Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року

м. Київ
Справа № 442/6642/20

Провадження № 51-1864 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 23 травня 2022 року щодо ОСОБА_4

та ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 2 грудня

2021 року,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, раніше судимого, останній раз 9 вересня 2020 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК) до позбавлення волі на строк 4 роки 10 днів
засуджено за ч.4 ст.187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією належного йому майна.
На підставі ч.4 ст.70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 9 вересня 2020 року та за цим вироком, призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років із конфіскацією належного йому майна.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 за ч.4 ст.187 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років із конфіскацією належного йому майна.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 23 травня 2022 рокуапеляційні скарги засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 , за попередньою змовою з ОСОБА_5 , групою осіб у період з 19:54 15 травня 2020 року до 00:30 16 травня 2020 року у м. Дрогобичі Львівської області, а саме на території Державного підприємства «Солевиварювальний Дрогобицький завод» (вул. Солоний Ставок, 27), із корисливих мотивів з метою заволодіння чужим майном, нанесли декілька ударів потерпілому ОСОБА_6 руками та ногами в ділянку голови, чим заподіяли йому тяжкі тілесні ушкодження. Після чого заволоділи майном потерпілого, а саме: мобільним телефоном марки „Leagoo" моделі „Т5" вартістю 1 794. 87 грн, у чохлі до нього вартістю 150 грн, гаманцем вартістю 70 грн із поміщеними усередині грошовими коштами на суму 1 600 грн, які знаходилися у внутрішній кишені куртки ОСОБА_6 , цифровим телевізійним приймачем марки „World Vision" моделі „Т65" вартістю 266.33 грн, телевізійною антеною вартістю 150 грн, які знаходилися у рюкзаку потерпілого, чим заподіяли ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну

суму 4 031.20 грн.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неповноту судового розгляду, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, касатор заперечує свою причетність до вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_6 та вважає, що під час судового розгляду не здобуто доказів його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення. Покликається, що суд першої інстанції не взяв до уваги його показання про те, що у час події він перебував у квартирі разом із засудженим ОСОБА_5 , свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та з квартири не виходив. Засуджений зазначає, що ввечері 15 травня 2020 року йому стало погано та було викликано швидку медичну допомогу, працівники якої можуть підтвердити його алібі. Стверджує, що показання свідка ОСОБА_10 не підтверджені доказами та суперечать його показанням та показанням засудженого ОСОБА_5

і свідків, які перебували разом із ними у квартирі. Зазначає, що засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні повідомив, що під час досудового розслідування оговорив їх, оскільки на нього чинився психологічний тиск працівниками поліції. Вказує, що суди попередніх інстанцій безпідставно не врахували показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які заперечили його причетність до нападу на потерпілого, а також безпідставно не взяли до уваги його показання та показання засудженого ОСОБА_5 . При цьому, суди першої та апеляційної інстанцій взяли до уваги показання ряду свідків, які не були очевидцями події. Крім того, зазначає, що апеляційний суд, порушуючи право засудженого на справедливий розгляд кримінального провадження, розглянув апеляційну скаргу без його участі.
Перевіривши доводи, зазначені у касаційній скарзі, та надані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Отже, неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути ухвалено компетентним судом згідно із нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Також у рішенні має бути наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За статтею 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд під час перевірки матеріалів провадження за касаційною скаргою встановив, що суди дотрималися вимог зазначеного закону.
Як вбачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, висновки про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, та правильність кваліфікації його дій за цією нормою кримінального закону суд зробив із додержанням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 КПК, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Доводи засудженого проте, що в момент вчинення кримінального правопорушення вони із ОСОБА_5 знаходилися вдома в останнього, спростовуються показаннями свідка ОСОБА_10 , який у судовому засіданні місцевого суду повідомив, що 15 травня 2020 року, йдучи поблизу сільзаводу, близько 22:00, зустрів двох хлопців, невідомих йому раніше. У свою чергу, ОСОБА_4 запропонував йому купити телефон за 250 грн. Оскільки це була приваблива ціна, він придбав даний телефон. Звідки цей телефон він не запитував. ОСОБА_5 лише стояв збоку. Зазначив, що тоді було включене вуличне освітлення, тому він запам`ятав риси обличчя хлопців, які продали йому телефон, пригадавши, що вони були одягнені в камуфляжну форму. Згодом вказаний телефон у нього виявили працівники поліції біля магазину „Сова", а тому він видав його добровільно.
У судовому засіданні місцевого суду було оглянуто речовий доказ мобільний телефон чорного кольору, марки „LEAGOO", на екрані якого при набиранні комбінації *#161* висвітлюється ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 .
Приналежність вказаного телефону саме потерпілому підтверджується, зокрема, даними протоколу огляду місця події від 17 травня 2020 року із фототаблицею, згідно якого ОСОБА_11 (дружина потерпілого) добровільно, для долучення до матеріалів кримінального провадження, надала слідчому Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області коробку від мобільного телефону марки „LEAGOO", на задній частині якої міститься наліпка з написами ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 .
Крім того, свідок ОСОБА_10 , згідно з даними протоколів пред`явлення особи для впізнання від 18 травня 2020 року з фототаблицею, впізнав серед пред`явлених йому осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як осіб, у яких він придбав мобільний телефон потерпілого ОСОБА_6 .
Відсутність засудженого за місцем проживання ОСОБА_5 підтверджується і даними протоколу огляду речей від 13 серпня 2020 року, згідно якого з наданої на компакт диску оператором телекомунікації рухомого (мобільного) зв`язку ПрАТ „Київстар" по абонентському номеру НОМЕР_3 (номер телефону ОСОБА_4 ) за період часу з 19:10 15 травня 2020 року по 06:00 16 травня 2020 року вбачається, що мобільний термінал із номером телефону НОМЕР_3 у момент здійснення до нього дзвінків не знаходився на одному місці, а був у різних місцях у м. Дрогобичі, про що зокрема, свідчить факт фіксування оператором різних азимутів та базових станцій під час здійснення до нього дзвінка.
Крім того, згідно із протоколом проведення слідчого експерименту від 22 травня

2020 року із оглянутим у судовому засіданні відеозаписом (фіксації слідчого експерименту), який проведено за участю засудженого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_12 , у присутності понятих та інших осіб відповідно до якого ОСОБА_5 відтворив обстановку та обставини події вчинення ним за попередньою змовою, групою осіб з ОСОБА_4 , нападу на ОСОБА_6 з метою заволодіння його майном, що мало місце на території Державного підприємства „Солевиварювальний Дрогобицький завод", розташованого на вул. Солоний Ставок, 27 у місті Дрогобичі Львівської області. У ході проведення даної слідчої дії

ОСОБА_5 вказав, зокрема, на місцезнаходження потерпілого у той момент, коли вони вчинили на нього напад, механізм нанесення останньому тілесних ушкоджень (показав за допомогою статиста, як спершу наніс потерпілому удари рукою, потім ногою, а також показав, як і куди бив потерпілого ногою ОСОБА_4 ), описав, де саме виявили у потерпілого мобільний телефон, який з ОСОБА_4 забрали, показав шлях, яким вони рухались після здійснення розбою, а також, як вони викинули коробку від тюнера у стихійне сміттєзвалище.
Зазначене підтверджується даними висновку експерта № 289 від 9 липня 2020 року, згідно якого при судово-медичній експертизі на основі даних слідства потерпілий міг отримати виявлені у нього ушкодження внаслідок механізму нанесення ударів, що було показано засудженим ОСОБА_5 під час слідчого експерименту

від 22 травня 2020 року, а саме: садна правої скроневої ділянки, гематоми носової ділянки, субкон`юнктивальної гематоми правого очного яблука, закритої черепно-мозкової травми: забій головного мозку тяжкого ступеня, внутрішньомозкова гематома лівої півкулі головного мозку, травматичний субарахноїдальний крововилив, перелом кісток лицевого скелету у вигляді вдавленого уламкового перелому передньої та латеральної стінок правої гайморової пазухи із парезом лицевого нерва, а саме внаслідок удару ногою по обличчю справа. Крім того, не виключена можливість виникнення наступних тілесних ушкоджень, виявлених на тілі ОСОБА_6 : закритої черепно-мозкової травми: забій головного мозку тяжкого ступеня, внутрішньомозкова гематома лівої півкулі головного мозку, травматичний субарахноїдальний крововилив, а саме внаслідок удару ногою в голову.
Таким чином, місцевий суд врахував, а суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився із тим, що під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_5 відтворив механізм, локалізацію та кількість нанесених потерпілому ушкоджень, і відповідно до висновків судово-медичних експертиз, які проводились вже після проведення вказаного слідчого експерименту, виявлені у потерпілого тілесні ушкодження могли утворитися від дій, які показав ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту.
Касатор у свої скарзі зазначає, що суди нижчих інстанцій не врахували показання самих засуджених та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які у судовому засіданні фактично підтвердили версію про постійне перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за місцем проживання останнього, за адресою:

АДРЕСА_2 , у тому числі у період інкримінованих обвинуваченому дій.
Судами критично розцінено показання засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 про те, що засуджені у встановлений місцевим судом час вчинення кримінального правопорушення безперервно перебували за місцем проживання засудженого ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що вони спрямовані на уникнення засудженими кримінальної відповідальності, зважаючи, зокрема, на те, що вони не підтверджуються та не узгоджуються з доказами у справі.
Показання вищевказаних свідків не лише в якійсь мірі суперечать одне одному, а й спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, в тому числі, наданою оператором телекомунікації рухомого (мобільного) зв`язку ПрАТ „Київстар інформацією, відповідно до якої мобільний термінал із номером телефону

ОСОБА_4 у момент здійснення до нього дзвінків не знаходився на одному місці, а був у різних місцях у м. Дрогобичі; свідок ОСОБА_7 15 травня 2020 року неодноразово телефонувала до ОСОБА_4 , зокрема, у період з 19:30 по 20:04, при цьому перебувала у цей період у зоні дії базової станції 07683, 07681, що за адресою: АДРЕСА_3 ; також до ОСОБА_4 15 травня

2020 року о 19:42 телефонувала ОСОБА_9 , будучи в зоні дії базової станції 07683.
Крім того, доводи касатора, про виклик швидкої допомоги за місцем проживання ОСОБА_5 , що нібито підтверджує його непричетність до вчиненого злочину, також були вірно не прийняті до уваги судами першої та апеляційної інстанцій.
Так, згідно встановлених місцевим судом обставин кримінального провадження, засуджені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 скоїли інкримінований їм злочин у період часу з 19:54 15 травня 2020 року до 00:30 16 травня 2020 року.
Разом з тим, згідно протоколу огляду речей від 13 серпня 2020 року з наданої на компакт диску оператором телекомунікації рухомого (мобільного) зв`язку ПрАТ „Київстар" інформації по абонентському номеру НОМЕР_3 , що належить засудженому ОСОБА_4 , вбачається, що вихідний дзвінок на номер «0000103» швидка медична допомога здійснено після вчинення кримінального правопорушення.
Суди попередніх інстанцій надали оцінку доводам ОСОБА_4 про те, що засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні повідомив, що під час досудового розслідування оговорив їх, оскільки на нього чинився психологічний тиск працівниками поліції. Слід зазначити, що свідчення ОСОБА_5 були предметом перевірки судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.
Так, місцевим судом враховано відсутність будь-яких звернень засудженого ОСОБА_5 з приводу неправомірних дій працівників поліції. Також враховано, що під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 , у ході якого останній відтворив обстановку та обставини події вчиненого обвинуваченими злочину, був присутній захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_12 , який у судовому засіданні місцевого суду ствердив, що ОСОБА_5 не скаржився на працівників поліції, ознаки вчинення тиску на ОСОБА_5 були відсутні.
У зв`язку із наведеним Верховний Суд погоджується із висновком місцевого суду про відсутність неправомірних дій з боку поліції до засудженого ОСОБА_5 під час досудового розслідування.
Винуватість засудженого ОСОБА_4 , у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується і показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який у судовому засіданні місцевого суду зазначив, що 15 травня 2020 року він придбав два модулі (тюнера Т2) в упаковці та телевізійну антену. Також в сумці були інструменти, ключі. При собі мав мобільний телефон чорного кольору марки „Leagoo" з сім-картою мобільного зв`язку „Київстар", гаманець коричневого кольору, в якому знаходилось 1600 1800 грн. Потерпілий зазначив, що події злочину не пам`ятає. Вказав, що свідок ОСОБА_13 , яка є його дружиною, розповіла йому, як він подзвонив до неї близько 20:00, повідомивши, що йде додому. Однак він пам`ятає лише, як опритомнів близько 5 - 6 години ранку наступного дня, лежачи на землі на виході із сільзаводу. На ньому був порваний одяг, його руки та обличчя були у крові, а сам він відчував біль. Зранку виявив відсутність мобільного телефону, гаманця, одного тюнера Т2. Вдома потерпілий ліг спати, а згодом дружина викликала швидку допомогу і його поклали в лікарню на стаціонарне лікування, де він пробув 2 тижні.
Показання потерпілого узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_14 , який підтвердив, що у день скоєння кримінального правопорушення, продав потерпілому два тюнера Т2 «WORLD VISION» моделі Т65 із серійними номерами на коробці та на тюнерах і телевізійну антену. Вказав, що у нього зберігалась коробка від тюнерів із номером штрих-коду 1141, яку він видав працівникам поліції.
Показання свідка узгоджуються із протоколом огляду місця події від

22 травня 2020 року з фототаблицею, в якому зазначено, що в присутності понятих проведено огляд території Солевиварювального міського заводу. Під час огляду на стихійному сміттєзвалищі була виявлена, оглянута та вилучена паперова коробка від цифрового телевізійного приймача «WORLD VISION» моделі Т65 із номером штрих -коду 1141, який збігається із номером на коробці, яку свідок ОСОБА_14 передав поліції.
Крім того зазначене потерпілим підтвердили і свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які зазначили, що ОСОБА_6 прийшов додому зранку 16 травня 2020 року у брудному та розірваному одязі, а також із наявними ознаками розладу здоров`я, оскільки останній нічого не пам`ятав, його голова та обличчя були у крові, а ніс зламаний. Крім того, у потерпілого виявлено відсутність телефону, гаманця та тюнеру Т2.
Показання свідків сторони обвинувачення та показання потерпілого є логічними, послідовними і такими, що узгоджуються між собою, а тому немає підстав піддавати їх сумніву.
Доводи засудженого про те, що апеляційний суд, порушуючи право засудженого на справедливий розгляд кримінального провадження, розглянув апеляційну скаргу без його участі, є необґрунтованими у зв`язку із наступним.
Частиною 4 ст. 405 КПК передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження до суду апеляційної інстанції не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Оскільки в поданій апеляційній скарзі не ставилося питання про погіршення становища обвинуваченого, суд апеляційної інстанції, дотримуючись вимог кримінального процесуального закону, обґрунтовано, на думку Суду, провів апеляційний розгляд за відсутності засудженого ОСОБА_4 , однак за участю його захисника, який наділений правом представляти інтереси засудженого, та участь якого згідно із ст. 52 КПК була обов`язкова. Із касаційної скарги та додатків до неї убачається, що ні захисник, ні засуджений не зверталися із заявами про відкладення судового засідання, а останній із клопотанням про його виклик в судове засідання для участі в апеляційному розгляді.
Аналогічні за змістом із касаційною скаргою доводи були переглянуті

і в апеляційному порядку. Колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованого висновку, що рішення місцевого суду про доведеність вини засудженого у вчиненні інкримінованого злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є законним.
Отже, апеляційний суд, залишаючи без задоволення апеляційні скарги засуджених, належним чином мотивував прийняте рішення. Підстав вважати його незаконним чи необґрунтованим немає.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Отже, істотних порушень, які би впливали на обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_4 , судами першої та апеляційної інстанцій у кримінальному провадженні допущено не було, а тому законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення за доводами, наведеними у касаційній скарзі засудженого, Верховний Суд не вбачає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 23 травня 2022 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3