Дата документу 30.05.2022 Справа № 314/3152/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/495/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №314/3152/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання щодо засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Марганець Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який відбуває покарання в ДУ «Софіївська виправна колонія (№55)»,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений просив переглянути ухвалу районного суду та задовольнити його клопотання.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, з`ясувавши позицію прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_7 засуджено вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03.12.2018 року за ч.2 ст.310 КК до 3 років позбавлення волі.

ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні даного клопотання, виходив з того, що засуджений не довів свого виправлення, а тому не підлягає умовно-достроковому звільненню.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Відповідно до положень КВК України основаним засобом виправлення і ресоціалізації засуджених є, зокрема, суспільно корисна праця.

При вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення необхідно враховувати, чи стала особа на шлях виправлення, чи прагне засуджений до такого виправлення, чи є позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, а саме: зразкова поведінка, сумлінне ставлення до праці.

Висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Зазначених вимог суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого дотримався.

Із наданої установою характеристики вбачається, що засуджений ОСОБА_7 протягом 2020 року порушував вимоги режиму відбування покарання за що має 5 стягнень, які погашені в установленому законом порядку, заохочень не має. На виробництві установи не працевлаштований, не дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, до виконання робіт з благоустрою колонії не залучався. Не бере участі у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених, не приймає участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Рішенням комісії установи від 15.07.2021 року засудженому ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні до нього умовно-дострокового звільнення, як такому, що не довів своє виправлення.

Разом з цим, ОСОБА_7 був неодноразово засуджений за вчинення злочинів проти власності та у сфері обігу наркотичних засобів, звільнявся з іспитовим строком та звільнявся умовно-достроково, проте це належним чином на поведінці засудженого не відобразилося.

Зазначене певним чином характеризує поведінку засудженого під час відбування ним покарання та дає підстави вважати, що відбутий термін покарання не є достатнім для виправлення засудженого.

Отже суд першої інстанції, розглядаючи клопотання засудженого, з достатньою повнотою перевірив наявні в матеріалах особової справи документи, які свідчать про поведінку засудженого протягом усього часу його перебування в установі відбування покарання та роботу, і належним чином мотивував в ухвалі свої висновки про те, що ОСОБА_7 не довів своє безумовне виправлення та перевиховання.

Переконливих аргументів, які би спростовували зазначені висновки суду, в апеляційній скарзі засудженим не наведено.

Також колегія суддів при прийнятті рішення враховує, що метою вироку є не тільки виправлення засудженого, запобігання вчиненню ним нових злочинів, але й кара, як відплата за вчинений злочин. У вказаній якості, кара не тільки визначає характер покарання, а й значною мірою забезпечує досягнення всіх цілей покарання, а забезпечення цієї мети, є обов`язковою відповіддю держави на вчинення злочину, а також сам факт призначення необхідного і достатнього покарання, певною мірою забезпечує почуття справедливості у потерпілого та суспільства.

Відтак, колегія суддів вважає, що обставини даної справи свідчать про відсутність достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , а тому його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4