Справа № 159/6065/20 Провадження №11-кп/802/412/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2022 року щодо ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ
Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Довбиш Баранівського району Житомирської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 (дачний масив «Білий налив»), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , судимого 25.01.2018 Баранівським районним судом Житомирської області за ч.4 ст.296, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 25 січня 2018 року і, за сукупністю вироків, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту затримання ОСОБА_8 у зв`язку з приведенням вироку до виконання.

Вироком вирішено долю речових доказів та арештованого майна.

Згідно вироку ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 09.09.2020, біля 18 год. 20 хв., знаходячись на відкритій місцевості, а саме на ділянці автомобільної дороги на вул. Грушевського у м. Ковелі Волинської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою спричинення тілесних ушкоджень останньому, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер своїх дій, тримаючи в руках дерев`яну палицю, умисно наніс нею один удар у потиличну ділянку голови ОСОБА_10 , внаслідок чого останній не втримався на ногах та впав на дорожнє покриття. Після чого, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_8 вказаною дерев`яною палицею умисно наніс один удар у лобну ділянку голови потерпілого. Останній, намагаючись уникнути вказаних ударів, повернувся на правий бік, внаслідок чого ОСОБА_8 умисно наніс йому не менше одного удару вказаною палицею у ділянку тулуба зліва, а також не менше одного удару у ліву ногу потерпілого. В результаті протиправних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді переломів 3, 5, 7 ребер зліва по лопаточній лінії зі зміщенням, посттравматичного пневмотораксу, рани на передній поверхні лівої гомілки та садна в нижній третині лівої гомілки, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії: переломи 3, 5, 7 ребер зліва зі зміщенням з розвитком посттравматичного пневмотораксу тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; рана лівої гомілки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; садно лівої гомілки легких тілесних ушкоджень.

Таким чином ОСОБА_8 своїми діями, які виразились у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

Не погоджуючись з вироком, потерпілий подав апеляційну скаргу, в якій вказує на невірну кваліфікацію місцевим судом дій обвинуваченого ОСОБА_8 . Вважає, що дії останнього слід кваліфікувати як перевищення меж необхідної оборони, тобто за ст.124 КК України.

В поданій апеляції ОСОБА_7 фактично підтверджує покази надані ним в суді першої інстанції щодо обставин та розвитку подій, які відбулися 09.09.2020. Підтверджує, що після того як він штовхнув ОСОБА_8 в канаву, обвинувачений, підвівшись та взявши палицю у руки, почав наносити йому удари у тулуб та ребра.

Зазначає про відшкодування ОСОБА_8 завданої йому матеріальної шкоди, також про відсутність будь-якіих іншних претензій до останнього.

Просить перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.1 ст.121 на ст.124 КК України та призначити йому покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.

В судове засідання обвинувачений ОСОБА_8 його захисник ОСОБА_12 та потерпілий ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду, не з`явилися.

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги у відсутність обвинуваченого та його захисника, колегія суддів виходила з положень ч.4 ст.405 КПК України, згідно якої, неприбуття в судове засідання сторін або інших учасників кримінального провадження, явка яких не є обов`язковою, не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили суд про поважні причини свого неприбуття.

Будь-яких заяв чи клопотань щодо відкладення судового розгляду чи причин неявки від обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_13 до апеляційного суду не надходило.

В зв`язку з вищевказаним та вислухавши думку прокурора, який підстав для відкладення судового розгляду не вбачає, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу потерпілого за відсутності вищевказаних осіб.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який апеляційну скаргу заперечив та просив залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 в нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так, незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, його винуватість доведена зібраними у провадженні доказами, які обґрунтовано враховані судом.

Суд першої інстанції підставно взяв до уваги показання обвинуваченого, який частково визнаючи свою винуватість щодо обставин події, в судовому засіданні ствердив про нанесення потерпілому ударів палицею, куди саме не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_14 , яка є сестрою співмешканки обвинуваченого ОСОБА_15 , суду пояснила, що причиною поїздки до ОСОБА_8 був дзвінок сестри, оскільки остання плакала у слухавку. У зв`язку з чим вона попросила ОСОБА_9 з`їздити до ОСОБА_15 подивитись що там сталось. Приїхавши, сестри вдома не було, був ОСОБА_8 , з яким ніякого конфлікту не було. Повертаючись назад, ОСОБА_8 пішов за потерпілим та іншими, що потім сталося вона не може сказати.

В місцевому суді свідок ОСОБА_16 підтвердив, що ОСОБА_9 подзвонив йому і попросив поїхати до ОСОБА_8 просто поговорити. Потерпілий говорив з ОСОБА_8 біля будинку з напругою, але без насильства. Коли потерпілий та інші повертались після розмови з ОСОБА_8 , останній чомусь пішов за ними, тримаючи якийсь предмет в руках, який потім викинули. Також даний свідок вказав, що обвинувачений почав наносити удари палицею потерпілому після того як ОСОБА_9 його штовхнув і той впав у кущі.

Сам потерпілий ОСОБА_9 також не заперечував, що удари обвинувачений йому наніс після того, як він його штовхнув. Проте передумовою даної поведінки потерпілого слугувало те, що обвинувачений після розмови пішов за ним та іншими, тримаючи у руці «монтировку». Дана поведінка ОСОБА_8 насторожила ОСОБА_9 , внаслідок чого він штовхнув останнього рукою зі словами, щоб той йшов додому.

Показання свідків і потерпілого є послідовними і у своїй сукупності дають змогу відтворити всі обставини злочину, які були до і на момент його вчинення, а також узгоджуються із іншими наявними в матеріалах провадження доказами, зокрема даними, що містяться в протоколі огляду місця події від 09.09.2020, під час його ОСОБА_8 показав місце на узбіччі дороги, куди він впав від поштовху ОСОБА_9 , дві частини палиці, якою наносив удари потерпілому, висновку експерта № 211 від 21.09.2020 та висновку додаткової експертизи № 211-А від 19.10.2020, які є науково-обгрунтованими та піддавати їх сумніву підстав у суду немає.

Так відповідно до висновку експерта № 211 від 21.09.2020 у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді рани на передній поверхні лівої гомілки та садна в нижній третині лівої гомілки, які утворились від дії тупого твердого предмету, не виключається можливість від удару палицею, в час, вказаний у постанові та потерпілим, і за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Згідно висновку додаткової експертизи № 211-А від 19.10.2020, у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді переломів 3, 5, 7 ребер зліва по лопаточній лінії зі зміщенням, посттравматичного пневмотораксу, рани на передній поверхні лівої гомілки та садна в нижній третині лівої гомілки, які утворились від дії тупого твердого предмету (предметів), від ударів кулаком руки людини та не виключається можливість від ударів палицею в час, вказаний у постанові та потерпілим, і за ступенем тяжкості відносяться до категорії: переломи 3, 5, 7 ребер зліва зі зміщенням з розвитком посттравматичного пневмотораксу тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. По тілу ОСОБА_9 було нанесено не менше двох ударів. Даним висновком виключена можливість отримання вищевказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_9 внаслідок падіння з висоти власного зросту, як з прискоренням так і без такого.

Окрім того, своїми показаннями обвинувачений викриває себе, оскільки в місцевому суді пояснив, що ОСОБА_7 однією рукою штовхнув його, він не втримався і впав з дороги у кущі ожини. Розізлившись, знайшов в кущах палицю, якою почав бити ОСОБА_7 . Скільки разів вдарив і куди не пам`ятає. ОСОБА_7 у той момент його не чіпав. Після того як палиця зламалася, обвинувачений взяв одну її частину і вдарив нею потерпілого у ногу. Також ствердив, що конфлікту з потерпілим під час розмови біля будинку не було.

За таких обставин, показання обвинуваченого, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, а також дані, що містяться у протоколі огляду місця події, висновках експертів, переконливо свідчать про те, що дії ОСОБА_8 були вольовими та цілеспрямованими, а тому беззаперечно вказують на умисне нанесення потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, та не викликають сумнівів у правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.121 КК України.

Версія про заподіяння ОСОБА_8 потерпілому тілесних ушкоджень у зв`язку із самозахистом була предметом перевірки судом першої інстанції і свого підтвердження не знайшла.

На думку апеляційного суду, для того щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Посилання апелянта щодо перевищення ОСОБА_8 меж необхідної оборони є безпідставними, оскільки вони спростовані показаннями як потерпілого та вищевказаних свідків, та й частково показаннями самого обвинуваченого, при цьому у вироку місцевий суд зазначив, в чому полягає відсутність в діях обвинуваченого необхідної оборони, або перевищення її меж.

Твердження потерпілого про те, що суд не взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, його спосіб життя не можуть братись до уваги, оскільки ніяким чином не впливають на правову кваліфікацію дій обвинуваченого.

Окрім того, сам обвинувачений своїми показаннями частково викриває себе, оскільки чітко вказує, що після поштовху ОСОБА_9 розізлився та найшовши палицю почав наносити удари потерпілому. Після того як палиця зламалася, не зупинився, а продовжив свій злочинний умисел на нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

За таких обставин, саме показання потерпілого поряд з показаннями свідків та іншими доказами, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, та які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_17 умисно спричинив потерпілому ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечним для життя в момент його заподіяння, а не оборонявся чи перевищив межі необхідної оборони, у зв`язку з чим, його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи ОСОБА_18 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

На переконання апеляційного суду, обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляції, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2022 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді