Справа № 590/879/17
Провадження № 1-кп/590/1/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2022 року Ямпільський районний суд
Сумської області
У складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5
їх захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відео конференції кримінальне провадження № 0000272 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,-
встановив:
04.09.2017 року до суду надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 24.09.2021 року вказане кримінальне провадження передано у провадження судді Ямпільського районного суду Сумської області ОСОБА_1 /а.с. 8 т.6/.
Ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 29.09.2021 року кримінальне провадження суддею ОСОБА_1 прийнято до свого провадження та призначено в підготовче судове засідання /а.с. 9 т.6/.
Як убачається з матеріалів справи, потерпілою у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_7 .
Вказана потерпіла неодноразово викликалася в підготовче судове засідання судом, однак, незважаючи на всеохоплюючі заходи, які вживалися судом для забезпечення її явки, останні результату не дали, потерпіла до суду не з`явилася. Причини неявки суду не пояснила. 29.07.2022 від потерпілої надійшла заява про розгляд кримінального провадження без її участі.
Враховуючи таку ситуацію, сторони вважали /окрім прокурора, який при вирішенні вказаного клопотання послався на розсуд суду/ за можливе провести підготовче судове засідання у відсутність потерпілої з чим суд погоджується.
Прокурор вважає за можливе призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду. Захисник та обвинувачені також вважали за можливе призначити справу до судового розгляду.
Вислухавши думку прокурора, осіб, що беруть участь у справи, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 п. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Судом встановлено, що обвинувальний акт підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив, до нього доданий реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки обвинувачених та захисників про отримання копії обвинувального акта та вказаного вище реєстру. Формально обвинувальний акт відповідає і вимогам п.5) ч.2 ст.291 КПК України, згідно якого обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Враховуючи як вимоги національного законодавства, так і положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що зазначення в обвинувальному акті таких розділів, як «Виклад фактичних обставин кримінальних порушень та їх правова кваліфікація», «Правова кваліфікація», «Формулювання обвинувачення», зміст яких носить формальний характер, не робить його таким, що відповідає вимогам п.5) ч.2 ст.291 КПК України.
Верховний Суд України у своїй постанові по справі N 5-328 кс-16 від 24 листопада 2016 року, аналізуючи зазначену норму, вказує, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складових:
1) фактичних обставин кримінального правопорушення;
2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення");
3) формулювання обвинувачення.
При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
У ч.1 ст.91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
За змістом п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві" від 24 жовтня 2003 року N 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом.
Не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, детально розмірковуючи над цим питанням, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону та всупереч п.5 ч.2 ст.291 КПК України містить неконкретний виклад фактичних обставин.
Так, з обвинувального акту наданого суду вбачається, що органом досудового розслідування він складений у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000272 23.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, у відношенні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ..
Викладаючи фактичні обставини кримінального правопорушення орган досудового розслідування в обвинувальному акті зазначає, що « ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою у групі, з корисливих мотивів та метою особистого збагачення, висловили ОСОБА_7 пропозицію надати їм неправомірну винагороду у сумі 1400 грн. за безперешкодний пропуск товару на територію РФ без проведення його митного оформлення.
На вказану пропозицію ОСОБА_7 близько 08 год. 00 хв. 28.06.2017 у купе №1 вагону №4 поїзду сполучення «Кишинів-Москва», який перебував на залізничній станції «Хутір-Михайлівський» у м.Дружба Ямпільського району Сумської області, вул. Привокзальна, 11, передала неправомірну вигоду у сумі 1400 грн. службовим особам Сумської митниці ДФС ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ».
Тобто обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у викладені фактичних обставин кримінального правопорушення містить вказівку на вчинення обвинуваченими об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, як у формі прохання надати неправомірну винагороду для себе, так і у формі одержання неправомірної вигоди від потерпілої.
Правова кваліфікація дій викладена таким чином: «зазначені дії ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у ході досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.368 КК України».
В той же час формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_4 і ОСОБА_5 вказує про вчинення ними злочину виключно у формі «одержання неправомірної вигоди, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб».
Даних про вчинення ними злочину у формі прохання надати неправомірну винагороду для себе, в супереч викладеним фактичним обставинам кримінального правопорушення формулювання обвинувачення не містить.
Як вбачається з диспозиції частини 3 статті 368 КК України /формулювання обвинувачення якій має чітко відповідати/ передбачена кримінальна відповідальність за діяння, що полягає в прийнятті пропозиції, обіцянки або одержанні службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, предметом якого була неправомірна вигода у великому розмірі або вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, або за попередньою змовою групою осіб, або повторно, або поєднане з вимаганням неправомірної вигоди. З об`єктивної сторони цей злочин може бути вчинений у таких формах стосовно неправомірної вигоди: 1) прийняття пропозиції, обіцянки її надання; 2) її одержання; 3) прохання її надати. Суб`єктом одержання неправомірної вигоди може бути лише службова особа.
Згідно викладу в обвинувальному акті обставин кримінальних правопорушень ОСОБА_4 . Наказом №1137-о від 30.11.2016 призначена на посаду старшого державного інспектора відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням Сумської митниці ДФС; ОСОБА_5 . Наказом №743-о від 01.08.2016 призначена на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення «Пасажирський» митного посту «Хутір-Михайлівський» Сумської митниці ДФС. Тому можна лише припустити, що на момент вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були службовими особами, оскільки у формулюванні обвинувачення цього не зазначено.
Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Поряд з іншим відсутнє в обвинувальному акті і викладення способу вчинення кримінального правопорушення у формі одержання обвинуваченими неправомірної вигоди.
Суд вважає, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані у своїй сукупності не дають повного уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного мають місце безумовні порушення вимог КПК щодо змісту обвинувального акту.
З огляду на викладене, суд вважає, що наведені істотні порушення вимог КПК України свідчать про невідповідність направленого обвинувального акту вимогам кримінально-процесуального закону та унеможливлюють призначення судового розгляду, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 314-316 КПК України, суд-
У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000272 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.368 КК України - повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Ямпільський районний суд Сумської області.
Ухвала набирає законної сили на наступний день після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя : ОСОБА_1