Провадження № 1-кс/947/9556/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.09.2022 року

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в режимі відеоконференції клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000530 від 03.08.2022 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дігори Одеської області, громадянина України, українця, з середньою - спеціальною освітою, не одруженого, пенсіонера, інваліда 3-ї групи, учасника бойових дій, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,
ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Київського районного суду міста Одеси надійшло клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000530 від 03.08.2022 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Обставини вчинення кримінального правопорушення викладені слідчим письмово в клопотанні.
Слідчий звертається з клопотанням обґрунтовуючи його тим, що існують ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих, та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Також, підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчиняти інші кримінальні правопорушення, що свідчить про існування ризиків передбачених п.3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України. На підставі викладеного, беручи до уваги те, що підозрюваний може зникнути та переховуватися від суду, незаконно вливати на потерпілих, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Запобіжний захід у вигляді застави, відповідно до п.2 ч.4 ст. 183 КПК України, не може бути застосований до підозрюваного у зв`язку з тим, що злочином спричинено загибель людини.
В судовому засіданні прокурор клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав, однак після оголошення листа Центру охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Миколаївській та Одеській області, щодо стану здоров`я підозрюваного, вважав за можливе розглянути питання щодо зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 та застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Захисник в судовому засіданні заперечував щодо клопотання сторони обвинувачення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначивши, що наразі відсутні ризики на які посилається прокурор, оскільки підозрюваний на даний час утримується в ОСІ, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я переведений до стаціонарного відділення медичної частини №21, отримує симптоматичне лікування згідно листка лікарських призначень, перебуває під постійним наглядом лікарів та чергового медичного персоналу, більш того, згідно листа завідувача сектору в Одеській області «Центру охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Миколаївській та Одеській області ОСОБА_4 в умовах Одеської міської медичної частини №21, яка знаходиться на території ДУ «Одеський слідчий ізолятор» не може утримуватися та отримувати спеціалізовану медичну допомогу, стан його здоров`я важкий, може призвести до летального випадку. Просив, враховуючи тяжкий стан здоров`я підозрюваного, наявність постійного місця проживання, відмовити в задоволенні клопотання сторони обвинувачення, та обрати відносно його підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали, якими клопотання обґрунтовується, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як встановлено в судовому засіданні, 04.08.2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

11.08.3022 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 02.09.2022 року , згодом подовжений до 04.10.2022 року.

Враховуючи обґрунтованість підозри за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, з огляду на тяжкість можливого покарання, у випадку доведення вини підозрюваного у його вчиненні, а також те, що підозрюваний на момент вчинення кримінального правопорушення перебував у стані алкогольного сп`яніння слідчий суддя приходить до переконання, що ризики, які існували на момент застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу, не зменшилися та продовжують існувати, а саме ризики у вигляді переховування від органу досудового розслідування та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Однак, згідно листа Центру охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Миколаївській та Одеській області стан його здоров`я тяжкий, потребує лікування та знаходження на стаціонарному лікуванні в медичному закладі. В умовах Одеської міської медичної частини №21, яка знаходиться на території ДУ «Одеський слідчий ізолятор» підозрюваний не може утримуватися та отримувати спеціалізовану медичну допомогу, стан його здоров`я важкий, може призвести до летального випадку.

Разом з тим, посилання сторони обвинувачення на те, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином слідчий суддя вважає, не доведеними, та не надано слідчому судді жодних доказів існування таких ризиків.

Враховуючи вагомість наявних доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, особу підозрюваного, те, що підозрюваний має постійне місце проживання, стан його здоров`я, згідно наданого листа завідувача медичної установи №21 при ОСІ, згідно якого підозрюваний не може утримуватися та отримувати спеціалізовану медичну допомогу утримуючись в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», стан його здоров`я важкий та може призвести до летального випадку слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування більш м`якого запобіжного заходу з метою забезпечення дотримання підозрюваним належної процесуальної поведінки та запобіганню ризику можливого переховування від органу досудового розслідування та суду.

Так, згідно ч.1, ч.2 ст.182 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбаченого покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, як вбачається з правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

В свою чергу вказана міра запобіжного заходу в повній мірі відповідатиме загальним засадам кримінального провадження та національному законодавству України, зокрема практиці ЄСПЛ як його частині.

Таким чином, з урахуванням викладеного в сукупності, особи підозрюваного наявності лише одного, хоча і мінімального ризику у вигляді можливого переховування, слідчий суддя приходить до переконання, що для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, необхідно застосувати відносно нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та покладенням на нього обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України, надавши дозвіл підозрюваному ОСОБА_4 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , для відвідування, у разі потреби, медичних закладів з метою отримання належної медичної допомоги, та дозвіл на перебування у медичних закладах відповідно до визначеного лікарями періоду.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст.176-178, 182-184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000530 від 03.08.2022 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зобов`язавши останнього: цілодобово не залишати місце проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 30.11.2022 року, включно, в межах строку досудового розслідування.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою; не відлучатися за межі Одеської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання.
Надати дозвіл підозрюваному ОСОБА_4 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , для відвідування у разі потреби медичних закладів з метою отримання належної медичної допомоги, та дозвіл на перебування у медичних закладах відповідно до визначеного лікарями періоду.
Контроль за виконанням покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків покласти на уповноважених осіб СУ ГУНП В Одеській Області.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1