Справа № 675/458/21
Провадження № 1-в/675/3/2022
У Х В А Л А
"25" травня 2022 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав у режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в :
Засуджений ОСОБА_4 ,який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», звернувся до суду з клопотанням, у якому просить звільнити його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі умовно-достроковона підставі нового Закону України «Про умовно-дострокове звільнення», оскільки відпали обґрунтовані пенологічні підстави для тримання його в установі виконання покарань

В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що щиро розкається у вчиненому злочині, позитивно характеризується за місцем відбування покарання. Вважає, що прогрес у напрямку виправлення, якого він досяг, а також зміни, яких він зазнав, призводять до невиправданості його подальшого ув`язнення.

Вказує також на незаконність його засудження та надмірну суворість призначеного йому покарання.

Посилається і на те, що рішенням Конституційного Суду № 6-(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

У поданих доповненнях до свого клопотання ОСОБА_4 зазначає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 64 КК України довічне позбавлення волі не застосовується до осіб, що вчинили злочини у віці понад 65 років. Просить замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі та певний строк та звільнити його з місць позбавлення волі, обмежившись відбутим покаранням.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання заперечив, посилаючись на його безпідставність.

Заслухавши пояснення засудженого та його захисника, з`ясувавши думку прокурора, вивчивши надані матеріали, суд приходить до висновку, що клопотання до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ОСОБА_4 засуджений 30 листопада 2004 року вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Автономної Республіки Крим за ст.ст. 115 ч. 2 п.п. 1, 2, 4, 6, 12, 187 ч. 4, 263 ч. 1, 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацію всього майна, що належить йому на праві приватної власності. Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 28 квітня 2005 року вирок апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2004 року щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

Слід зазначити, що суд при ухваленні вироку відносно ОСОБА_4 призначив йому покарання у відповідності до положень Конституції України та чинного на той час КК України.

На даний час караність діянь, вчинених ОСОБА_4 , будь-яким законом не усунута.

Постановляючи ухвалу по суті поданого засудженим клопотання, суд враховує також наступне.

Покарання у виді довічного позбавлення волі має початок його обрахунку, але не має кінцевого терміну відбуття покарання.

Відповідно до п.п. 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" роз`яснено, що згідно з ч. 1 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.

Покарання у виді довічного позбавлення волі відповідно до ст. 64 КК України не має строкового виміру, тому вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання чи заміну невідбутої частини покарання більш м`яким є неможливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 КК України довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не знайде можливим застосувати покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Ураховуючи норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що чинне законодавство України передбачає можливість заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким лише шляхом помилування засудженого, а підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким поширюються лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі не можуть бути застосовані.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду 08 липня 2020 року розглянула в судовому засіданні кримінальну справу (справа № 1-42/2004, провадження № 13-87зво19) за заявою засудженого про перегляд судових рішень, постановлених щодо нього, з підстав встановлення рішенням Європейського суду з прав людини від 12 березня 2019 року (заява № 41216/13) у справі «Петухов проти України (№ 2)» порушення Україною вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через відсутність належної медичної допомоги, доступної заявнику, під час тримання його під вартою, а також у зв`язку з тим, що покарання заявника у виді довічного позбавлення волі є таким, яке неможливо скоротити.

При цьому, Велика Палата зауважила, що в національному законодавстві України існує суттєва законодавча прогалина, що стосується врегулювання можливості звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Однак заповнення прогалин у нормативно-правових актах, прийняття законів, внесення до них змін і доповнень, узгодження їх положень між собою є прерогативою законодавчої влади і не належить до повноважень суду будь-якої інстанції. Адже варто розрізняти повноваження щодо правотворення, які належать законодавчому органу, та повноваження щодо правозастосування, що реалізуються судовими органами в процесі здійснення правосуддя.

Однак, на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, не реформована, зміни до законодавства не внесені, тому відсутні підстави для заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке або звільнення від подальшого відбування покарання.

На теперішній час існує тільки інститут президентського помилування, передбачений ст. 87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років.

Суд також враховує, що рішенням Конституційного Суду № 6-(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Разом з тим, зміни до нормативно-правових актів, які б визначали порядок та умови умовно-дострокового звільнення та заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на певний строк, не внесені.

За таких обставин, клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення та за заміну покарання на покарання у виді позбавлення волі на певний строк не підлягає задоволенню, оскільки така можливість не передбачена чинним законодавством України.

Доводи ж останнього з приводу того, що відсутність у національному законодавстві механізму дострокового звільнення від довічного позбавлення волі чи його заміни більш м`яким на позбавлення волі на певний строк не є підставою для відмови в задоволенні його клопотання, є помилковими, оскільки лише за умови прийняття відповідних нормативно-правових актів, які передбачали б механізм застосування таких пільг до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, суд, застосовуючи повноваження щодо правозастосування, міг би вирішити питання, які ставляться засудженим у поданому до суду клопотанні.

Що стосується посилань ОСОБА_4 на приписи ч. 2 ст. 64 КК України, суд зазначає, що обмеження щодо призначення покарання у виді довічного позбавлення волі стосується осіб, що вчинили злочини у віці понад 65 років, а в даному випадку злочини вчинені засудженим до досягнення даного граничного віку.

Також слід зазначити, що зі змісту поданого ОСОБА_4 клопотання вбачається, що засуджений фактично не погоджується із вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 28 квітня 2005 року, вважає його незаконним та необґрунтованим, а призначене покарання надто суворими.

Суд зазначає, що ухвалою Верховного Суду України від 28 квітня 2005 року вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 28 квітня 2005 року щодо ОСОБА_4 було залишено без змін. Отже, судом касаційної інстанції при перегляді постановленого щодо засудженого вироку було підтверджено законність його засудження та призначеного йому покарання.

Натомість, у даному випадку Ізяславський районний суд Хмельницької області не вправі переглядати (ревізувати) судові рішення, які набрали законної сили. Такими повноваження положення ст. 537 КПК України суд не наділяють.

Керуючись ст.ст. 372, 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1