Справа № 296/4697/22
Вирок
Іменем України

30 серпня 2022 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000056 від 23.01.2021 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця, раніше не судимого,
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Судом встановлено, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , обіймаючи посаду навідника 3 розвідувального відділення 3 розвідувального взводу 1 розвідувальної роти, в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 05 квітня 2021 року о 08 год.00 хв. не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків, до 16 квітня 2021 року, коли прибув до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання своїх службових обов`язків. За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення та його причини не повідомляв та проводив час на власний розсуд.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив, що дійсно 05 квітня 2021 року він без дозволу покинув військову частину та поїхав додому, у звязку з тим, що у нього захворіла сестра, з якою він проживає. Але згодом, коли сестра одужала, він усвідомив свою провину та добровільно повернувся в розташування військової частини. В скоєному щиро розкаюється.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та, беручи до уваги те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини подій, і судом встановлено, що учасники зазначеного кримінального провадження, в тому числі і обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 ч.3 КПК України, відповідно до яких останні будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ст.349 ч.3 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд, допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винність ОСОБА_4 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби) повністю доведена, і його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, на підставі ст.65 КК України, враховує:
- ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, від якого потерпілих немає;
- особу винного, який неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, характеризується задовільно, раніше не судимий, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає його щире каяття, визнання вини.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно до ст. 67 КК України, суд не вбачає.
Крім того, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за вчинений злочин, суд також враховує:
- загальні засади призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації,
- поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки добровільно та самостійно з`явився до військової частини, як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні надав змістовні, повні та правдиві свідчення про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, які повністю викривають його у вчиненому злочину, добровільно, своєю активною поведінкою сприяв розкриттю кримінального правопорушення та з`ясуванню обставин вчинення даного злочину, дав критичну оцінку своїм діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, внаслідок вчиненого кримінального правопорушення тяжких наслідків не настало, а також те, що обвинувачений висловив бажання надалі продовжувати військову службу в Збройних Силах України на захист України.
Вищенаведені обставини та дані про особу обвинуваченого суд вважає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, при цьому враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд погоджується з пропозицією прокурора висловленою у судових дебатах та вважає можливим при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 застосувати вимоги ч. 1 ст. 69 КК України, призначивши обвинуваченому більш м`яке основне покарання, ніж передбачено санкцією ч. 4 ст. 407 КК України у виді штрафу.
Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили у відношенні обвинуваченого суд не вбачає, клопотання про обрання запобіжного заходу від сторони обвинувачення на розгляд суду не надходили.
Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази відсутні.
Керуючись ч. 3 ст. 349,ст. 368-370, ст. 373, ст. 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання на підставі ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.
Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1