УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2022 року

м. Київ
справа № 176/2151/19

провадження № 51-2386ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2021 року й ухвалу Дніпровського апеляційного суду 8 червня 2022 року щодо нього,
встановив:
За вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2021 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання

у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 8 червня 2022 року зазначений вирок залишив без змін, а апеляційну скаргу захисника засудженого без задоволення.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він
у невстановлений день, час та місці у невстановленої особи з метою збуту незаконно придбав та зберігав за місцем свого проживання психотропну речовину жовтого кольору масою 0,0699 г, яка містить метамфетамін, обіг якого обмежено.
Також ОСОБА_4 у період з 13:36 по 13:58 20 червня 2019 року, перебуваючи поряд зі своєю квартирою ( АДРЕСА_1 ), з корисливих мотивів, з метою збагачення під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії, незаконно збув ОСОБА_5 за 200 грн один згорток фольгованого паперу з вмістом раніше придбаної кристалічної порошкоподібної речовини масою 0,0699 г.
Крім того, ОСОБА_4 у невстановлений день, час та спосіб, у невстановленої особи повторно, незаконно придбав з метою збуту, речовину, яка у своєму складі містить психотропну речовину, обіг якої обмежено, метамфетамін, загальною масою

2,6240 г, яку почав зберігати за місцем свого проживання.
24 червня 2019 року в період із 17:00 по 19:10 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 було виявлено та вилучено заздалегідь розфасовані для подальшого збуту, три пакети з полімерного матеріалу з фіксуючою стрічкою зі вмістом кристалічної порошкоподібної речовини та 10 згортків із фольгованого паперу, у яких міститься кристалічна порошкоподібна речовина загальною масою 4,9691 г; дві книги і три банківські картки з полімерного матеріалу з нашаруванням кристалічної речовини загальною масою 0,0473 г; пакет із прозорого безбарвного полімерного матеріалу, в якому міститься заздалегідь розфасовані для подальшого збуту 29 пакетів із прозорого безбарвного полімерного матеріалу з пазовими замками із залишками кристалічних речовин на внутрішніх поверхнях, три згортки з фрагментів аркушів фільтрувального паперу із залишками кристалічних речовин загальною масою 47,9258 г.
Загальна маса психотропної речовини, обіг якої обмежено, метамфетаміну, вилученої 24 червня 2019 року в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 ,

становить 2,624 г.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінальних правопорушень. Вважає, що негласні слідчі (розшукові) дії (далі НСРД) було проведено не уповноваженою на це особою, а несвоєчасне відкриття стороною обвинувачення стороні захисту доручення слідчого від 7 червня 2019 року про проведення НСРД є підставою для визнання цього доручення, протоколу про результати контролю за вчиненням злочину, протоколу огляду та помітки грошей від 20 червня 2019 року, протоколу огляду від 20 червня 2019 року, протоколу результатів аудіо-відеоконтролю особи від 20 червня 2019 року, електронного носія інформації від 20 червня 2019 року, висновку експерта від 24 червня 2019 року, постанови про визнання речовими доказами від

21 червня 2019 року та показань свідків недопустимими доказами. Зазначає, що він страждає на психічні розлади, тому під час обшуку потребував обов`язкової участі захисника, проте всупереч вимогам кримінального процесуального закону, обшук було проведено без сторони захисту, а тому докази, отримані в ході цієї дії, також є недопустимими. На думку касатора, апеляційний суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та не мотивував рішення про відмову в її задоволенні.
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412414 КПК.

Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також

у рішенні має бути наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За статтею 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів провадження за скаргою встановив, що суди дотрималися вимог зазначеного закону.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень ґрунтується на ретельно та всебічно досліджених у судовому засіданні доказах.
Зокрема, відповідний висновок суд зробив на підставі показань, наданих у судовому засіданні: свідка ОСОБА_5 , який зазначив, що 20 червня 2019 року брав участь у проведенні оперативної закупки психотропних речовин у ОСОБА_4 , працівники поліції видали йому сумку з прихованою відеокамерою та 200 грн, переписали номінали і номери купюр, було складено відповідний протокол; свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які показали суду, що в червні 2019 року під час оперативної закупки ОСОБА_5 психотропних речовин у ОСОБА_4 вони були запрошені як поняті; свідка ОСОБА_8 , яка зазначила, що до ОСОБА_4 почали ходити невідомі особи в неадекватному стані, а в під`їзді з`явилися шприци.
Ці показання підтверджуються іншими доказами, зокрема: рапортом

старшого оперуповноваженого ОСОБА_9 від 15 березня 2019 року, відповідно до якого, останній підібрав з метою добровільного співробітництва особу, яка добровільно надала згоду провести оперативну закупівлю психотропної речовини «метамфетамін» у ОСОБА_4 ; рапортом старшого оперуповноваженого від

11 квітня 2019 року про отримання грошей у розмірі 200 грн купюрами по 50 та 20 грн по статті витрат спеціального призначення кошторису МВС України для проведення контролю за вчиненням злочину; постановою про проведення НСРД у вигляді контролю за вчиненням злочину від 16 травня 2019 року; клопотанням прокурора від 29 травня 2019 року до Дніпровського апеляційного суду про надання дозволу на проведення НСРД у вигляді втручання у приватне спілкування ОСОБА_4 за допомогою аудіо та відеоконтролю та ухвалою слідчого судді Дніпровського апеляційного суду від 30 травня 2019 року про надання дозволу на проведення цієї слідчої дії; дорученням від 3 червня 2019 року на проведення НРСД; дорученням від

7 червня 2019 року, відповідно до якого, ОСОБА_10 доручив співробітникам оперативного підрозділу Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області провести слідчі (розшукові) дії контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки із здійсненням аудіо-, відеоконтролю ОСОБА_4 ; протоколом огляду від

20 червня 2019 року та помітки грошей, які були передані оперативному закупнику наркотичного засобу ОСОБА_5 , даними протоколу огляду від 20 червня 2019 року, згідно з яким, після огляду свідка ОСОБА_5 йому було передано 200 грн, призначені для оперативної закупки психотропної речовини; даними протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 20 червня 2019 року, згідно з яким свідок ОСОБА_5 пішов на зустріч із засудженим та придбав у нього психотропну речовину; протоколом про результати з аудіо-, відеоконтролю за особою від 20 червня 2019 року, відповідно до якого проведено оперативну закупку у ОСОБА_4 психотропної речовини із залученням закупника ОСОБА_5 із застосуванням аудіо-, та відеоконтролю та за допомогою спеціальних технічних засобів; даними висновку експерта від 24 червня 2019 року № 30/8.6/372, згідно з яким надана на експертизу речовина, вилучена в ОСОБА_5 , містила метамфетамін масою 0,0269 г; протоколом обшуку особи від 24 червня 2019 року, відповідно до якого в ході огляду ОСОБА_4 виявлено та вилучено 1061 грн і мобільний телефон «S-TELL»; даними протоколу обшуку від 24 червня 2019 року, згідно з яким за місцем проживання ОСОБА_4 виявлено та вилучено заздалегідь розфасовані для подальшого збуту пакети з полімерного матеріалу з фіксуючою стрічкою зі вмістом кристалічної порошкоподібної речовини масою 1,731 г, 2,5536 г, 0,0672 г, заздалегідь розфасовані для подальшого збуту 10 згортків із фольгованого паперу, в яких містилася кристалічна порошкоподібна речовина загальною масою 4,9691 г, дві книги та три банківські картки з полімерного матеріалу з нашаруванням кристалічної речовини бежевого кольору загальною масою 0,0473 г, пакет із прозорого безбарвного полімерного матеріалу, в якому містилися заздалегідь розфасовані для подальшого збуту 29 пакетів із прозорого безбарвного полімерного матеріалу з залишками кристалічних речовин на внутрішніх поверхнях, три згортки із фрагментів аркушів фільтрувального паперу з залишками кристалічних речовин загальною масою 47,9258 г, а також грошові купюри номіналом 20 та 10 грн, які 20 червня 2019 року в ході контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки передав ОСОБА_5 . ОСОБА_4 як грошову винагороду за психотропну речовину; висновками експерта від 24 липня 2019 року № 30/8.6/393, 29 липня 2019 року №1/8.6/2600 і від 24 липня 2019 року №1/8.6/2601, згідно з якими надані на експертизу речовини, вилучені під час обшуку місця проживання ОСОБА_4 , містили метамфетамін, та іншими доказами, зміст яких докладно наведено у вироку.
Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, з дотриманням вимог статей

86, 87, 94 КПК, зробив ґрунтовний аналіз доказів, наданих стороною обвинувачення, та дійшов правомірного висновку про те, що сторона обвинувачення поза розумним сумнівом довела допустимими й достатніми доказами винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК,

а твердження засудженого про недоведеність його вини у вчиненні цих злочинів

є безпідставними.
Призначене ОСОБА_4 судом першої інстанції покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Доводи засудженого про те, що ряд доказів, на яких ґрунтується обвинувачення,

є недопустимими, а висновки судів незаконними, позбавлені підстав з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів за скаргою,доводи касаційної скарги засудженого аналогічні доводам, які він і його захисник висловлювали в місцевому суді, та були предметом розгляду судом апеляційної інстанції, який ретельно перевірив і проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, на яких визнав ці доводи необґрунтованими, і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Апеляційний суд, визнав висновок місцевого судупро доведеність винуватості засудженого у кримінальних правопорушеннях за частинами 1, 2 ст. 307 КК обґрунтованим і таким, що зроблений на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства. Також визнав безпідставними твердження захисника стосовно визнання доручення старшого слідчого ОСОБА_10 від 7 червня 2019 року про проведення співробітниками оперативного підрозділу Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області слідчих (розшукових) дій та інших негласних слідчих дій щодо ОСОБА_4 недопустимими доказами через те, що ці дії були проведені не уповноваженою на це особою, а доручення відкрито стороні захисту лише під час судового засідання.
На обґрунтування свого висновку суд послався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 16 жовтня 2019 року (справа

№ 640/6847/15-к), відповідно до якої, якщо сторона обвинувачення під час досудового розслідування своєчасно вжила всіх необхідних та залежних від неї заходів, спрямованих на розсекречення процесуальних документів, які стали підставою для проведення НСРД, однак такі документи не були розсекречені з причин, що не залежали від волі і процесуальної поведінки прокурора, то суд не може автоматично визнавати протоколи НСРД недопустимими доказами з мотивів невідкриття процесуальних документів, якими санкціоноване їх проведення. При цьому Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові чітко зазначила, що в разі, якщо процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД, розсекречені під час судового розгляду і сторона захисту у змагальному процесі могла довести перед судом свої аргументи щодо допустимості доказів, отриманих у результаті НСРД, у сукупності з оцінкою правової підстави для їх проведення, то суд повинен оцінити отримані докази та вирішити питання про їх допустимість. У цій постанові не зазначено про те, що такі ж правові наслідки наступають через несвоєчасне відкриття доручення про проведення НСРД.
Частинами 110 ст. 290 КПК визначено порядок відкриття матеріалів іншій стороні на стадії закінчення досудового розслідування. Зокрема, відповідно до ч. 2 цієї статті прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.
Якщо процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД (ухвали, постанови, клопотання) та які на стадії досудового розслідування не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК, з тієї причини, що їх не було в розпорядженні сторони обвинувачення (процесуальні документи не були розсекречені на момент відкриття стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження), можуть бути відкриті іншій стороні під час розгляду справи в суді за умови своєчасного вжиття прокурором усіх необхідних заходів для їх отримання.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що в порядку ст. 290 КПК стороні захисту вчасно були відкриті такі процесуальні документи, як клопотання про надання дозволу на проведення НСРД та ухвала суду про надання такого дозволу, тому підстав вважати, що стороною обвинувачення не були вжиті необхідні та залежні від нього заходи, спрямовані на розсекречення проведення вказаних дій, не вбачається. Крім того, сторона захисту вперше порушила питання про відкриття їй доручення про проведення НСРД лише в суді першої інстанції, на що прокурор заявив клопотання про витребування і дослідження цього доручення та долучення його до інших доказів. Зазначене клопотання обґрунтовував тим, що вказане доручення мало організаційний характер, тому не перебувало в його розпорядженні, оскільки було надано на виконання Жовтоводському ВП ГУНП в Дніпропетровській області, а тому він був позбавлений можливості вчасно відкрити його стороні захисту.
Доручення було розсекречено 20 травня 2020 року на підставі акта № 47/15-180дск та відкрито стороні захисту 11 червня 2020 року, тобто за 1 рік 3 місяці до судових дебатів. Вирок у кримінальному провадженні було ухвалено 16 вересня

2021 року. Отже, місцевий суд прийшов до висновку, що з моменту відкриття стороною обвинувачення засудженому та його захиснику доручення і до ухвалення судом вироку сторона захисту мала достатньо часу, щоб підготуватися і скорегувати лінію захисту у зв`язку з відкриттям їй вищезазначеного доказу.
Таким чином, колегія суддів вважає, що під час розгляду кримінального провадження не було порушено балансу інтересів сторін кримінального провадження, вони нарівно використовували надані їм процесуальні права на збирання і подання до суду доказів та у зв`язку з цим мали достатньо часу для обстоювання своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК. Відкриття стороні захисту вищезазначеного доручення було здійснено з дотриманням вимог, передбачених ч. 11 ст. 290 КПК, а отже, підстави для визнання недопустимими доказами процесуальних документів та відповідних протоколів НСРД, складених на основі зазначених документів, були відсутні.
Посилання засудженого на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року (справа № 751/7557/15-к) є неприйнятними, оскільки ця ухвала була прийнята раніше, чим вище зазначена, в ній вказано на визнання недопустимими результатів НСРД через не відкриття, не надання взагалі стороні захисту, суду, іншим учасникам судового розгляду процесуальних документів, які слугували правовою підставою для проведення негласних слідчих розшукових дій.
Також є необґрунтованим посилання засудженого на порушення його права на захист під час його обшуку та обшуку належної йому квартири 24 червня 2019 року, оскільки він страждає алкогольною енцефалополінейропатією, психічними розладами, розладами поведінки, алкогольною епілепсією з епілептичними генералізованими нападами, а тому відповідно до ст. 52 КПК потребував обов`язкової участі захисника.
Як убачається із судових рішень, судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено даних, які би ставили під сумнів здатність ОСОБА_4 повною мірою реалізувати свої права під час слідчих дій.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта від 27 травня 2021 року

№ 78 ОСОБА_4 на хронічне психічне захворювання, тимчасовий хворобливий розлад душевної діяльності, недоумство або інший хворобливий стан психіки в період інкримінованого йому діяння не страждав і на час складання висновку не страждає. Виявляв раніше й виявляє в цей час психічні й поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, однак застосування примусових заходів не потребує.
За своїм психічним станом у той період часу він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Згідно з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду, викладеним

у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року (справа № 213/1425/17, провадження № 7003кмо18), самі собою факти перебування осіб на спеціальних обліках і на стаціонарному лікуванні з діагнозом «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» не можуть автоматично свідчити про нездатність обвинуваченого (засудженого) через фізичні чи психічні вади повною мірою реалізувати свої права,

а отже, і про обов`язковість участі захисника в аспекті п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК. При здійсненні судового провадження питання про залучення захисника необхідно вирішувати виходячи з конкретних обставин справи з урахуванням установлених характеру розладів, психічного або соматичного стану здоров`я особи, особливостей її поведінки, стилю комунікації з оточуючими тощо.
Таким чином, суди під час розгляду справи повністю дотрималися вимог процесуального закону, і цього достатньо для відхилення доводів касаційної скарги, оскільки виконання судом процесуальних правил не може бути підставою для скасування судових рішень.
Такі висновки ґрунтуються на вимогах закону і матеріалах кримінального провадження. Колегія суддів погоджується з цими висновками і вважає, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими й обґрунтованими, за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час постановлення рішень.
На думку колегії суддів, докази, зібрані в цьому кримінальному провадженні, є належними і допустимими, у своїй сукупності свідчать про вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, на які посилається засуджений

у касаційній скарзі, Судом не встановлено.
Враховуючи викладене, Суд не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого з наведених у ній мотивів, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2021 року й ухвалу Дніпровського апеляційного суду 8 червня 2022 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3