ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/4262/22 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/558/22 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2022 року про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002551 від 29.07.2022 року за ч.3 ст. 114-2 КК України щодо ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою частково задоволено клопотання слідчого про арешт майна.

Накладено арешт на майно, вилучене 29.07.2022 в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_6 , під час затримання в порядку ст. 208 КПК України, а саме:

тканеву сумку сірого кольору: предмети, схожі на грошові кошти купюри номіналом 100 доларів США у кількості 20 купюр, загальною сумою 2000 (дві тисячі) з номерами: KB46407978H, KB46407977H, KB46407976H, KB46407975H, KB46407974H, KB46407973H, KB46407972H, KB46407971H, KB46407970H, KB46407969H, KB46407968H, KB46407967H, KB46407963H, KB46407961H, KB46407962H, KB46407912H, HC01288757A, HG70124396B, HL10103607G, KB46407907H; грошові кошти у національній валюті номіналами 500 грн (ЛИ1257605)- 1 купюра, 100 грн. (СВ0913753) купюра; 20 грн. (ЕБ5387460) 1 купюра, 10 грн. (ЦА2596251, ЮА2048645) 2 купюри; предмет схожий на купюру номіналом 10 Доларів США (В55924157С) 1 шт; «пожмаканий» аркуш паперу формута А-4 з рукописними записами, що починаються словами «департамент оформлення операцій» та закінчується підписом, що не читається та написом ОСОБА_6 » - на 1 арк.; інструкцію до медичного засобу на іноземній мові на 1 арк.; бездротові навушники чорного кольору у футлярі «havit»; пільгову картку ОСОБА_6 № НОМЕР_1 ; пластикову картку білого кольору з нечіткими цифрами; дві фотокартки ОСОБА_6 ; мобільний телефон чорного кольору «Narzo» imei 1: НОМЕР_2 , imei:2 НОМЕР_3 сім картками з № НОМЕР_4 , та НОМЕР_5 - до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчим суддею зазначено, що стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні сторони обвинувачення майно, крім майна, щодо якого клопотання не підлягає задоволенню, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення в цій частині довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

В апеляційній скарзі її автор просить ухвалу слідчого судді скасувати, прийняти нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, ні слідчим суддею при постановленні ухвали також не було обґрунтовано, яке значення для кримінального провадження майно, зазначене в клопотанні, як доказ яких фактів чи обставин може бути воно використане та які саме злочинні сліди воно на собі зберегло.

Також вказує що вилучення мобільного телефону здійснено з порушенням вимог ч.2 ст. 168 КПК України оскільки доступ до нього власником ОСОБА_6 не обмежувався, свідченням чого є відсутність відомостей про протилежне: у протоколі затримання від 29.07.2022 року, а отже вилучення даного електронного пристрою є незаконним

Вважає що слідчим не було доведено необхідності арешту зазначеного майна та не було доведено наявності ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Також прокурором не було доведено, що вилучене майно є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а отже відсутні підстави та мета накладення арешту на зазначене майно.

Також автор апеляційної скарги посилається на відсутність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_6 .

Розгляд даної апеляційної скарги підсудний Харківському апеляційному суду, оскільки згідно розпорядження Голови Верховного Суду від 25 липня 2022 року № 42

з 8 серпня 2022 року відновлено територіальну підсудність судових справ Харківського апеляційного суду.

На адресу Харківського апеляційного суду від прокурора ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 надійшли заяви про розгляд апеляційної скарги без їх участі.

Враховуючи стислі строки регламентовані ч. 2 ст.422 КПК України судова колегія вважає можливим розглянути апеляцію по суті без учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце проведення апеляційного розгляду, так як в силу вимог ч. 4 ст.405 КПК України дані обставини не є перепоною для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що проводиться досудове слідство по кримінальному провадженні № 0002551 від 29.07.2022 року за ч.3 ст. 114-2 КК України.

Також з клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України і може мати доказове значення у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Згідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, ч.2ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1)збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя,суд повинен враховувати: 1)правову підставу для арешту майна; 2)можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння,передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1)можливість спеціальної конфіскації майна(якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4)розмір шкоди,завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Задовольнивши клопотання слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурор довів достатність підстав вважати, що вилучене майно є речовим доказом, має доказове значення для забезпечення кримінального провадження та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Як вбачається з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог ст. ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно, вказане в клопотанні та арештоване слідчим суддею, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Судова колегія зазначає, що в даному випадку арешт на майно, яке вилучене (мобільний телефон), накладено саме як на носії інформації в електронному вигляді.

Апеляційний суд враховує, що слідчий та прокурор не є експертами у вищезгаданій галузі.

Окрім того, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України та ст. 172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України.

Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Стосовно доводів апеляційної скарги на спростування обґрунтованості підозри, колегія суддів зазначає, що фактичні обставини кримінального провадження, питання наявності складу злочину, винуватості чи невинуватості в скоєнні кримінального правопорушення, а також вірності кваліфікації вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

В даному кримінальному провадженні наявні достатні підстави вважати підозру щодо вчинення кримінального правопорушення обґрунтованою.

Крім того, відповідно до порядку, передбаченого ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою і підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2022 року про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002551 від 29.07.2022 року за ч.3 ст. 114-2 КК України щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді