печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , представника власника майна ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо кіберзлочинності управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000095, -

ВСТАНОВИВ:
На розгляд слідчого судді надійшло клопотання прокурора відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо кіберзлочинності управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000095, що вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- грошові кошти 4100 (чотири тисячі сто) доларів США та 500 (п"ятсот) Євро, купюрами номіналом 100 доларів США 41 шт., 100 Євро 3 шт., 50 Євро 4 шт., які належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор зазначає, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000095 від 20.01.2022, розпочатого за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.361, ч. 2 ст. 361-2, ч.3 ст. 362 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб, діючи на території України здійснює несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем, а також вчиняє несанкціоновані дії з інформацією, яка має обмежений доступ з метою її несанкціонованого копіювання та подальшого збуту.

У ході виконання доручення оперативними працівниками встановлено ряд громадян України, у тому числі і службових осіб Державної митної служби України, які здійснюють збут інформації з обмеженим доступом, використовуючи створені та адмiнiструємi ними телеграм-канали.

Зокрема, встановлено, що особами, які здійснюють несанкціоноване копіювання інформації, яка обробляється в автоматизованих системах Державної податкової служби України (далі - ДПС України) є головний державний інспектор Центрального МУ ДПС по роботі з ВПП (адреса розташування: м. Київ, вул. Кошиця, буд. 3) - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на адміністративний будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить державі Україна в особі Державної податкової служби України та перебуває у правокористуванні ГУ ДПС у м. Києві.

02.09.2022 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.08.2022 (справа № 757/20009/22-к) проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем роботи ОСОБА_4 , в ході якого виявлено та вилучено, окрім іншого, грошові кошти 4100 (чотири тисячі сто) доларів США та 500 (п"ятсот) Євро, купюрами номіналом 100 доларів США 41 шт., 100 Євро 3 шт., 50 Євро 4 шт..

Присутній при проведенні обшуку ОСОБА_4 походження вилучених грошей пояснив тим, що кошти обготівкував зі свого рахунку та підтвердження не надав.

Оскільки на вилучення грошових коштів ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.08.2022 (справа № 757/20009/22-к) дозвіл не було надано, проте в ході досудового розслідування встановлено, що власник коштів ОСОБА_4 займався несанкціонованим копіюванням інформації, яка обробляється в автоматизованих системах Державної податкової служби України, розповсюджував її, за що отримував грошові кошти, тому - 02.09.2022 винесено постанову про визнання вилученого в ході обшуку, а саме: грошові кошти 4100 (чотири тисячі сто) доларів США та 500 (п`ятсот) Євро, купюрами номіналом 100 доларів США - 41 шт., 100 Євро - 3 шт., 50 евро - 4 шт. - речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000095.

З урахуванням викладеного прокурор просить клопотання задовольнити та накласти арешт на вилучені в ході обшуку кошти з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, яке має критерії речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 , заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначаючи, що воно є незаконним та необґрунтованим. Так, зазначив, що матеріалами, що долучені до клопотання, жодним чином не доводиться необхідність накладення арешту на вилучені кошти, те, що вони отримані протиправним шляхом. Окрім того, адвокат долучив до матеріалів справи документи, зокрема банківські квитанції, якими обґрунтовується законність походження вилучених коштів.

Власник вилученого майна ОСОБА_4 підтримав думку свого представника.

Заслухавши позиції сторін, вивчивши матеріали клопотання та матеріали, що долучені в судовому засіданні, слідчий суддя надходить наступних висновків.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000095 від 20.01.2022, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.361, ч. 2 ст. 361-2, ч.3 ст. 362 КК України /а.м. 5 7/.

09.08.2022 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/20009/22-к надано дозвіл на проведення обшуку за місцем роботи ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 /а.м. 15-16/.

02.09.2022 з 09-20 год. до 13-42 год. було проведено обшук за місцем роботи ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого, зокрема, було вилучено грошові кошти 4100 (чотири тисячі сто) доларів США та 500 (п"ятсот) Євро, купюрами номіналом 100 доларів США 41 шт., 100 Євро 3 шт., 50 Євро 4 шт./а.м. 17-27/.

02.09.2022 постановою слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 майно, вилучене за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти 4100 (чотири тисячі сто) доларів США та 500 (п"ятсот) Євро, купюрами номіналом 100 доларів США 41 шт., 100 Євро 3 шт., 50 Євро 4 шт. визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000095 /28-30/.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Так, ч. 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, до клопотання не долучено матеріалів, які б надали можливість переконливо припускати, що ОСОБА_4 причетний до розслідуваної у кримінальному провадженні № 0000095 протиправної діяльності, на такі обставини вказує виключно протокол допиту свідка - співробітника Служби безпеки України. Крім того, жодними матеріалами клопотання, в тому числі вищевказаним допитом, не підтверджується, що ОСОБА_4 отримував будь-які грошові кошти від протиправної діяльності.

Відповідно, посилання на те, що вилучені у ОСОБА_4 грошові кошти відповідають критеріям ст. 98 КПК України є виключно припущенням та не обґрунтовані матеріалами провадження.

Окрім того, слідчий суддя бере до уваги документи, що були долучені адвокатом в судовому засіданні, які обґрунтовують законність походження коштів, на які просить накласти арешт прокурор у вказаному клопотанні.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року та рішення Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності кримінального провадження, зважаючи, що сторона кримінального провадження, яка звернулась із означеним клопотанням, не довела необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, надходить висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо кіберзлочинності управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000095 залишити без задоволення.

Повернути ОСОБА_4 вилучені 02.09.2022 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти, а саме: 4100 (чотири тисячі сто) доларів США та 500 (п`ятсот) Євро, купюрами номіналом 100 доларів США 41 шт., 100 Євро 3 шт., 50 євро 4 шт.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1