ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/854/18 Номер провадження 11-кп/814/59/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі
судового засідання ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження №0000202, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.07.2018, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - начальника Гребінківського відділу Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 липня 2019 року стосовно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Яготин Київської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого старшим продавцем-консультантом ТОВ «ДЕЛЬТА-ТЕКС» в м. Київ, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовозобов`язаного, не судимого,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_9 виправдано за недоведеністю наявності в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України закрити у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Вирішено долю речових доказів.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що він 11 липня 2018 року, близько 23 год. 00 хв., перебуваючи в м. Гребінка, Полтавської області неподалік від приміщення магазину «Форміка» по вул. Євгена Гребінки, 4. діючи умисно вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_11 , а саме наніс шість ударів кулаками рук та один удар ногою по голові, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синця в області правої вушної раковини, забитої ранки на слизовій оболонці верхньої губи, забою м`яких тканин в лівій тім`яній ділянці голови, забою м`яких тканин в області кута нижньої щелепи зліва, що за ступенем тяжкості відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень, та потім заволодів спортивним велосипедом з рамою синього кольору, марки «Оskar», що належить потерпілому, вартість якого складає 2 506,37 грн., яким розпорядився на власний розсуд.
Таким чином органом досудового розслідування дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Суд першої інстанції за результатами судового розгляду, відповідно до вироку, прийшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що органом досудового слідства не доведена наявність корисного мотиву при вчиненні ОСОБА_9 злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, отже не доведено наявність обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони вказаного злочину.
У поданій апеляційній скарзі просить вирок Лубенського міськрайонного суду від 02.07.2019 щодо ОСОБА_9 , скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити від призначеного покарання з випробуванням, строком на 2 роки, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

На підтвердження своїх вимог прокурор зазначає, що у кримінальному провадженні зібрані достатні, належні та допустимі докази, які підтверджують наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Зазначає, що суд дав невірну оцінку показанням потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які вказували, що обвинувачений заволодівши велосипедом потерпілого, вимагав у останнього грошові кошти за його повернення. Судом не надано належної оцінки обставинам завдання потерпілому тілесних ушкоджень, які, згідно наявних у матеріалах провадження судово-медичних експертиз, інакше як від нанесення ударів не могли утворитися.

Крім того, на думку апелянта, наявність у ОСОБА_9 умислу на заволодіння чужим майном підтверджується ще й тим, що обвинувачений залишив велосипед потерпілого біля магазину, де працює його матір, а не доставив до відділу поліції, який знаходиться неподалік місця події.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти поданої апеляційної скарги, представника потерпілого на підтримку апеляційної скариг прокурора, провівши часткове судове слідство, допитавши свідка ОСОБА_13 , обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З наведеного слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити всі докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Згідно положень ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

У відповідності до п.3 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

При цьому обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Об`єктивна сторона злочинів передбачених ст. 186 КК України, тобто відкритого викрадення чужого майна, проявляється у публічному, тобто за присутності власника або у його чи інших осіб присутності за умови коли вони здатні усвідомлювати факт викрадення, незаконному безоплатному вилученні чужого майна на свою користь чи користь інших осіб. Ці злочини є злочинами із матеріальним складом у зв`язку із чим обов`язковою ознакою їх об`єктивної сторони є завдання майнової шкоди власнику майна та наявність прямого причинного зв`язку між дією у виді відкритого заволодіння чужим майном та наслідками у виді завдання майнової шкоди.

Зібраними у справі доказами безспірно доведено те, що 11.07.2018 року пізно ввечері у м. Гребінка, неподалік від магазину «Форміка» по вул. Є.Гребінки 4, між обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_11 стався конфлікт, після якого ОСОБА_14 взяв велосипед потерпілого та поставив його біля приміщення магазину з вивісками «Меблі» та «Лілон».

Зібрані у справі докази, які доводять ці обставин сторонами кримінального провадження не заперечуються. Тобто у ході даного кримінального провадження було встановлено те, що ОСОБА_9 вчинив дії, які формально підпадають під ознаки об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 КК України.

Відповідно ч. 1 ст. 11 КК України винність діяння є обов`язковою ознакою будь-якого кримінального правопорушення. Винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення: форма вини, мотив і мета вчиненні кримінального правопорушення підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 КК України характеризується прямим умислом за умови якого особа усвідомлює протиправність своїх дій, які проявляються у посяганні на чуже для неї майно на яке вона не має права, передбачає настання шкідливих наслідків у виді шкоди власнику майна пов`язаної з позбавленням власника майна права володіти, розпоряджатися та користуватися своїм майном і бажає настання цих наслідків. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 КК України є наявність корисливого мотиву та корисливої мети. Під корисливим мотивом у теорії кримінального права розуміють внутрішнє спонукання особи до незаконного збагачення, придбання матеріальних благ за рахунок інших осіб шляхом звернення чужого майна на свою користь чи користь третіх осіб. Під корисливою метою розуміється спрямованість дій суб`єкта злочину на збагачення, одержання вигоди для себе чи інших осіб.

За результатами досліджених у кримінальному провадженні доказів, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність наявності у діях ОСОБА_9 суб`єктивної сторони інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений та потерпілий послідовно показували на те, що мали між собою конфлікт, під якого обвинувачений вимагав вчинити потерпілого певні дії, взявши при цьому велосипед, з метою примусити потерпілого (зі слів обвинуваченого) вибачитись перед його мамою.

Колегія суддів вважає, що указані показання обвинуваченого, не є явно не обґрунтованими, а навпаки, підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Так, із проведеного о 02 години вночі 12.07.2018 огляд місця події (т.1, а.с.115-120) вбачається, що належний потерпілому велосипед виявлений у загальнодоступному громадському місці, приставлений до стіни приміщення, у якому знаходяться магазини та яке має достатню оглядовість. Тобто обвинувачений, маючи реальну змогу та декілька годин часу, щоб обернути велосипед потерпілого на свою користь і заволодіти ним або вжити заходи, направлені на приховування велосипеду, навпаки залишив його у публічно доступному місці, таким чином, показуючи відсутність будь-яких корисливих намірів щодо майна потерпілого.

Допитаний судом апеляційної інстанції свідок ОСОБА_13 під присягою повідомив апеляційному суду, що під примусом працівників поліції обмовив обвинуваченого ОСОБА_9 у тому, що він заволодівав велосипедом потерпілого та на місці події бачив лише самого потерпілого ОСОБА_15 , який повідомив, що невідома особа заволоділа належним йому велосипедом.

Інший свідок неповнолітній двоюрідний брат потерпілого ОСОБА_12 , суду першої інстанції повідомив, що між обвинуваченим та потерпілим стався конфлікт, під час його обвинувачений побив його та потерпілого. Моменту заволодіння велосипедом даний свідок не бачив, лише чув, як обвинувачений сказав потерпілому «або велосипед або».

Інші свідки у даному кримінальному провадженні не були безпосередніми свідками конфлікту між ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , дізналися про подію від обвинуваченого, потерпілого, інших свідків та бачили конфлікт із значної відстані.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що обвинувачений ОСОБА_9 не вчиняв спеціальних дій, щоб обернути майно потерпілого на свою користь та протиправно позбавив його права власності, тобто прямо встановивши відсутність у його діях суб`єктивної сторони злочину, передбаченої ст.186 КК України.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду, не встановлено, як і не встановлено неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, як про це зазначає прокурор в апеляційній скарзі.

Таким чином, вирок суду першої інстанції, як законний та обґрунтований, має бути залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора щодо його скасування слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - начальника Гребінківського відділу Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області 02 липня 2019 року стосовно ОСОБА_9 без змін.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанці.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4