Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/419/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 146 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2022 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2022 року, якою стосовно обвинуваченого
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопетрівка Новоархангельського району Кіровоградської області, зареєстрований АДРЕСА_1 , фактично проживаючий АДРЕСА_1 , громадянин України, не одружений, не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності:
- 23.01.2018 Добровеличківським районним судом Кіровоградської області за ч.1,2 ст.185, ст.70 КК України до двох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,
продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 16 год. 55 хв. 11 серпня 2022 року, без визначення застави.
Цією ж ухвалою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 16 години 55 хвилин 11 серпня 2022 року, без визначення застави, однак судове рішення відносно них жодними учасниками не оскаржується.

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Добровеличківського районного суду Кіровоградської області перебуває обвинувальний акт, зареєстрований у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000411 від 17.11.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 162, ч.3 ст.146, ч.2 ст.121 КК України.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченим строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, на думку прокурора, ризики, які були підставою для обрання вказаного запобіжного заходу, продовжують існувати, так як обвинувачені можуть переховуватися від органів досудового розслідування та суду, так як в разі визнання обвинувачених винними їм може загрожувати покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до десяти років. Також обвинувачені можуть переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності за вчинені злочини. Крім того існує ризик, що обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків та потерпілу з метою уникнення відповідальності, що їм загрожує в разі визнання їх винними, так як обвинувачені проживають неподалік від свідків та потерпілої, тому можуть впливати на них. Також обвинувачені можуть вчинити нові кримінальні правопорушення, так як обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий, судимість не знята та не погашена, крім того відносно нього наявні інші кримінальні провадження. Що стосується обвинуваченого ОСОБА_6 , то він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів. Прокурор вважає, що особисте зобов`язання не може бути застосовано до обвинувачених, так як даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а кримінальне правопорушення, в якому обвинувачуються останні, є тяжким. Особиста порука, яка полягає у наданні особам, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків не встановлено. Запобіжний захід домашній арешт обвинуваченим не забезпечить належним чином обов`язку не ухилятися від суду.

Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2022 року обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, без визначення застави.
Ухвала мотивована тим, що обвинувачений ОСОБА_6 є повнолітньою особою, не одружений, не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності 23.01.2018 Добровеличківським районним судом Кіровоградської області за ч.1,2 ст.185, ст.70 КК України до двох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, проживає в АДРЕСА_1 , за місцем проживання характеризується посередньо. При цьому суд не знайшов наявність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків та осіб, які можуть поручитися за явку обвинуваченого до суду та визнає наявну реальну можливість його ухилення від правосуддя у разі не продовження щодо нього строку тримання під вартою, а також можливість впливати на свідків та потерпілу, які проживають в одному населеному пункті.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що слідчий експеримент проведений без присутності його адвоката, однак в присутності понятих слідчого.

Також не відтворені істині деталі, що відбувались у помешканні ОСОБА_9 .

В суді надані пояснення ОСОБА_10 щодо наявності суперечок ОСОБА_9 зі своєю співмешканкою.

Разом з тим, з початку досудового розслідування не залучено йому захисника та його допит проводився без його участі.

З боку працівника поліції здійснювіавс тиск на нього.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали клопотання, які надійшли на електронну адресу апеляційного суду і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 162, ч.3 ст.146, ч.2 ст.121 КК України, а саме
- у незаконному проникненні до житла чи до іншого володіння особи, що порушує недоторканність житла громадян, вчинене із застосуванням насильства, тобто, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України;

-у вчиненні незаконного викрадення людини, вчиненого групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України;

- у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 162, ч.3 ст.146, ч.2 ст.121 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_6 , міг вчинити інкриміновані йому кримінальні правопорушення.
Разом з тим, необхідно зазначити про те, що як вбачається з апеляційної скарги ОСОБА_6 фактично визнає обставини страви та перебування його у приміщенні ОСОБА_9 разом з іншими обвинуваченими, вказуючи на протиправну поведінку потерпілого зі своєю співмешканкою.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.
У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).
При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».
В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування або суду були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_6 , до вчинення злочинів, що пред`явлені в обвинуваченні, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Не можуть бути задоволені доводи ОСОБА_6 про визнання неналежними доказами протоколи слідчих експериментів та його показання надані під час досудового розслідування, оскільки до вказаних висновків суд може прийти виключно під час розгляду матеріалів кримінального провадження по-суті.
Враховуючи те, що в апеляційному судів слухається апеляційна скаргу на продовження запобіжного заходу, а також недопустимість на даному етапі давати оцінку доказів колегія суддів залишає без задоволення ОСОБА_6 про визнання неналежними доказами протоколи слідчих експериментів та його показання надані, оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті.

Тобто, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_6 , встановив наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
За вказаних обстьавин, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_6 на особисту свободу.
Доводи ОСОБА_6 про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегією суддів не можу бити враховано.
Не визнання вини та тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_6 , в сукупності з мірою покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду, незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних, вчинення нових кримінальних правопорушень.
Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та/або суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Так, ОСОБА_6 розуміючи кількість інкримінованих кримінальних правопорушень, відсутність жодної обставини, яка пом`якшує покарання та за наявності обставини обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, може вчинити спроби направленні на переховування від суду.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих обвинувачених слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків та інших обвинувачених існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

В той же час необхідно зазначити про те, що ОСОБА_6 добре знає свідків, а тому у разі застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою може вчинити спроби направленні на зміну їхніх показань.
Ризик вчинення ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень підтверджується тим, що останній будучи раніше судимим на шлях виправлення не став та належних висновків не зробив.
Окрім цього, особисте зобов`язання не може бути застосоване до обвинуваченого

ОСОБА_6 , оскільки даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а кримінальні правопорушення, яке вчинив останній є тяжким.

Особиста порука, яка полягає у наданні особам, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу, так в ході розслідування даного провадження таких осіб не встановлено.

Що стосується тверджень, що ОСОБА_6 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Доводи апеляції про те, що судом першої інстанції не враховано особу ОСОБА_6 колегією судді не можуть бути враховано, у справі наявна реальна можливість обвинуваченого ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання зумовлена наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України.

Разом з тим, колегія суддів враховує відсутність у ОСОБА_6 соціальних зв`язків, які б змогли вплинути на поведінку останнього.
Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить виконанням підозрюваним процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваним запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Отже, ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які мали місце та були враховані судом при обранні міри запобіжного заходу та продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати на даний час та не вичерпались і будуть продовжувати мати місце. Можливість настання ризиків безпосередньо залежить від застосування до обвинувачених, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава.

А тому, належна поведінка ОСОБА_6 не може бути забезпечена шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, намагатися переховуватися в іншій країні, незаконного впливу на свідків та потерпілого, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Не можуть бути враховані доводи ОСОБА_6 про розгляд справи судом першої інстанції без участі захисника, оскільки, як вбачається з копії судового рішення розгляд справи відбувся за участю захисника ОСОБА_11 .
Також, не можуть бути враховані доводи ОСОБА_6 про відсутність захисника на досудовому розслідуванні, як підстава для скасування запобіжного заходу, оскільки вказане жодним чином не зменшує наявні ризики у ОСОБА_6 .
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2022 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2022 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 16 години 55 хвилин 11 серпня 2022 року, без визначення застави, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4