Справа № 305/508/22
Номер провадження 1-кс/305/137/22
УХВАЛА

07.04.2022. Слідчий суддя Рахівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке 03.04.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000156 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшло клопотання слідчого СВ Рахівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, відомості про яке 03.04.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000156 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що 02.04.2022, в с. Лазещина Рахівського району Закарпатської області на КПП поліції зупинений автомобіль SCANIA R380 д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричіпом KOGEL д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , який перевозив в кузові автомобіля різного роду побутову техніку в кількості 654 коробки на які не мав в наявності жодних супровідних документів. Супровід товару здійснював ФОП ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_2 , який пояснив, що перевозить побутову техніку з м. Харків до м. Рахів Закарпатської області тому в його діях наявні ознаки кримінального правопорушення такого як придбання, отримання, зберігання чи збут майна, одержаного кримінально протиправним шляхом.

Виїздом слідчо-оперативної групи на місце події в період 13.30 год. по 14.00 год. 02.04.2022 було проведено огляд місця події біля КПП поліції в с. Лазещина, Рахівського району Закарпатської області під час якого було виявлено та вилучено автомобіль SCANIA R380 д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричіпом KOGEL д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , який в подальшому був поміщений на майданчик для утримання автомобілів Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області.

Постановою слідчого СВ Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , автомобіль SCANIA R380 д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричіпом KOGEL д.н.з. НОМЕР_2 , визнано в якості речових доказів та поміщено на територію ПАТ «Рахівський маслозавод».

За таких обставин, є достатні підстави вважати, що за допомогою автомобіля ОСОБА_5 сприяв у зберіганні та збуті майна одержаного кримінально протиправним шляхом і він є предметом вчинення кримінального правопорушення.

Отже, накладення арешту на майно, яке вилучено під час проведення процесуальних дій забезпечить збереження речових доказів та зможе запобігти ризикам його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, а також надасть можливість органу досудового розслідування всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини кримінального правопорушення, у розумні строки провести необхідні слідчі дії, з метою встановлення істини у даному кримінальному провадженні та, відповідно, за наявності підстав, використати таке майно як доказ у кримінальному провадженні.

Таким чином, слідчий у клопотанні просить з метою забезпечення збереження речових доказів та можливої спеціальної конфіскації, накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль марки SCANIA R380 д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричіпом KOGEL д.н.з. НОМЕР_2 шляхом заборони користуватися та розпоряджатися ним.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 подане клопотання підтримав та просив таке задовольнити, з підстав, які наведені у клопотанні. Зокрема зазначив, що був зупинений автомобіль Сканія у якому перевозилась побутова техніка. У зв`язку із тим, що не було документів, які підтверджують власність майна є підстави для накладення арешту на майно.

Прокурор ОСОБА_4 подане слідчим клопотання підтримав. Зазначає, що наявні усі підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Володілець майна ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення клопотання слідчого заперечив. Вважає клопотання необґрунтованим та незаконним. Зокрема зазначив, що за два дні перед затриманням автомобіля, йому зателефонував ОСОБА_8 та попросив перевести товар. Оскільки він надає послуги з перевезення, на пропозицію погодився. У ОСОБА_9 відбулося перезавантаження на належний йому вантажний автомобіль, після чого він повіз товар у Рахів. Його зупинили на посту, із собою документів не було. Власник майна приїхав на місце, де відібрали від них пояснення. Потім вони поїхали у Рахів, де вивантажили на склад коробки, він поїхав на стоянку.

Адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно. Зокрема зазначила, що її підзахисний здійснює перевезення вантажів. Товар був звантажений у Львові та перевозився у м. Рахів. Просить врахувати, що у її підзахисного є на утриманні неповнолітня дитина та вагітна дружина. У зв`язку з наведеним, ОСОБА_6 просить відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно. Окрім цього, просила долучити до матеріалів клопотання копії документів, які підтверджують те, що її підзахисний займається перевезенням вантажів, а також те, що у нього перебуває на утриманні неповнолітня дитина та вагітна дружина.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження та дослідивши подане клопотання, копії матеріалів, якими слідчий та прокурор обґрунтовують його доводи, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Частиною 1 ст.170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом, предметом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно пункту 1 ч.2 цієї статті арешт майна, зокрема, допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини 3 даної статті у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Перша та найголовніша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання з боку органу влади у мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого абзацу надає право позбавляти власності лише «на умовах, передбачених законом», при цьому у другому абзаці визнається право держав здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" пункт 58).

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Однак, зазначених вимог закону слідчий, який вніс клопотання про арешт майна, не дотримався. Так, з клопотання та долучених до нього доказів слідчим суддею встановлено наступні обставини.

Згідно витягу з кримінального провадження №0000156, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ст.198 КК України, внесені уповноваженою особою до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 квітня 2022 року. З витягу вбачається наступне: «02.04.2022 в с. Лазещина Рахівського району Закарпатської області на КПП поліції зупинений автомобіль SCANIA R380 д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричіпом KOGEL д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , який перевозив в кузові автомобіля різного роду побутову техніку в кількості 654 коробки на які не мав в наявності жодних супровідних документів. Супровід товару здійснював ФОП ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_2 , який пояснив, що перевозить побутову техніку з м. Харків до м. Рахів Закарпатської області, тому в його діях наявні ознаки кримінального правопорушення такого як придбання, отримання, зберігання чи збут майна, одержаного кримінально протиправним шляхом».

Згідно рапорту заступника начальника СКП Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_10 від 02.04.2022, під час несення служби на блок-посту в с. Лазещина Рахівського району Закарпатської області ним було зупинено вантажний транспортний засіб марки «Skania» з д.н.з. НОМЕР_3 та напівпричіп марки «Kogel» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 . У ході перевірки документів та поверхневого огляду вантажного автомобіля і напівпричепа було виявлено побутову техніку без відповідних документів. На місце події викликано СОГ Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області.

02 квітня 2022 року у ході проведення огляду місця події, проведеного на підставі добровільної згоди ОСОБА_5 , у кузові напівпричепу вантажного автомобіля «Scania R380» білого кольору виявлено різного роду картонні коробки та ящики вплотну до верху всередині яких, зі слів водія, знаходиться побутова техніка. За наслідками проведення огляду, вищевказаний вантажний автомобіль та напівпричіп вилучено.

Наведене підтверджується протоколом огляду місця від 02.04.2022.

На підставі постанови слідчого СВ Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 від 03 квітня 2022 року у справі визнано речовими доказами: автомобіль SCANIA R380 д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом KOGEL д.н.з. НОМЕР_2 .

Як вбачається з матеріалів клопотання, на час проведення огляду місця події, вказаний автомобіль перебував у володінні ОСОБА_5 , який згідно свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 та НОМЕР_5 також є його власником.

Згідно копії пояснення ОСОБА_5 від 02.04.2022, які він надав працівникам поліції, останній повідомляв працівникам поліції, що близько 5 днів тому йому зателефонував давній знайомий ОСОБА_7 , який мешкає у м. Харків та попросив його перевести побутову техніку, оскільки у м. Харків почалися обстріли та у двох магазинах які йому належать згоріла побутова техніка, а частина товару залишилась. На вказану пропозицію ОСОБА_8 він погодився. Також ОСОБА_8 йому повідомив, що усю техніку привезуть до м. Львів і їхати у Харків йому не потрібно. 02.04.2022, о 4-ій годині, у Львові він завантажив техніку і вирушив у м. Рахів. В с. Лазещина, на блок-посту, його зупинили для перевірки документів та поверхнево оглянули вантаж. Документи на вантаж були частково відсутні, оскільки такі згоріли у м. Харків під час пожежі.

Окрім цього, з копій документів, наданих адвокатом ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_5 з 29.03.2021 зареєстрований як фізична особа-підприємець. Основний вид економічної діяльності вантажний автомобільний транспорт (основний), інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Так, накладаючи арешт на майно з підстав передбачених п.1, ч.2, ч.3 ст.170 КПК України, слідчий суддя не тільки має переконатися в тому, що майно відповідає критеріям зазначеним у ст.98 КПК України, а й врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Оскільки винесення постанови про визначення майна речовим доказом, не може бути єдиною підставою, для арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зокрема, посилаючись у клопотанні, що майно відповідає критеріям зазначеним в ч.1 ст.98 КПК України та наявні правові підстави, передбачені п.1 ч.2 ст.170 КПК України для його арешту, слідчий повинен був зібрати та зазначити у клопотанні достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку. Разом з тим, жодних доказів того, що планшет чорного кольору марки «Impression» є предметом та доказом розслідуваного кримінального правопорушення за ч.1 ст.307 КК України, у клопотанні слідчого не міститися.

Слідчий мав ретельно перевірити, чи зібрані органом досудового розслідування докази є достатньо вагомими для втручання у права ОСОБА_5 мирно володіти майном, з метою забезпечення кримінального провадження, у даному випадку накладення арешту на майно, шляхом позбавлення його права користуватися та розпоряджатися таким майном.

Однак, клопотання слідчого у контексті мотивування необхідності накладення арешту на майно ОСОБА_5 за своїм змістом містить лише формальне посилання на норми закону без підтвердження необхідними доказами та документами.

Зокрема, слідчий у клопотанні посилається на те, що за допомогою автомобіля ОСОБА_5 сприяв у зберіганні та збуті майна одержаного кримінально протиправним шляхом і він є предметом вчинення кримінального правопорушення.

Проте, належних та допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що майно, яке перевозив ОСОБА_5 здобуто у незаконний спосіб до клопотання не долучено, а сам факт перевезення вантажу, а саме, побутової техніки, без надання інших доказів, на думку слідчого судді, не може безумовно свідчити про те, що зазначена побутова техніка придбана незаконним шляхом.

При цьому, посилання слідчого на те, що за допомогою автомобіля ОСОБА_5 сприяв у зберіганні та збуті такого майна, на думку слідчого судді, є лише припущенням органу досудового розслідування, оскільки до клопотання не долучено доказів, які б давали підстави вважати, що товари, які перевозив ОСОБА_5 отримані у незаконний спосіб.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Однак слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, на думку слідчого судді, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Так, долучена до клопотання слідчого постанова від 02.04.2022 про визнання вантажного автомобіля та напівпричепу речовими доказами, на думку слідчого судді, є необґрунтованою, оскільки за своїм змістом взагалі не містить даних на підтвердження того, що зазначений планшет відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, отже є формальною.

На думку слідчого судді, органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що вказаний автомобіль та напівпричіп, які належать ОСОБА_5 мають важливе доказове значення для кримінального провадження за ст.198 КК України, а саме були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Існування правових підстав, передбачених ч.2 ст.170 КПК України всупереч вимогам кримінального процесуального закону у клопотанні слідчого з доданими до нього матеріалами є недоведеними.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування.

З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні слідчий не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно, що відповідно до ч.1 ст.173 КПК України є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільними інтересами та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

За таких підстав, слідчий суддя, враховуючи фактичні обставини даного кримінального провадження з об`ємом порушених прав ОСОБА_5 та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст.131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке 03.04.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000156 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України відмовити.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити, прокурору та надіслати особам, які були відсутні під час оголошення ухвали (згідно ч.7 ст.173 КПК України).
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Повний зміст ухвали проголошено о 15 годині 40 хвилин 07 квітня 2022 року.

Слідчий суддя Рахівського районного суду: ОСОБА_1