Справа № 747/624/21
Провадження № 1-кп/747/2/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2022 року смт Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в смт. Талалаївка кримінальне провадження № 0001239 від 26.11.2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с Слобідка Прилуцького (Талалаївського) району Чернігівської області, мешканця АДРЕСА_1 , працюючого механізатором ТОВ «Курс Агро», українця, громадянина України, раніше не судимого, -

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3

потерпілого - ОСОБА_5

представника потерпілого - ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

В двадцятих числах серпня 2021 року ОСОБА_3 вступив з невстановленою особою у попередню змову, спрямовану на таємне викрадення чужого майна пшениці зі складу по АДРЕСА_2 , що належить ФОП « ОСОБА_5 20 серпня 2021 року ОСОБА_3 разом з невстановленою особою, реалізуючи умови попередньої змови, спрямованої на таємне викрадення чужого майна, прибули до складу, діючи узгоджено, усвідомлюючи, що їхні дії залишаться не поміченими для оточуючих, відкрили ключем замок дверей складу, проникли до середини та за допомогою навантажувача «Маніту», що був на території складу, і вага одного ковша якого, наповненого пшеницею, становить 1000 кг, набрали 10 ковшів пшениці урожаю 2021 року загальною вагою 10 000 кг. Вказану пшеницю загрузили до вантажного автомобіля «КАМАЗ», з викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Згідно висновку експерта судової товарознавчої експертизи від 18.11.2021 року вартість 1 т пшениці урожаю 2021 року становить 6375 грн. Таким чином потерпілому ОСОБА_5 заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 63 750 грн.

Своїми умисними діями, які виразились в таємному викрадені чужого майна (крадіжці), поєднаній з проникненням у сховище за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєному визнав в повному обсязі і суду показав, що влітку 2021 року він працював трактористом у фермерському господарстві, власником якого є ОСОБА_5 . Одного дня у серпні 2021 року, коли він приїхав з поля трактором привіз пшеницю на склад, що знаходиться в с Скороходове, йому особа на ім`я « ОСОБА_7 » запропонувала погрузити на « ОСОБА_8 » зерно пшениця. Обвинувачений сів за кермо навантажувача «Маніту» і погрузив на «КАМАЗ» десять ковшів із зерном, вага одного ковша близько 1 тони. За це йому особа на ім`я « ОСОБА_7 » заплатила 25 000 грн, які обвинувачений потратив на власні потреби. Обвинуваченому невідомо, що то був за КАМАЗ, кому він належить та куди пішло далі зерно. У скоєному щиро розкаюється, запевнив суд, що більше подібне не повториться.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_3 у минулому році працював у нього трактористом, про те, що саме він скоїв крадіжку зерна, потерпілому стало відомо в кінці вересня 2021 року, коли він приїхав на склад у с Скороходове і побачив, що відкриті двері на складах, у них частково відсутнє зерно, і його працівник ОСОБА_9 йому повідомив про всі обставини скоєного ОСОБА_3 злочину, а саме що він навантажувачем грузив зерно пшениці на автомобіль КАМАЗ і погрузив десь десять ковшів. Частково спричинені обвинуваченим збитки були вирахувані ним із його заробітної плати, а саме 10 000 грн, добровільно він йому нічого не відшкодовував, тому пред`явлений цивільний позов підтримує частково за виключенням даної відшкодованої суми із пред`явленої до стягнення.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою винність у вчиненому діянні визнав повністю і суду дав показання, що вчинив злочин саме при викладених обставинах, тому на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд, при визначенні обсягу доказів, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у його вчиненні, а обмежився допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням характеризуючих матеріалів на обвинуваченого, долучених прокурором в судовому засіданні до матеріалів кримінального провадження за згодою обвинуваченого, та у відповідності до ст. 88 КПК України визнаних допустимими за погодженням сторін.

Суд встановив, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми діями ОСОБА_3 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у сховище за попередньою змовою групою осіб, та вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Тобто загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації призначення покарання, завданням якої є виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про призначення покарання.

Згідно ст. 12 КК України злочин, за яким кваліфіковано дії обвинуваченого, відноситься до тяжкого злочину. По місцю проживання обвинувачений характеризується позитивно, раніше не судимий.

Що стосується обстави, що пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Органами досудового слідства було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, активно сприяв слідству та добровільно відшкодував завдані збитки. Положення ст. 66 КК України не містить переліку такої пом`якшуючої обставини, як активне сприяння слідству. Пункт 1 частини 1 ст 66 КК України до пом`якшуючих обставин відносить з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення полягає в діях винної особи, спрямовані на тек, щоб надати допомогу органам досудового слідства у встановленні істини у справі, з`ясуванні фактичних обставин, які мають значення для розкриття злочину. Це може полягати, зокрема, у повідомленні про всі відомі епізоди і обставини вчинення злочину, викритті інших співучасників, повідомленні про їх місцезнаходження, наданні допомоги в їх затриманні. Неповідомлення компетентним органам про інших відомих винному співучасників злочину, а так само повідомлення про достеменно відомі цим органам обставини справи виключає наявність такої обставини. В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 вже після виявлення факту крадіжки зерна тільки у листопаді 2021 року повідомляв органам досудового слідства про обставини його скоєння, коли ними було затримано іншу особу і оголошено про підозру у вчиненні аналогічного злочину відносно потерпілого ОСОБА_5 . Тому суд відкидає при призначені покарання пом`якшуючу обставину активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Що стосується пом`якшуючої обставини добровільне відшкодування завданих збитків, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Добровільне відшкодування завданого збитку здійснюється винним з власної ініціативи до винесення обвинувального вироку суду. Добровільне відшкодування завданого збитку має бути повним. Під час судового розгляду було встановлено, що потерпілому відшкодовано тільки частина спри чиненого збитку шляхом примусового відрахування із заробітної плати обвинуваченого на рахунок потерпілого. Тобто, у даному випадку жодної із ознак добровільності відшкодування, як пом`якшуючої обставини, в діях ОСОБА_3 не вбачається. Тому суд при призначенні покарання не може визнати за пом`якшуючі обставини активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку, які зазначені в обвинувальному акті, оскільки таких обставин не вбачається з матеріалів кримінального провадження та не були встановлені під час судового розгляду.

Що стосується щирого каяття, як однієї з пом`якшуючих обставин при призначенні покарання, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом своєї поведінки, визнанням своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав, в скоєному розкаявся, запевнив суд, що більше подібного не вчинить і бажає виправитись. Тому суд при призначені покарання враховує зазначену обставину в якості пом`якшуючої.

Обтяжуючих покарання обставин у відповідності до ст 67 КК України в ході судового розгляду не було встановлено.

Тому, враховуючи обставини справи, тяжкість злочину та особу винного, ознак антисоціального напряму в поведінці якого не виявлено, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих обставин, суд бере до уваги положення рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2004, у якому зазначено, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У справах «Бакланов проти Росії» та «Фрізан проти Росії» суд зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Разом з тим, у справі «Ізмайлов проти Росії» суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи». Кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають та повинні бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_3 покарання, передбаченого санкцією ч.3 ст 185 КК України у вигляді позбавлення волі. Також зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення за його поведінкою постійного й обов`язкового контролю, а тому суд вбачає за можливе призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення з встановленням іспитового строку. Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії та стати на шлях виправлення і буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Призначення саме такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Долю речового доказу вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України. Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не обирати. Судові витрати по справі відсутні.

Крім того, потерпілим було подано позовну заяву про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, на суму 63 750 грн. На обґрунтування заявленої до стягнення суми потерпілий посилається на матеріали досудового слідства, під час якого було встановлено, що ОСОБА_3 за попередньою змовою з групою осіб проник у сховище та скоїв викрадення належного потерпілому майна, а саме зерна пшениці у розмірі 10 000 кг. Також під час досудового слідства було встановлено, що вартість викраденого зерна згідно висновку експерта судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/125-21/10395-ТВ від 18.11.2021 року за 1 т пшениці складає 6375, 00 грн, тобто загальна сума збитків становить 63 750 грн, яку потерпілий просив стягнути з обвинуваченого.

Відповідно до ст. 61 КПК України - цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства, що визначено ч. 5 ст. 128 КПК України. Згідно ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Верховним судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

В судовому засіданні було встановлено, що до постановлення вироку по справі потерпілому було відшкодовано 10 000 грн, зазначена обставина визнавалась сторонами в їх показах під час судового розгляду справи, тому у відповідності до ч.1 ст 82 ЦПК України не підлягала доказуванню. В судовому засіданні потерпілий уточнив суму цивільного позову - 53 750 грн, яку і просив стягнути з обвинуваченого. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, а саме дії обвинуваченого ОСОБА_3 відносно потерпілого ОСОБА_5 були неправомірними, між діями і спричиненою шкодою встановлено причинний зв`язок, вина обвинуваченого у неправомірних діях встановлена, тому суд приходить до висновку про задоволення уточненого цивільного позову потерпілого в повному обсязі.

Керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання за даною статтею у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речовий доказ по справі флеш накопичувач micrо sd 16 гб, поміщений в пакет НПУ СП НОМЕР_1 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 53 750 (п`ятдесят три тисячі сімсот п`ятдесят) грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1