Провадження № 11-кп/824/1520/2022 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 29 січня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 250 000 гривень 00 копійок.Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_7 , 10.11.2017 року, приблизно о 19 годині 05 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Сортувальна, від вул. Дарницьке шосе, в напрямку вул. Канальна в м. Києві, в порушення вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, маючи технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди, шляхом виконання вимог вказаного пункту Правил, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого поряд з перехрестям вулиць Сортувальна та Канальна, що позначений на дорожньому покритті дорожньою розміткою та відповідними дорожніми знаками ПДР, не вчасно відреагував на те, що перед зазначеним пішохідним переходом зупинився транспортний засіб, який рухався в сусідній смузі руху попутного напрямку руху, а також не переконався, що на вказаному пішохідному переході відсутні пішоходи, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, а тому несвоєчасно виявив пішохода - ОСОБА_9 , який перебував на пішохідному переході, та маючи перевагу в русі, здійснював перехід зазначеної проїзної частини, безпосередньо по розмітці нерегульованого пішохідного переходу з ліва на право, відповідно до траєкторії руху автомобіля, внаслідок чого ОСОБА_7 не зміг своєчасно зупинитись, щоб дати дорогу вказаному пішоходу, для якого створив небезпеку, та допустив наїзд на нього, в результаті чого останньому було спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіянні пішоходу ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Не погоджуючись із вироком суду захисник подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок скасувати та кримінальне провадження закрити, на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.
В обґрунтуванні апеляційних вимог вказує на те, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, не була доведена під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Зокрема, звертає увагу на розбіжності в показах потерпілого ОСОБА_9 , що призвело до різних висновків експертів, на недопустимість та неналежність такого доказу по справі як висновку судово - медичної експертизи №404/е від 06.04.2018 року, який отриманий внаслідок істотного порушення прав людини і основоположних свобод, так як виконаний на підставі вихідних медичних даних, які безпідставно долучені до кримінального провадження без ухвали слідчого судді.

Вважає також недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту з потерпілим від 14.08.2018 року і схеми до нього, оскільки в ньому не зазначена криміналістично - значима інформація, що позбавляє можливості перевірити достовірність вимірів, що призводить до недопустимості висновків судових автотехнічних експертиз №12-1/1214 від 23.07.2018, №12-1/1524 від 22.08.2018 року, які виконані на підставі вихідних даних, отриманих з протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілим. Зазначає також , що експертиза технічного стану автомобіля марки «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_1 не проводилась і відповідно, стороною обвинувачення не доведено, що дана ДТП сталася не з причин технічного характеру, пов`язаних з експлуатацією транспортного засобу.

Також зазначає, що докази по справі зібрані під процесуальним керівництвом неналежного прокурора, оскільки постанова про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 14.11.2017 року не підписана заступником прокурора Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_11 , а постанова про призначення групи прокурорів від 11.11.2017 року, яка долучена до справи під час судового розгляду є сфальсифікованою та не має юридичної сили, так як відсутня у реєстрі матеріалів досудового розслідування і стороні захисту не відкривалась.

В запереченні на апеляційну скаргу, потерпілий ОСОБА_9 просить вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вважає вирок законним, об`єктивним та обґрунтованим, таким, що повністю відповідає кримінальному закону, висновки суду повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та обставинам, що були досліджені в суді під час розгляду вказаного кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, потерпілого,його представника, прокурора, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.02.2021 року (справа № 754/7061/15, провадження №51-4584 кмо 18) за змістом статей 36,37, 110 КПК України рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматися у формі постанови, яка має міститися у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК України вимогам до процесуального рішення у формі постанови, у тому числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла.
Відсутність зазначеної постанови в матеріалах досудового розслідування або її не підписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора(прокурорів), який не мав на те законних повноважень.
З обвинувального акту щодо ОСОБА_7 випливає, що процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснювалося групою прокурорів Київської місцевої прокуратури №2 у складі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .
З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що заступником керівника Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_16 14.11.2017 року прийняте процесуальне рішення у формі постанови про призначення групи прокурорів (т.1 а.13).
З наданої захисником безпосередньо суду першої інстанції копії постанови від 14.11.2017 року про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , отриманої у порядку виконання вимог ст.290 КПК України, вбачається, що вона не підписана заступником керівника Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_17 ( т.2 а.33).
Сторонами кримінального провадження не оспорюється та обставина, що матеріали досудового розслідування,до яких був наданий доступ стороні захисту у порядку ст.290 КПК України, не містили підписаної постанови заступника керівника Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_18 від 14.11.2017 року про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні, про яку зазначено у реєстрі матеріалів досудового розслідування.
З наданої безпосередньо суду першої інстанції прокурором, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 вбачається, що вона підписана заступником керівника Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_17 , проте датована 11.11.2017 року ( т.2 а.32).
У вироку суд визнав, що досудовим розслідуванням зібрані допустимі докази винуватості ОСОБА_7 під процесуальним керівництвом прокурора, який мав на те визначені у встановленому кримінальним процесуальним законом повноваження.
При чому, суд взяв до уваги пояснення прокурора про те ,що при ознайомленні з матеріалами досудового розслідування стороні захисту був помилково наданий проект постанови про створення групи прокурорів від 14.11.2017 року, яка не мала бути підписаною, оскільки існувала постанова від 11.11.2017 року, відкриття якої в ході судового провадження не свідчить про порушення вимог ст.290 КПК України.
Проте, із зазначеним висновком колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.
За змістом вимог ст.291,293 КПК України після відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів досудового розслідування слідчим складається обвинувальний акт, який затверджується прокурором , до якого додається реєстр матеріалів досудового розслідування.
Відповідно до вимог ч.2 ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування.
У реєстрі матеріалів досудового розслідування , складеного слідчим, долученого до обвинувального акту, зазначено наявність процесуального рішення про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні у формі постанови від 14.11.2017 року.
Прокурором закінчено досудове розслідування у кримінальному провадженні шляхом звернення до суду з обвинувальним актом, до якого був доданий реєстр матеріалів досудового розслідування із зазначенням наявності постанови від 14.11.22017 р. про створення групи прокурорів у кримінальному провадженні.
Таким чином, і слідчий, складаючи реєстр матеріалів досудового розслідування, і прокурор, звертаючись до суду з обвинувальним актом і вказаним реєстром, фактично погодилися з наявністю у прокурорів повноважень на підставі постанови від 14.11.2017 року.
Вказані факти спростовують пояснення прокурора у суді першої інстанції про те, що стороні захисту помилково у порядку ст.290 КПК України був відкритий проект постанови від 14.11.2017 року.
Об`єктивних доказів існування постанови про створення групи прокурорів від 11.11.2017 року під час досудового розслідування, прокурором під час судового розгляду і апеляційного перегляду вироку не надано.
З огляду на те, що постанова від 14.11.2017 року про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні не підписана заступником керівника Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_17 , то слід визнати , що зібрані під час досудового розслідування докази є недопустимими як такі, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурорів, які не мали на те законних повноважень.
На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, правильно визнавши допустимим факт відкриття постанови про створення групи прокурорів від 11.11.2017 року стороні захисту під час судового провадження, але дійшовши помилкового висновку про допустимість доказів у кримінальному провадженні, зібраних під наглядом і процесуальним керівництвом прокурорів, які під час досудового розслідування не мали на те законних повноважень.
З огляду на наведене , доводи апеляційної скарги захисника про неналежність прокурорів, які здійснювали процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні є такими , що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Оскільки судом апеляційної інстанції визнано недопустимими усі докази у кримінальному провадженні внаслідок їх зібрання під наглядом і процесуальним керівництвом прокурорів, які не мали на те законних повноважень, то доводи апеляційної скарги про неналежність чи недопустимість конкретних доказів винуватості ОСОБА_7 з підстав отримання вихідних даних для проведення експертних досліджень з порушенням норм кримінального процесуального закону не є такими, що можуть вплинути на ухвалення судового рішення.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, в суді і вичерпанням можливості їх отримати.
Згідно з вимогами ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції , встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.
За таких обставин вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закриттю на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.
Керуючись ст.404,405,407,417,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника задовольнити.

Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 29 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження за його обвинуваченням за ч.1 ст.286 КК України закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: