Справа № 354/1099/19
Провадження № 11-кп/4808/260/22
Категорія ч. 2 ст. 194 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000178 за апеляційними скаргами прокурора Надвірнянської окружної прокуратури ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_7 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2022 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, пенсіонера, одруженого, на утриманні немає нікого, несудимого, українця, громадянина України, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 194 КК України,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст.162, ч. 2 ст. 194 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України штраф, в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.;

- за ч. 1 ст. 162 КК України штраф, в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.;

- за ч. 2 ст. 194 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 74, п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного йому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу, в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп., у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно ч. 3 ст. 72 КК України, призначене судом покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України у виді штрафу виконувати самостійно.

Застосовано до ОСОБА_8 ст.75 КК України і звільнено його від відбування призначеного покарання за ч. 2 ст. 194 КК України у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в розмірі 10048 (десять тисяч сорок вісім) гривень 64 копійок.

Вирішено питання про речові докази.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_8 умисно спричинив легкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_11 . Також він незаконно проник до житла потерпілої ОСОБА_11 . Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 шляхом підпалу умисно пошкодив чуже майно, що заподіяло потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду в особливо великих розмірах.

Вказані кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

25 вересня 2019 року близько 23 год. 30 хв., обвинувачений ОСОБА_8 по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , під час конфлікту із ОСОБА_11 умисно, усвідомлюючи протиправність і суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, наніс два удари обухом сокири в ділянку лівого плеча ОСОБА_11 , спричинивши останній, згідно висновку судово-медичного експерта №184 від 11.10.2019 року, тілесне ушкодження у вигляді синця лівого плеча, яке згідно «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Продовжуючи свою кримінально-протиправну діяльність, 26 вересня 2019 року близько 02 год. 30 хв., ОСОБА_8 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, вирішив з`ясувати стосунки із ОСОБА_11 і з цією метою пішов до місця її проживання, що в АДРЕСА_1 . Вважаючи, що ОСОБА_11 до будинку його не пустить, ОСОБА_8 взяв із собою сокиру з метою проникнення в будинок.

Прийшовши до вищевказаного будинку та переконавшись, що вхідні двері зачинені, обвинувачений умисно, всупереч волі ОСОБА_11 , як законного власника житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , порушуючи гарантоване їй ст.30 Конституції України право на недоторканість житла, за відсутності визначених законом підстав, шляхом відважування сокирою вхідних дверей, проник до приміщення вказаного житлового будинку, з метою відшукання ОСОБА_11 .

В подальшому, а саме 26 вересня 2019 року, близько 03 год. 20 хв. ОСОБА_8 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на подвір`ї будинку ОСОБА_11 , побачив пластикові пляшки із паливно-мастильними матеріалами, після чого в нього виник умисел на підпал вказаного житла.

Переслідуючи мету знищення належного ОСОБА_11 дерев`яного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , обвинувачений ОСОБА_8 умисно, усвідомлюючи протиправність і суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків розлив вищевказані паливно-мастильні матеріали по кімнатах та інших приміщеннях будинку потерпілої та підпалив їх, в результаті чого вогнем пошкоджено зовнішню та внутрішню частини приміщення зазначеного вище житлового будинку. Вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт якого, згідно висновку експерта № СЕ-19/109/30-90БТ/19 від 24.12.2019 року, становить 1057021 грн., чим потерпілій ОСОБА_11 завдано матеріальну шкоду в особливо великих розмірах, як таку що більше, як у шістсот разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким: призначити покарання ОСОБА_8 :

-за ч. 1 ст. 125 КК України штраф, в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

-за ч. 1 ст. 162 КК України штраф, в розмірі 100 (сто) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень;

-за ч. 2 ст. 194 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі без застосування ст. 75 КК України.

На підставі ч. ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_8 покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі без застосування ст. 75 КК України та штраф у розмірі 100 (сто) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Обґрунтовує вимоги апеляційної скарги тим, що вирок підлягає скасуванню з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення. Вказує, що суд першої інстанції недостатньо врахував ступінь тяжкості та обставини скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення, його суспільно-небезпечні наслідки та особу обвинуваченого. Зазначає, що суд невиправдано застосував ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 та призначив покарання, яке в силу своєї м`якості не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В доповненні до апеляційної скарги прокурор стверджує, що вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2022 року є незаконним в зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність при призначенні покарання за сукупністю злочинів. Вказує, що ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 194 КК України, тобто за сукупністю кримінальних правопорушень. Водночас покарання за сукупністю кримінальних правопорушень судом не призначено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_11 , просить вирок суду першої інстанції з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі.

Потерпіла ОСОБА_11 та її представник вважають, що вказаний вирок є незаконним і необґрунтованим в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинені злочини, яке є надто м`яким. Зазначає, що суд повинен був врахувати думку потерпілої ОСОБА_11 при призначенні покарання.

Потерпіла ОСОБА_11 та представник потерпілої ОСОБА_7 не з`явилися в судове засідання суду апеляційної інстанції, повідомлені належним чином про час та місце апеляційного розгляду, будь-яких заяв суд апеляційної інстанції не отримував.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе проводити апеляційний розгляд без їх участі.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_12 просили залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково, а апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_11 залишити без задоволення, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України.

Фактичні обставини скоєного ОСОБА_8 , доведеність його вини та кваліфікація дій за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 194 КК України, апелянтами не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

Прокурор, погоджуючись з призначеним обвинуваченому ОСОБА_8 покаранням у виді позбавлення волі заперечує проти звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, потерпіла ОСОБА_11 також просить призначити покарання у виді позбавлення волі, тому суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржений вирок в цій частині.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються мотиви звільнення від відбування покарання.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, вважає, що суд першої інстанції при звільненні обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням дотримався в повній мірі таких вимог, при цьому навів переконливе обґрунтування прийнятого рішення в цій частині.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті такого рішення, взяв до уваги відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_8 та в повній мірі їх врахував.

Під час апеляційного розгляду досліджено відомості, які містять дані про особу обвинуваченого.

ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто особа пенсійного віку, уродженець та житель АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (том 2, а.п. 25-26), одружений (том 2, а.п. 30), депутатом не обирався (том 2, а.п. 29), освіта середня, не працює, наркологічну допомогу не отримував та на обліку в КНП «Яремчанська ЦМЛ» не перебуває (том 2, а.п. 28).

Представник потерпілого в апеляційні скарзі зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 повинен був врахувати думку потерпілої ОСОБА_11 , остання проживає одиноко і фактично на тривалий час позбавлена свого житла, яке їй буде дуже тяжко відновити, просить суворо покарати ОСОБА_8 .

Суд апеляційної інстанції зауважує, що думка потерпілої сама по собі не має вирішального значення при призначенні покарання, враховується в сукупності з усіма іншими обставинами по кримінальному провадженню, не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з наявністю визнаних судом першої інстанції обставин, що пом`якшують покарання - визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, їх вчинення особою похилого віку, а також обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину особою в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який 1949 року народження, тобто є особою похилого віку 73 років.

Також суд враховує стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме ряд тяжких хронічних захворювань: церебральний атеросклероз, атрофічні зміни головного мозку, гіпертонічна хвороба ІІІ ступеня, ознаки ішемічного інсульту.

Крім того колегія суддів враховує висновки Надвірнянського міськрайонного сектору філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області про те, що у обвинуваченого середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства можливе та не становить високої небезпеки для суспільства чи окремих осіб (т.1, а.п. 39-41).

А тому апеляційна скарга прокурора та потерпілої і її представника про призначення більш суворого покарання не підлягають до задоволення.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виходячи із обставин та способу вчинення кримінального правопорушення, з урахуванням даних, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , наявності обставин, які пом`якшують його покарання, відсутності обставин, які обтяжують покарання, інших встановлених обставин по кримінальному провадженні, виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання.

Відповідно, присутні підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Таким чином, суд першої інстанції правильно звільнив обвинуваченого від відбування покарання, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України є однією із підстав для скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції в цій частині та ухвалення свого вироку.

Суд апеляційної інстанції вважає, що покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком буде законним з врахуванням всіх фактичних обставин по справі у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є справедливим балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Разом з тим доводи апеляційної скарги прокурора про те, що за сукупністю кримінальних правопорушень судом першої інстанції покарання не призначено - є слушним.

Колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне прийняти судове рішення у формі ухвали, оскільки це не погіршує становище обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора з доповненням Надвірнянської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_11 - ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2022 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 194 КК України в частині призначеного покарання скасувати.
Визнати ОСОБА_8 винним за ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

На підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Визнати ОСОБА_8 винним за ч. 1 ст. 162 КК України та призначити покарання у виді штрафу, в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.

Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити остаточне покарання ОСОБА_8 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України під час іспитового строку покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4