Справа № 451/1880/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/123/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання даного покарання та покарання визначеного вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 15 листопада 2021 року остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Згідно з вироком, ОСОБА_7 в ніч на 20 квітня 2020 року, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане із проникненням в сховище, керуючись корисливим мотивом, з метою протиправного збагачення, діючи повторно, перебуваючи на території автостоянки квартирного будинку, що в АДРЕСА_2 , шляхом відкриття пасажирських дверей автомобіля VOLKSWAGEN LT-35 днз. НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , проник в середину даного автомобіля, звідки таємно з корисливих спонукань та повторно, оскільки раніше вчинив корисливий злочин, вчинив крадіжку магнітофону марки Піонер вартістю 500грн., відео реєстратора марки GV вартістю 400грн., флеш карту пам`яті марки goodrum на 16Gb вартістю 200грн., завдавши матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 1100 грн.

Крім цього, в ніч на 30 квітня 2020 року, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане із проникненням в сховище, керуючись корисливим мотивом, з метою протиправного збагачення, діючи повторно, перебуваючи на території автостоянки квартирного будинку, що в АДРЕСА_2 , шляхом розбиття скла у вікні автомобіля VOLKSWAGEN CADI днз. НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_11 , проник в середину даного автомобіля, звідки таємно з корисливих спонукань та повторно, оскільки раніше вчинив корисливий злочин, вчинив крадіжку магнітофона марки Містері , вартістю 300 грн., зарядного пристрою марки Самсунг вартістю 200 гривень та блоку живлення марки Самсунг вартістю 150 гривень, завдавши матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_11 на загальну суму 650 грн.

Крім цього, в ніч на 01 травня 2020 року, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане із проникненням в сховище, керуючись корисливим мотивом, з метою протиправного збагачення, діючи повторно, перебуваючи на території автостоянки квартирного будинку, що в АДРЕСА_3 шляхом розбиття скла у вікні автомобіля VOLKSWAGEN CRAFTER, днз. НОМЕР_3 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_12 , проник в середину даного автомобіля, звідки таємно з корисливих спонукань та повторно, оскільки раніше вчинив корисливий злочин, вчинив крадіжку телевізор марки Самсунг 24 дюйми, чорного кольору, вартістю 3000грн., набір викруток марки Jonnesway за ціною 2000грн., набір гайкових ключів з головками Торекс вартістю 3000грн., дві флеш карти пам`яті марки Kingston, вартістю по 200грн., зарядного автомобільного пристрою марки Belkin вартістю 200грн., зарядного автомобільного пристрою марки Remax вартістю 200грн., завдавши матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_12 на загальну суму 8600грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднаному з проникненням в інше приміщення.

Крім цього, 13 червня 2020 року, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), шляхом вільного доступу, керуючись корисливим мотивом, з метою протиправного збагачення, діючи повторно, перебуваючи біля магазину Сателіт, що в АДРЕСА_4 , вчинив крадіжку велосипеда марки Bulls модель King Cobra вартістю 6500грн., який належить ОСОБА_13 , спричинивши матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_13 на суму 6000грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року відносно ОСОБА_7 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність змінити в частині призначеного покарання, виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку посилання на застосування положень ч.ч.1, 4 ст.70 КК України щодо вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 15 листопада 2021 року. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_7 засудженим за сукупністю злочинів до остаточного покарання у виді 3 років позбавлення волі. Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 15 листопада 2021 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ст.70 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки, виконувати самостійно. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що, застосувавши принцип часткового складання до реального та умовного покарань, суд остаточно визначив до відбування на підставі ч.4 ст.70 КК України реальне покарання у виді позбавлення волі, що не допускається.

На переконання прокурора, призначивши покарання обвинуваченому за сукупністю злочинів, передбачених ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, у виді 3 років позбавлення волі, мав ухвалити рішення про самостійне виконання вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 15 листопада 2021 року, яким визначено ОСОБА_7 покарання з іспитовим строком, що ним зроблено не було.

Обвинувачений ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просить вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року скасувати, а кримінальне провадження відносно нього закрити у зв`язку із недоведеністю його вини, скасувати ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14 червня 2021 року про оголошення його у розшук у зв`язку із її незаконністю.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений покликається на те, що суддя-доповідач у вказаному провадженні був упередженим, почувши, що він не визнає своєї вини на наступному судовому засіданні оголосив його у розшук 14 червня 2021 року, однак вказаного числа він був у суді, запізнившись у судове засідання, та суддя його бачив.

Обвинувачений не погоджується із інкримінованою йому кваліфікацією діянь, адже він в жодне приміщення не проникав, та жодних крадіжок майна він не вчиняв.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просить вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, скасувати ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14 червня 2021 року про оголошення ОСОБА_7 у розшук.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат покликається на те, що дії ОСОБА_7 невірно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як крадіжку, поєднану із проникненням у інше приміщення, оскільки «середина автомобіля» жодним чином не підпадає під кваліфікуючу ознаку іншого приміщення.

Адвокат у своїй апеляційній скарзі вказує на відсутність в матеріалах справи журналу судового засідання від 02 червня 2021 року, під час якого зачитувався обвинувальний акт, встановлювали відношення ОСОБА_7 до нього, а також встановлення порядку та обсягу доказів, які підлягають дослідженню, натомість в матеріалах справи наявний журнал підготовчого судового засідання, згідно з яким 02.06.2021 року відсутній обвинувачений ОСОБА_7 , а відповідно у судовому засіданні оголошено перерву до 11 години 14.06.2021 року, а підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні було завершено ще 08.04.2021 року.

Також, на думку захисника, дані, зазначені у вироку, не відповідають технічному запису його проголошення.

Окрім цього, апелянт звертає увагу на порушення права на захист, адже підготовче судове засідання проводилося у відсутності захисника. Також адвокат зазначає, що обвинувальний акт йому як захиснику не був вручений.

Також, на переконання захисника обвинуваченого, при призначенні покарання судом не було належним чином враховано особу обвинуваченого, а саме те, що він є особою молодого віку, одружений, має на утриманні двох дітей, натомість незаконно врахував зміну показань ОСОБА_7 та перебування останнього у розшуку, а також те, що він неодноразово судимий, хоча такий в силу ст.89 КК України несудимий.

Поряд з наведеними доводами незаконності оскаржуваного вироку захисник обвинуваченого вказує й на незаконність ухвали про оголошення ОСОБА_7 в розшук, адже в судовому засіданні 14 червня 2021 року суддею було оголошено про неявку обвинуваченого в судові засідання 17.05.2021 та 02.06.2021, у зв`язку із чим надійшло клопотання прокурора про розшук, однак у судовому засіданні 02.06.2021 року ОСОБА_7 був присутній і під час даного судового засідання зачитувався обвинувальний акт та встановлювалося ставлення обвинуваченого ОСОБА_7 до нього.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої прокурором апеляційної скарги та заперечення апеляційних вимог обвинуваченого та його захисника, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційних вимог прокурора, натомість підтримали подані ними апеляційні скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів апеляційного суду дійшла до такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, вирок суду першої інстанції був постановлений з урахуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Обов`язковою умовою застосування такого порядку судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обставин, викладених в обвинувальному акті, що згідно з ч. 1ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному проваджені.
Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3ст. 349 КПК України, застосована бути не може.
Як вбачається з досліджених матеріалів справи, у судовому засіданні 21 грудня 2021 року, проведеного під час розгляду вказаного кримінального провадження, були присутні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 . Під час з`ясування питання про ставлення до вчиненого обвинувачений ОСОБА_7 вину у інкримінованих йому діяннях, за всіма епізодами пред`явленого обвинувачення, визнав повністю. При цьому суд першої інстанції належним чином роз`яснив обвинуваченому порядок розгляду кримінального провадження в порядку ст. 349 КПК України та наслідки такого розгляду для нього. Захисник ОСОБА_8 проти встановленого судом порядку дослідження доказів, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, не заперечив.
Ураховуючи встановлене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що судом першої інстанції не порушено вимоги ст. 349 КПК України щодо обсягу дослідження доказів та наслідків розгляду провадження за ч. 3 ст. 349 КПК України для обвинуваченого.
Безпідставними є і адвоката щодо порушення права ОСОБА_7 на захист під час підготовчого судового засідання, адже положення ст.ст. 49, 52 КПК України чітко регламентують випадки обов`язкової участі захисника. З огляду на те, що участь захисника у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 не була обов`язковою, такий не заявляв клопотання про призначення йому захисника, а тому його право на захист не було порушено. Крім того, під час судового розгляду інтереси обвинуваченого захищав адвокат ОСОБА_8 .
Зважаючи на те, що після розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, сторони позбавлені можливості оскаржити обставини, які ніким не оспорювались, відтак доводи апеляційних скарг сторони захисту в частині невірної кваліфікації діянь ОСОБА_7 не можуть бути предметом оцінки судом апеляційної інстанції.
Безпідставними, на переконання колегії суддів апеляційного суду, є доводи апеляційних скарг сторони захисту в частині допущення місцевим судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, визначених ст. 412 КПК України, оскільки незазначення у журналі судового засідання від 2 червня 2021 року про присутність ОСОБА_7 спростовується технічним записом даного судового засідання, наявним у матеріалах справи. Крім того, в ухвалі Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14 червня 2021 року про оголошення ОСОБА_7 у розшук не зазначено про його неявку до суду 2 червня 2021 року. Суд, як на підставу оголошення в розшук, покликається лише на неявку ОСОБА_7 до суду 17 травня 2021 року, а також на невиконання ухвали про привід від 17 травня 2021 року.
Щодо доводів про оголошення обвинуваченого в розшук, то наведене не доводить упередженість судді місцевого суду, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, до ОСОБА_7 ухвалами Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 2 березня 2021 року та 17 травня 2021 року застосовувався привід у судове засідання. 14 червня 2021 року ОСОБА_7 також до суду не з`явився. Наведене у своїй сукупності стало підставою для застосування щодо обвинуваченого такого заходу як розшук, що відповідає вимогам ст. 335 КК України.
Будь-який порушень норм кримінального процесуального права, які б могли бути підставою для призначення нового розгляду справи у суді першої інстанції, як про це зазначено захисником, апеляційним судом не встановлено.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого в частині зазначення у вироку про відсутність обставин, що пом`якшують покарання, а також відмову у звільненні його від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого, який є раніше судимим за корисливі злочини, востаннє вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 15 листопада 2021 року, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває; згідно з даними досудової доповіді представника персоналу органу пробації від 28 квітня 2021 року ОСОБА_7 має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 неможливе без його ізоляції від суспільства, а покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі з реальним його відбуттям за відсутності підстав для застосування ст. 75 КК України буде необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження нових злочинів, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Таким чином, на думку колегії суддів, вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши покарання в межах санкції статті, а саме 3 роки позбавлення волі. Наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, підтверджені відповідними документами. При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, їхню кількість та спосіб вчинення, а також дані про особу ОСОБА_7 , й призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суд, призначаючи покарання, керується, зокрема, принципом індивідуалізації покарання та призначає особі, яка вчинила злочин, справедливу міру покарання, спрямовану на досягнення цілей виправлення такої особи і приватної превенції, а також сприяє досягненню інших цілей, поставлених перед покаранням, зокрема, визначених ст. 50 КК України.

З огляду на наведене, підстав вважати, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через тяжкість покарання немає.

Натомість колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності покликання у вироку суду на застосування положень ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України щодо вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 15 листопада 2021 року, з огляду на таке.

Зі змісту оскаржуваного вироку слідує, що ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України, 20 квітня 2020 року, 30 квітня 2020 року та 1 травня 2020 року, а також 13 червня 2020 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України. ОСОБА_7 15 листопада 2021 року засуджений вироком Червоноградського міського суду Львівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки. Тобто кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України вчинені обвинуваченим до ухвалення вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 15 листопада 2021 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено наступне: у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Дана позиція узгоджується з позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 лютого 2021 року у справі №760/26543/17.

Всупереч викладеному, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, залишив поза увагою те, що ОСОБА_7 не порушив умов застосування іспитового строку за вироком Червоноградського міського суду від 15 листопада 2021 року, оскільки кримінальні правопорушення вчинені ним до постановлення цього вироку, а тому призначення з урахуванням вказаного вироку на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до відбування реального покарання у виді позбавлення волі не ґрунтується на вимогах кримінального закону.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, вважається незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 слід відмовити, натомість апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок щодо ОСОБА_7 , в частині призначення покарання, - зміні.

З огляду на наведене, слід виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на застосування положень ч.ч.1, 4 ст.70 КК України щодо вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 15 листопада 2021 року при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити, у задоволенні апеляційних скарг ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 відмовити.

Вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку посилання на застосування положень ч.ч.1, 4 ст.70 КК України щодо вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 15 листопада 2021 року.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_7 засудженим за сукупністю злочинів до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 15 листопада 2021 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ст.70 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки, виконувати самостійно.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4