Справа № 216/2357/22
провадження 1-кп/216/636/22
ВИРОК
іменем України

15 вересня 2022 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі : головуючого, судді - ОСОБА_1 ,

за участю : секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 дистанційно, в режимі відеоконференції за участю захисника, кримінальне провадження № 0000082 від 24 травня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом, стрільця 1-го відділення 3-го патрульного взводу 1-ї патрульної роти, військової частини НОМЕР_1 НГ України, солдата, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГ України від 28.08.2021 за №169 (по стройовій частині), військовослужбовець військової служби за контрактом, солдат ОСОБА_4 призначений на посаду стрільця 1-го відділення 3-го патрульного взводу 1-ї патрульної роти у військовій частині НОМЕР_1 НГ України.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

З 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, у відповідності до Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VIII від 12.05.2015, Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022 та до теперішнього часу, почав діяти воєнний стан в Україні.

Відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут), повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі-Статут), ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Разом з цим, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, проходячи військову службу та, будучи забезпечений речовим, грошовим, продовольчим та іншими видами забезпечення, 25 лютого 2022 року солдат ОСОБА_4 вирішив тимчасово ухилитись від військової служби та самовільно залишити пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 НГ України, мотивуючи свої дії небажанням приймати участь в бойових діях. Реалізуючи свій умисел, солдат ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, в порушення статутних вимог, 25 лютого 2022 року самовільно залишив місце служби, а саме пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 НГ України, яка на той час дислокувалась за адресою: АДРЕСА_3 .Того ж дня, солдат ОСОБА_4 убив до місця свого проживання у м. Херсон, де ухилявся від військової служби.

В період з 25 лютого 2022 року по 21 квітня 2022 року солдат ОСОБА_4 без поважних причин обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживав жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього. При цьому, солдат ОСОБА_4 документів, підтверджуючих поважність та законність відсутності на військової службі, до військової частини не надавав.

В подальшому, 21 квітня 2022 року солдат ОСОБА_4 прибув до пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 НГ України, яка на той час дислокувалась за адресою: АДРЕСА_3 , та приступив до виконання своїх службових обов`язків.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини, вчинене в умовах воєнного стану.

15 вересня 2022 року між прокурором та обвинуваченим за участю захисника, було укладено угоду про визнання винуватості, яку вони підписали. При цьому, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за вказаних вище фактичних обставин і кваліфікації.

За змістом угоди про визнання винуватості, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, є тяжким злочином, відсутності заподіяних кримінальним правопорушенням збитків, особи ОСОБА_4 , який має посередню службову характеристику, раніше не судимого, а також наявності передбачених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання у виді щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, тобто декілька обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та зважаючи на відсутність обставин, що обтяжують покарання, сторони дійшли згоди щодо можливості застосування ст.ст. 60, 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: на призначення ОСОБА_4 покарання у виді арешту на строк шість місяців, із відбуванням арешту на гауптвахті.

У судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладенні цієї угоди дотриманні вимоги КПК України та КК України, просив її затвердити й призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений та його захисник також просили затвердити угоду й призначити узгоджену в ній міру покарання. При цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину за викладених вище обставин і кваліфікації, а також ствердив про розуміння ним права на справедливий судовий розгляд, наслідків укладення та затвердження цієї угоди, характеру обвинувачення, виду й розміру покарання, запевнивши про добровільність укладення угоди.

З огляду на наведене суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України за ознаками: самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини, вчинене в умовах воєнного стану, доведена в судовому засіданні поза будь-яким розумним сумнівом.

Під час судового засідання суд роз`яснив сторонам кримінального провадження наслідки укладення, затвердження та невиконання угоди про визнання винуватості, з`ясував в обвинуваченого належне усвідомлення ним права на справедливий судовий розгляд, переконався в добровільності укладення цієї угоди сторонами, перевірив угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального та кримінального законів, а також роз`яснив обмеження права оскарження вироку на підставі угоди.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу ОСОБА_4 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має посередню службову характеристику, його щире каяття, який повністю визнав свою вину та погоджується із обставинами, викладеними в обвинуваченні, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що включає його добровільне з`явлення до пункту дислокації військової частини, де він проходив службу, повідомлення органу досудового розслідування про факти у справі та надання відомостей про власну діяльність та діяльність інших осіб, тобто, декілька обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, які обтяжують його покарання у відповідності до ст. 67 КК України, суд погоджується на призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, перейшовши до більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті, яке узгодили сторони, що відповідає загальним принципам КК України.

Узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Ураховуючи викладене, встановивши, що укладення угоди є добровільним, умови угоди не суперечать чинному законодавству, а наслідки затвердження та невиконання угоди сторонам зрозумілі, суд дійшов висновку про можливість затвердження вказаної угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов не заявлено, речові докази, судові витрати, заходи забезпечення кримінального провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376, 468-470, 472-475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 15 вересня 2022 року між прокурором Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000082 від 24 травня 2022 року.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому узгоджену сторонами угоди міру покарання, з урахуванням ст. 69 КК України у виді арешту на строк шість місяців, із відбуванням арешту на гауптвахті.

Обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання у відповідності до ст. 72 КК України строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 31 травня 2022 року згідно ухвали слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (справа №214/2531/22) до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день арешту.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання вироку законної сили.

Цивільний позов не заявлено, речові докази, судові витрати, заходи забезпечення кримінального провадження відсутні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_6