пр. № 1-кп/759/375/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2022 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000238 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Кіровоградської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

сторони кримінального провадження прокурори: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_7 , представник потерпілого ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 26.01.2021 приблизно об 11 год. 20 хв., керуючи на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та тимчасового дозволу серії НОМЕР_3 , технічно справним автомобілем «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_4 , 2014 року випуску, cірого кольору, рухався по крайній лівій смузі руху проїзної частини Ірпінського шосе зі сторони м. Ірпінь в напрямку м. Києва, з швидкістю приблизно 80-90 км/год. В цей же час, в попутному напрямку, попереду в крайній лівій смузі руху проїзної частини Ірпінського шосе в м. Києві зупинився автомобіль «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_7 та автомобіль «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_6 , під керуванням ОСОБА_9 , які відповідно до правил дорожнього руху установили знак аварійної зупинки перед задньою частиною автомобіля «Peugeot Partner».
При цьому, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_4 та, продовжуючи рух по крайній лівій смузі руху проїзної частини Ірпінського шосе, не вибрав безпечної швидкості та дистанції, проявив неуважність, відволікся та відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, чим допустив порушення вимог п. 1.3, 1.5, п.п. «б» п. 2.3, п. 12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого керований ним автомобіль скоїв зіткнення з автомобілем «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який зупинився попереду та в подальшому останній скоїв зіткнення з автомобілем марки «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_9 , при цьому відбулося травмування водія автомобіля «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_5 ОСОБА_7 .
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 було заподіяне тілесне ушкодження у вигляді: закритої травми грудей перелом тіла 11-го хребця, яке за критерієм тривалості розладу здоров`я відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості.
Порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України та заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості перебувають між собою у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, не визнав та показав, що 26.01.2021 приблизно о 10 год. 00 хв. він керував технічно справним автомобілем «Skoda Fabia» та рухався по Ірпінському шосе в напрямку з м. Ірпінь до м. Києва в лівій смузі, з швидкістю приблизно 80 км/год. В салоні автомобіля він був один. Попереду нього рухався автомобіль, марку та реєстраційний номер якого він не пам`ятає, який різко змінив напрямок руху вправо без подання сигналу повороту. В цей момент він побачив попереду себе приблизно за 50 м автомобілі, які стояли, не рухаючись. Знак аварійної зупинки стояв за 5-10 метрів від даних автомобілів. Коли він зрозумів, що автомобілі стоять, не рухаючись, він застосував екстрене гальмування та почав їх об`їжджати справа, однак не встиг виконати маневр до кінця, оскільки в даній смузі рухалися автомобілі, здійснивши зіткнення передньою лівою стороною свого автомобіля з задньою правою частиною автомобіля «Peugeot Partner». Водій, який перебував у салоні даного автомобіля, отримав тілесні ушкодження.
Не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його вина у вчиненому за викладених вище обставин підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою і не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.
Так, у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 показав, що 26.01.2021 приблизно о 10 год. 00 хв. керував автомобілем «Peugeot Partner» та рухався по Ірпінському шосе в лівій смузі в напрямку м. Києва з м. Ірпінь. Перед ним різко загальмував автомобіль «Toyota RAV 4» та він, не витримавши дистанцію, скоїв з даним автомобілем зіткнення. Після чого він включив аварійну сигналізацію, виставив знак аварійної зупинки на відстані приблизно 45 кроків від свого автомобіля. Повернувся до свого автомобіля, сів в салон та почав викликати працівників поліції та страхову компанію, після чого нічого не пам`ятає. Опритомнів він в кареті швидкої медичної допомоги, де пригадує, що йому важко було дихати, він задихався, після чого він знову втратив свідомість.
Наведені показання обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_7 знайшли своє підтвердження під час дослідження:
- протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.01.2021, згідно якого встановлено місце вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди ділянка Ново-Ірпінської дороги (приблизно 4 км від м. Києва) та додатків до даного протоколу схеми місця ДТП, на якій зображено дану ділянку дороги, яка має дві смуги в одному напрямку та розташування на ній автомобілів після ДТП та фототаблиці, на яких зафіксовано механічні пошкодження транспортних засобів, їх локалізація, а саме - «Тойота» д.н.з. НОМЕР_6 (пошкодження заднього бампера, його руйнування, деформація задньої кришки багажника, скло кришки багажника, руйнування кожуха запасного колеса), «Пежо» д.н.з. НОМЕР_5 (деформація задньої частини кузову автомобіля із вдавленням в середину) та «Шкода» д.н.з. НОМЕР_7 (деформація, руйнування передньої частини автомобіля, спрацьовані подушки безпеки, зруйнований бампер, фари, капот) (а.п. 77-107);
- висновку експерта № 042-546-2021 від 06.05.2021, згідно якого дані наданої медичної документації свідчать про те, що під час надходження ОСОБА_7 до стаціонару 26.01.2021 у нього мали місце наступні тілесні ушкодження: забій правої легені з явищами правобічного гемотораксу закрита травма грудей; перелом тіла 11-го грудного хребця. Вказані ушкодження спричинені тупим предметом (предметами), могли утворитися 26.01.2021 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (травма в салоні автомобіля, що рухався, при зіткненні його з перешкодою) та за критерієм тривалості розладу здоров`я відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (а.п. 117-120);
- висновку експерта № СЕ-19/111-21/6166-ІТ від 01.03.2021 з ілюстрованою таблицею, згідно якого на момент огляду автомобіля «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_7 виявлено несправності системи рульового керування, а гальмівна система знаходиться в працездатному стані. Виявлені несправності системи рульового керування автомобіля «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_7 виникли в процесі ДТП (а.п. 122-126).
Оцінюючи показання обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_7 на предмет їх достовірності, суд бере до уваги, що показання обвинуваченого та потерпілого в цілому є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а також з письмовими доказами, дослідженими в ході судового розгляду, не суперечать один одному. Вищевказані докази суд визнає належними, допустимими та достовірними, відтак кладе їх в основу обвинувального вироку.
Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_3 під час керування транспортним засобом «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_4 правил безпеки дорожнього руху не порушував та не винуватий у спричиненні даної дорожньо-транспортної пригоди спростовуються матеріалами справи.
Так, відповідно до п. 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу (п. 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306).
Учасники дорожнього руху відповідно до вимог п. 1.3 Правил дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до схеми організації дорожнього руху на автодорозі Р-30 (з км 3 +000 км 5+300), наданої Службою автомобільних доріг Київської області, ділянка дороги, де трапилася дорожньо-транспортна пригода, має дві смуги для руху в одну сторону, на ній наявна дорожня розмітка та дорожні знаки (а.п. 128-129).
Погодні умови 26.01.2021 в період з 08 год. по 14 год. за даними об`єднаної гідрометереологічної станції Київ, що знаходиться найближче до місця події, відповідали зимовій порі року, опадів та атмосферних явищ не було (а.п. 130).
Показання потерпілого ОСОБА_7 про перебування автомобілів «Peugeot Partner» та «Toyota RAV 4» в лівій смузі Ірпінського шосе в напрямку м. Києва з м. Ірпінь в нерухомому стані у зв`язку з іншою дорожньо-транспортною пригодою підтвердив також обвинувачений ОСОБА_3 .
При цьому сторони не оспорювали факту перебування вказаних автомобілів на даній ділянці дороги з включеною аварійною світловою сигналізацією та з виставленим знаком аварійної зупинки на займаній смузі руху.
Сторона захисту стверджувала, що після скоєння іншої дорожньо-транспортної пригоди, її учасники, а саме водій ОСОБА_7 , створивши у подальшому перешкоду для руху водію ОСОБА_3 , не дотримався вимог п. 9.10 Правил дорожнього руху знак аварійної зупинки був розміщений на відстані ближче 40 м до його транспортного засобу.
Однак, суд вважає, що такі доводи сторони захисту є лише припущенням, оскільки не підтверджені жодним доказом, не ґрунтуються на матеріалах справи та не спростовують вини обвинуваченого ОСОБА_3 у порушенні вимог п. 1.5, п.п. «б» п. 2.3, п. 12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху України.
Доводи сторони захисту про неповноту досудового розслідування, а саме не проведення слідчого експерименту та не призначення інженерно-транспортної експертизи для встановлення механізму та обставин даної дорожньо-транспортної пригоди є надуманими, оскільки вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доводиться матеріалами справи. Разом з тим, стороною захисту інших доказів, зокрема і експертиз до суду не надавалось, обґрунтувань неможливості збирання таких доказів з боку захисту або наявності об`єктивних перешкод щодо їх збирання не надходило.
Крім того, суд звертає увагу на те, що орган досудового розслідування при складанні обвинувального акту, а саме у першому абзаці викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та першому абзаці формулювання обвинувачення допустився помилки, зазначивши, що «водій автомобіля «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_5 ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження» замість «водій автомобіля «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_5 ОСОБА_7 отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження», що не впливає на обсяг доказування, оскільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення в цій частині викладено саме так, що водій даного автомобіля ОСОБА_7 отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Стороною обвинувачення та стороною захисту клопотань про виклик та допит очевидців даної дорожньо-транспортної пригоди не заявлено.
Тому, суд розглянув дане кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, з урахуванням положень ст. 337 КПК України, дотримався принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, тобто діючи у межах своїх повноважень та компетенції, вирішив лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберіг об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду за наслідками всебічного повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_3 обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України знайшло своє підтвердження.
За таких обставин ОСОБА_3 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а тому ці його дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України вірно.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобіганню вчинення нових злочинів. Значення заходу примусу для досягнення такої цілі визначається не лише його суворістю, а й неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю застосування за кожний злочин. Реалізація мети покарання є одним із аспектів виконання визначених у ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження, якими, зокрема, є: захист особи, суспільства і держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, у тому числі потерпілих.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу винного, який до кримінальної відповідальності притягається вперше, під наркологічним та психоневрологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває.
Обставин, що пом`якшують покарання та обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_3 основного покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі у межах санкції норми закону, яка передбачає відповідальність за вчинене із застосуванням обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у межах санкції норми, оскільки не вбачає законних підстав для застосування до нього положень, передбачених ст. 69 КК України.
Разом з тим, суд, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, конкретні обставини вчинення злочину, який віднесений до таких, що вчинені з необережності, особу обвинуваченого, який є соціально адаптованою особою, його вік, вважає за доцільне до призначеного основного покарання у виді обмеження волі застосувати правила, передбачені ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування основного покарання з випробуванням, оскільки, на думку суду, його виправлення можливе в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_3 , відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
У даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 заподіяну матеріальну шкоду у сумі 249 098 (двісті сорок дев`ять тисяч дев`яносто вісім) гривень 41 коп. та моральну шкоду у сумі 400 000 (чотириста тисяч) гривень 00 копійок.
Під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 підтримали цивільний позов в заявлених межах. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що сума матеріальної шкоди визначена із фактичних витрат, які підтверджені документально, фіскальними чеками. Ліки та інші медичні препарати придбавалися згідно списку, який надавали лікарі. В обґрунтування своїх позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди надані: виписки із медичної картки стаціонарного хворого, виписні епікризи, заключення лікарів, фіскальні чеки, товарні чеки.
Потерпілий ОСОБА_7 додатково зазначив, що травми внаслідок ДТП дуже вплинули на його життя, його фізичний стан потребує значних фізичних зусиль від постійного болю та страждань. Крім того, повідомив, що обвинувачений з моменту даної дорожньо-транспортної пригоди відшкодував йому 1 000 (одну тисячу) гривень.
Обвинувачений ОСОБА_3 цивільний позов не визнав у повному обсязі, зазначивши, що 1 000 (одну тисячу) гривень він дійсно сплатив потерпілому лише з тих міркувань, що особа постраждала у даній дорожньо-транспортній пригоді і потребує відповідного лікування, а не у зв`язку з визнанням вини. Захисник ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні позову.
Як вбачається з наданої виписки з медичної картки стаціонарного хворого, виписного епікризу, заключень лікарів, потерпілий перебував на стаціонарному та реабілітаційному лікуванні, тому вказані медичні документи суд визнає як належні та допустимі докази, які підтверджують факт стаціонарного та реабілітаційного лікування потерпілого, що підтверджується фіскальними та товарними чеками.

Проаналізувавши фіскальні та товарні чеки на предмет їх допустимості, достатності, достовірності та взаємозв`язку, судом встановлено, що ліки та медичні препарати придбавалися у відповідності до тих процедур, які проводилися згідно виписок із медичної картки стаціонарного хворого, виписних епікризів, заключень лікарів та відповідають фіскальним та товарним чекам, проте такі витрати підтверджені лише на суму 166 048 (сто шістдесят шість тисяч сорок вісім) гривень 52 копійки.
У зв`язку з чим, суд вважає, що фіскальними чеками на суму 166 048 (сто шістдесят шість тисяч сорок вісім) гривень 52 копійки підтверджуються обґрунтовані витрати, які пов`язані з лікуванням, діагностикою, купівлею лікарських препаратів, які були призначені потерпілому ОСОБА_7 згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого, виписного епікризу, заключень лікарів, які необхідно стягнути з обвинуваченого.

Згідно із п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, при визначенні обґрунтованості заявленого розміру моральної шкоди суд керується: принципами рівності, поміркованості, розумності і справедливості, а тому приймає до уваги ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, тяжкість завданих потерпілому тілесних ушкоджень, характер та обсяг душевних страждань потерпілого ОСОБА_7 , який отримав психічний стрес та тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, був позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя, оскільки тривалий час знаходився в медичному закладі на лікуванні, переніс хірургічне втручання, після якого проходив курс реабілітаційного лікування, був позбавлений можливості спілкуватися з членами своєї родини. У зв`язку з чим, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають відшкодуванню у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Долю речових доказів та процесуальних витрат необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 та ст. 124 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за яким призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробовуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_3 покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_7 , задовольнити частково.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_7 заподіяну матеріальну шкоду у сумі 166 048 (сто шістдесят шість тисяч сорок вісім) гривень 52 копійки.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_7 заподіяну моральну шкоду у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 555 (п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 80 коп. витрат за проведення експертизи № 042-546-2021 від 06.05.2021; 2512 (дві тисячі п`ятсот дванадцять) гривень 16 коп. витрат за проведення експертизи № СЕ-19/111-21/6166-ІТ від 01.03.2021.
Речові докази: автомобіль «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_6 , що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_9 , автомобіль ««Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_5 , що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_10 , автомобіль «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_4 , що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , залишити останнім за належністю.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1