Справа № 183/5372/22
№ 1-кс/183/1253/22

У Х В А Л А
02 вересня 2022 року м. Новомосковськ
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у смт. Біловодськ, Біловодського району, Луганської області, громадянці України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 111 КК України,-
до слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло вказане клопотання, в якому слідчий просить обрати підозрюваній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави та на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження.
Так, в ході досудового розслідування встановлено, що наказом керівника ОСОБА_7 звільнено з посади помічника судді з 01.04.2022 за власним бажанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 157 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожний суддя має помічника (помічників), статус і умови діяльності якого (яких) визначаються цим Законом та Положенням про помічника судді, затвердженим Радою суддів України. Правовий статус, умови діяльності помічників судді визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 92 Закону України «Про державну службу» (далі Закону), нормативно-правовими актами з питань оплати праці працівників патронатних служб і Положенням про помічника судді,затвердженого Рішенням Ради суддів України від 18.05.2018 № 21.
Згідно з ч. 1 ст. 92 Закону до посад патронатної служби належать посади радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників секретаріатів депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України, працівників патронатних служб Прем`єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також посади патронатних служб в інших державних органах.
Під час проходження державної служби ОСОБА_6 прийняла присягу державного службовця та відповідно до посадової інструкції була посадовою особою апарату суду, статус якої визначається Законом.
Згідно зі ст.1 Закону Державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апарату щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.
Відповідно до ст.3 Закону Державна служба ґрунтується на таких основних принципах: служіння народу України; демократизму і законності; гуманізму і соціальної справедливості; пріоритету прав людини і громадянина.
Згідно зі ст.10 Закону основними обов`язками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; безпосереднє виконання покладених на них службових обов`язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці,інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов`язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; сумлінне виконання своїх службових обов`язків, ініціатива і творчість в роботі.
Крім того, згідно зі ст. 17 цього Закону, особа, призначена на посаду державного службовця, склала Присягу такого змісту: «Повністю усвідомлюючи свою відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримуватися Конституції та законів України, сприяти їх втіленню у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов`язки».
Однак, ОСОБА_6 порушила складену нею присягу в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, у порушення вимог Конституції України, Закону України «Про державну службу», перейшла на бік ворогу та добровільно зайняла посаду в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Луганської області.
Так, 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки постановлено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України.
Відповідно до Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 зазначено, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
Положеннями ст.ст. 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.
У березні квітні 2014 року в м. Луганськ та інших населених пунктах Луганської області розпочалася збройна агресія російської федерації (далі РФ) шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів Збройних Сил та інших силових відомств РФ, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, спрямованої на окупацію Луганської області та порушення територіальної цілісності України.
В окремих містах та районах Луганської області всупереч законодавству України 11.05.2014 проведено незаконний референдум «Про підтримку акта про державну самостійність Луганської народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Луганська народна республіка» (далі «ЛНР»).
З метою забезпечення діяльності самопроголошеної так званої «ЛНР» представниками РФ з числа місцевого населення Луганської області сформовано органи державної влади так званої «ЛНР» та правоохоронних органів і незаконних збройних формувань, які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні зв`язки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його реалізації.
У результаті зазначених вище подій під контролем регулярних з`єднань і підрозділів Збройних Сил та інших військових формувань РФ, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів протягом квітня вересня 2014 року опинилась велика кількість території та населених пунктів Луганської області, які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та Законом України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 припинили свою діяльність на вказаних територіях і переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.
Усупереч нормам міжнародного гуманітарного права Президент РФ ОСОБА_8 , а також інші не встановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, ігноруючи положення п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акта Наради з безпеки і співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ про здійснення збройної агресії та нападу підрозділами збройних сил РФ на територію України.
На виконання зазначеного наказу 24.02.2022 військовослужбовці збройних сил РФ шляхом збройної агресії із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській та інших областях і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, окупували частину цієї території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується на цей часі призводить до загибелі великої кількості людей та інших тяжких наслідків.
У зв`язку з військовою агресією РФ проти України Указом Президента України від 24.02.2022№ 64/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.
Військовослужбовці Збройних Сил РФ шляхом збройної агресії спільно з представниками так званої «ЛНР», які є частиною окупаційної адміністрації РФ, починаючи з 28.02.2022 здійснили тимчасову окупацію території смт. Біловодськ, Старобільського району, Луганської області із захопленням державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та інших об`єктів.
Так, з 7 березня 2022 року до 10 березня 2022 року (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), на території смт. Біловодськ, Старобільського району, Луганської області за невстановлених обставин ОСОБА_6 , діючи умисно, вступила у злочинну змову з представниками так званої «ЛНР», які є частиною окупаційної адміністрації РФ, з метою надання допомоги окупаційній адміністрації на шкоду державній безпеці України, які полягали в установленні та зміцненні окупаційної влади РФ та недопущення контролю України над цією територією шляхом утворення та організації роботи так званої «прокуратури Біловодського району ЛНР».
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 , будучи державним службовцем, під час воєнного стану та збройної агресії РФ, добровільно, з 10.03.2022 (більш точного часу слідством не встановлено) зайняла посаду прокурора в незаконно створеному правоохоронному органі на тимчасово окупованій підрозділами збройних сил російської федерації території так званій «прокуратурі Біловодського району ЛНР», що розташована за адресою: Луганська область, смт. Біловодськ Старобільський район, вул. Біловоди, 5.
Указаними умисними діями помічник судді Біловодського районного суду Луганської області ОСОБА_6 , у порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, присяги державного службовця, забезпечила та продовжує забезпечувати встановлення і зміцнення окупаційної влади РФ шляхом безпосередньої участі у створенні незаконних правоохоронних органів «ЛНР», що є частиною окупаційної адміністрації РФ, на тимчасово окупованій території України, виконання функцій представника окупаційної влади РФ з метою недопущення контролю української влади на території Луганської області.
Таким чином, ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, колабораційній діяльності, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.
Водночас, досудовим розслідуванням установлено, що наказом керівника апарату Біловодського районного суду Луганської області від 31.03.2022 № 02/07-ос, ОСОБА_6 звільнено з посади помічника судді з 01.04.2022 за власним бажанням.
Під час проходження державної служби ОСОБА_6 прийняла присягу державного службовця та відповідно до посадової інструкції була посадовою особою апарату суду, статус якої визначається Законом України «Про державну службу».
Згідно зі ст.1 «Про Державну службу» (далі Закону) державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апарату щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.
Відповідно до ст.3 Закону Державна служба ґрунтується на таких основних принципах: служіння народу України; демократизму і законності; гуманізму і соціальної справедливості; пріоритету прав людини і громадянина.
Згідно ст.10 Закону основними обов`язками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; безпосереднє виконання покладених на них службових обов`язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов`язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; сумлінне виконання своїх службових обов`язків, ініціатива і творчість в роботі.
Крім того, згідно зі ст. 17 цього Закону, особа, призначена на посаду державного службовця, склала Присягу такого змісту: «Повністю усвідомлюючи свою відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримуватися Конституції та законів України, сприяти їх втіленню у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов`язки».
Однак, ОСОБА_6 порушила складену нею присягу в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, у порушення вимог Конституції України, Закону України «Про державну службу», зрадила українській державі та всьому Українському народові, тобто вчинила державну зраду, а саме діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в умовах воєнного стану та збройного конфлікту, надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, за таких обставин.
Так, 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки постановлено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України.
Відповідно до Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 зазначено, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
Положеннями ст. ст. 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.
У березні квітні 2014 року в м. Луганськ та інших населених пунктах Луганської області розпочалася збройна агресія російської федерації (далі РФ) шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів Збройних Сил та інших силових відомств РФ, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, спрямованої на окупацію Луганської області та порушення територіальної цілісності України.
В окремих містах та районах Луганської області всупереч законодавству України 11.05.2014 проведено незаконний референдум «Про підтримку акта про державну самостійність Луганської народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Луганська народна республіка» (далі «ЛНР»).
З метою забезпечення діяльності самопроголошеної так званої «ЛНР» представниками РФ з числа місцевого населення Луганської області сформовано органи державної влади так званої «ЛНР» та правоохоронних органів і незаконних збройних формувань, які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні зв`язки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його реалізації.
У результаті зазначених вище подій під контролем регулярних з`єднань і підрозділів Збройних Сил та інших військових формувань РФ, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів протягом квітня вересня 2014 року опинилась велика кількість території та населених пунктів Луганської області, які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та Законом України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014№ 595 припинили свою діяльність на вказаних територіях і переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.
Усупереч нормам міжнародного гуманітарного права Президент РФ ОСОБА_8 , а також інші не встановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, ігноруючи положення п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акта Наради з безпеки і співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ про здійснення збройної агресії та нападу підрозділами збройних сил РФ на територію України.
На виконання зазначеного наказу 24.02.2022 військовослужбовці збройних сил РФ шляхом збройної агресії із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській та інших областях і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, окупували частину цієї території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується на цей час і призводить до загибелі великої кількості людей та інших тяжких наслідків.
У зв`язку з військовою агресією РФ проти України Указом Президента України від 24.02.2022№ 64/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.
Військовослужбовці Збройних Сил РФ шляхом збройної агресії спільно з представниками так званої «ЛНР», які є частиною окупаційної адміністрації РФ, починаючи з 28.02.2022 здійснили тимчасову окупацію території смт. Біловодськ, Старобільського району, Луганської області із захопленням державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та інших об`єктів.
Так, з 7 березня 2022 року до 10 березня 2022 року (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), на території смт. Біловодськ, Старобільського району, Луганської області за невстановлених обставин ОСОБА_6 , діючи умисно, вступила у злочинну змову з представниками так званої «ЛНР», які є частиною окупаційної адміністрації РФ з метою вчинення дій на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності,обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, які полягали в установленні та зміцненні окупаційної влади РФ та недопущення контролю України над цією територією шляхом утворення та організації роботи так званої «прокуратури Біловодського району ЛНР».
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 , будучи державним службовцем, під час воєнного стану та збройної агресії РФ, добровільно, з 10.03.2022 (більш точного часу слідством не встановлено) перейшовши на бік ворога в умовах воєнного стану та в період збройного конфлікту, зайняла посаду прокурора в незаконно створеному правоохоронному органі на тимчасово окупованій підрозділами збройних сил російської федерації території так званій «прокуратурі Біловодського району ЛНР», що розташована за адресою: Луганська область, смт. Біловодськ, Старобільський район, вул. Біловоди, 5.
Указаними умисними діями ОСОБА_6 , у порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, присяги, забезпечила та продовжує забезпечувати встановлення і зміцнення окупаційної влади РФ шляхом безпосередньої участі у створенні незаконних правоохоронних органів «ЛНР», що є частиною окупаційної адміністрації РФ, на тимчасово окупованій території України, виконання функцій представника окупаційної влади РФ з метою недопущення контролю української влади на території Луганської області, надавши тим самим допомогу РФ у проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України, недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці.
Таким чином, ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України: на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України; переході на бік ворога в період збройного конфлікту, наданні іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненого в умовах воєнного стану.
Жодного разу у призначений час ОСОБА_6 у призначене місце не з`явилась, про неможливість та причини неприбуття не повідомила.
Стороною обвинувачення 19.05.2022, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, повідомлено ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України у відповідності та у спосіб, передбачений діючим кримінальним процесуальним законодавством України (опубліковано повідомлення про підозру на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр».
Таким чином,19.05.2022 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 , набула статусу підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України.
Постановою слідчого від 01.06.2022 на підставі ст. 281 КПК України підозрювану ОСОБА_6 оголошено в розшук.
Слідчий вказує, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України повністю підтверджується зібраними доказами, зібраними у кримінальному провадженні під час досудового розслідування доказами. Також зазначає, що в ході досудового розслідування встановлені ризики, передбачені пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України і є недоцільним застосовувати до підозрюваної більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою. Зазначає, що на підставі абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, доцільним є не обирати підозрюваній ОСОБА_6 альтеративний запобіжний захід у вигляді застави.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав в повному обсязі з підстав, вказаних в клопотанні.
Захисник в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання. Вказав про те, що відсутні докази отримання ОСОБА_6 підозри, порушуються права ОСОБА_12 розглядом клопотання у її відсутність.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши докази додані до клопотання, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.
19 травня 2022 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України, яку направлено в порядку ч. 8 ст. 135 КПК України шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, та ОСОБА_13 належним чином повідомлена про підозру 22 травня 2022 року.
Постановою слідчого від 01 червня 2022 року ОСОБА_6 оголошена у розшук.
Також, слідчий суддя вважає доведеним вказаний слідчим ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Про його наявність свідчить те, що підозрювана ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України, які віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна та позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, не прибувала на виклики до слідчого три рази поспіль та не повідомляла органу досудового розслідування та Луганську обласну прокуратуру про причини неможливості прибуття, 01 червня 2022 року підозрювану оголошено у розшук, станом на день розгляду клопотання не розшукано, не затримано. Дані обставини дають підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_6 , розуміючи можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду та фактично вже переховується від органів досудового розслідування та доводи слідчого в цій частині є доведеними.
При цьому слідчий суддя враховує, що як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися, а обов`язки, про покладення (продовження) яких клопоче прокурор у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, - бути у взаємозв`язку з ними. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Також є доведеним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Про його наявність свідчить те, що ОСОБА_6 , знаходячись на волі, враховуючи режим воєнного стану та особливості вчинення кримінального правопорушення, в якому вона підозрюється, має можливість продовжити вчинювати вказані злочини, вчинити інші подібні кримінальні правопорушення проти громадської безпеки, а так само інші кримінальні правопорушення.
Отже, з урахуванням тяжкості злочинів у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючі данні про особу підозрюваної, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність обрання щодо підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Обов`язок доведення факту перебування підозрюваного або його виїзду з тимчасово окупованої території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошення у міжнародний розшук покладається на слідчого, прокурора, який подав клопотання про застосування запобіжного заходу та має бути підтвердженим відповідними відомостями. Зазначені висновки наведені у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13.
Слідчим у клопотанні вказано, що підозрюваний перебуває на території смт. Біловодськ Луганської області, яке, на її думку, є тимчасово окупованою територією в розумінні п. 7 ч. 1 ст. 1-1, ч. 2 ст. 3, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року № 75.
Визначення тимчасово окупованої території України наведено в Законі України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, із змінами, внесеними Законом № 2217-IX від 21 квітня 2022 року (надалі Закон № 1207).
Так, згідно з частиною 2 статті 1 Закону № 1207, окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.
В Указі Президента України «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» від 07 лютого 2019 року № 32/2019 смт. Біловодськ Луганської області відсутнє.
П. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону № 1207, на який посилається слідчий, надає значення терміну тимчасово окупована Російською Федерацією територія України, яким має керуватися уповноважений на це суб`єкт, надаючи тій чи іншій території статусу окупованої. Наведена норма не визначає межі такої території, оскільки визнання тимчасово окупованою територією України здійснюється в порядку п. 1, 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1207.
Також, викладення у п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону № 1207 визначення терміну «тимчасово окупована територія» не свідчить про наявність у прокурора або слідчого судді повноважень визначати межі, чи встановлювати факти тимчасової окупації збройними формуваннями російської федерації та окупаційними адміністраціями російської федерації території України. Такими повноваженнями після змін, внесених Законом № 2217-IX, в умовах воєнного стану наділені виключно Рада національної безпеки і оборони України, Президент України.
Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 12 травня 2022 року, затверджений Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року № 75 не встановлює конкретні територіальні громади, які перебувають на тимчасово окупованій території України. Крім того, наведений Перелік має інформативний характер, виданий в межах повноважень Кабінету Міністрів України відповідно до постанови Кабінету 16 квітня 2022 року № 457 «Про підтримку окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України», а не в порядку здійснення повноважень, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1207.
З пояснень свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 вбачається, що вказані свідки впізнали дівчину, яка знаходилася у військовій формі зі значком так званої «прокуратури ЛНР» - ОСОБА_6 .
Наведені обставини також підтверджуються протоколом огляду інтернет ресурсів від 11.05.2022, з яких, окрім іншого вбачається, що на території смт. Біловодськ Луганської області помічено ОСОБА_6 .
З наведених доказів вбачається, що дійсно, наявні підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_6 перебуває на території Луганської області. Також, зазначені докази дають підстави вважати, що ОСОБА_6 співпрацює з окупаційною адміністрацією РФ та так званою «прокуратурою ЛНР», розташованою у м. Луганську.
Указом Президента України від 7 лютого 2019 року № 32/2019 затверджено межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, до якого віднесено, зокрема і м. Луганськ Луганської області.
Отже, з огляду на те, що у судовому засіданні знайшли своє підтвердження ті обставини, що ОСОБА_6 набула статусу підозрюваної у кримінальному провадженні, доведення слідчим наявності підстав, передбачених статтею 177 КПК України, а також факту того, що сукупність доказів у своєму зв`язку вказують слідчому судді на достатність підстави вважати, що підозрювана виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, слідчим суддею встановлено достатні підстави для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу за відсутності підозрюваної, відповідно до приписів ч. 6 ст. 193 КПК України.
З урахуванням тяжкості злочинів у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи данні про особу підозрюваної, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність обрання щодо підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а отже клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Разом з цим, слідчий суддя при постановленні ухвали враховує положення абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, де зазначено, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.
Згідно ч. 4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини 6 статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.
Визначення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, тобто визначення, таким чином строку тримання особи під вартою, здійснюється лише під час застосування щодо особи запобіжного заходу, що відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, можливе після затримання особи, а слідчий суддя, суд не пізніш як через сорок вісім годин з часу доставки такої особи до органу досудового розслідування, зобов`язаний розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід за обов`язкової присутності такого підозрюваного, обвинуваченого.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194 КПК України,
в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянці України, уродженці смт. Біловодськ, Біловодського району, Луганської області, підозрюваній у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 111 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.
Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини 6 статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.
Дана ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Контроль за виконанням ухвали доручити прокурору відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Луганської обласної прокуратури ОСОБА_3 .
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали проголошено о 14:55 годині 02.09.2022.
Слідчий суддя ОСОБА_1