 засуджений вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 26.11.2020 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

Початок строку 02.10.2020 року, кінець строку 02.10.2023 року. Станом на 08 серпня 2022 року не відбутий строк: 1 рік 1 місяць 24 дні.

Як слідує з висновку лікарсько-консультативної комісії від 12.07.2022 року у ОСОБА_3 діагностовано: «Хронічна хвороба нирок. Стадія V. Хронічний дифузний гломерулонефрит в стадії нестійкої ремісії. Нефротичний синдром. Вторинно зморщена нирка ліворуч. Хронічна ниркова недостатність IV стадії. СКФ 12. Уремія ІХС. Порушення функції збудження міокарда типу блокади правої ніжки пучка Гіса. Порушення реполяризації. СН ІІА. Хронічний бронхіт в стадії нестійкої ремісії. ЛН І ст. МЛСТБ (02.2021) верхніх часток легень (інфільтративний), дестр. (-), МБТ (-), М(-), МГ (+), ріф.(+), К(-), резіст. (І+, ІІ-), гіст. (0), кат.4 (ВДТБ), ког.1 (2021). Інтоксикаційний синдром. Анемія. Кахексія. Поліорганна недостатність».

За наслідком розгляду комісія вирішила, що загальний стан хворого тяжкий та є підстави для подання до суду матеріалів про звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою.

Підставою для звільнення відповідно до п.ХІ Переліку хвороб, є хронічні хвороби нирок IV, V стадій.

Згідно матеріалів особової справи та висновку лікарсько-консультативної комісії від 12.07.2022 року, туберкульозом хворіє з 2020 року, виявлена хронічна хвороба нирок V стадія. Незважаючи на проведене лікування, хвороба на яку страждає засуджений прогресує і набула характеру зазначеного в Переліку хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

В ході судового розгляду, лікуючий лікар ОСОБА_6 зазначив, що незважаючи на отримане лікування, стан здоров`я засудженого постійно погіршується, та на даний час є надзвичайно важким. Заходи лікування неефективні, хвороба прогресує. Внаслідок прогресування хвороби та відсутності необхідних ліків, подальше утримання засудженого в місцях позбавлення волі загрожує його життю.

Таким чином, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_3 захворів на тяжку хворобу і ця хвороба перешкоджає йому відбувати покарання, подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує його життю. Засуджений за час відбування покарання характеризується посередньо. З огляду на стан здоров`я засуджений втратив суспільну небезпечність.

Відповідно до ст. 7,8 КВК України, держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду. Засуджений має право на охорону здоров`я в обсязі, встановленому Основами законодавства України про охорону здоров`я, за винятком обмежень, передбачених законом.

Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Нормами частини 1 статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладає на державу зобов`язання охороняти право кожної людини на життя. Обов`язками держави з реалізації права на життя, яке є найбільшим і найважливішим із соціальних та правових благ особистості, є створення належних умов для реалізації цього права.

Так, в рішення ЄСПЛ у справі "Коновальчук проти України" від 13.10.2016 року, ЄСПЛ підтвердив системні порушення права засуджених осіб на медичну допомогу, відсутність адекватного лікування, так і про неналежні умови перевезення, що в подальшому було визнано судом порушенням з боку держави Україна.

Враховуючи особу засудженого, встановлені в судовому засіданні обставини, пояснення учасників, дослідивши особову справу та медичні документи на засудженого, суд вважає, що подання адміністрації колонії слід задовольнити.

На підставі викладеного, відповідно ст. 84 КК України, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Подання начальника державної установи "Дніпровська виправна колонія (№89)" щодо засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про звільнення від подальшого відбування покарання у зв`язку із хворобою на підставі ст. 84 КК України - задовольнити.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 26.11.2020 року за ч. 3 ст. 185 КК України, до 3 років позбавлення волі, звільнити від подальшого відбування покарання на невідбутий строк 1 (один) рік, 1 (один) місяць 24 (двадцять чотири) дні, у зв`язку з тяжкою хворобою, що перешкоджає відбуванню покарання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1