Справа № 346/1471/22
Провадження № 1-в/346/100/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого-судді ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника адміністрації колонії Муравського

засудженого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, судимого: 05.03.2012 року Олександрівським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; 19.08.2013 року Добропільським міським судом за ч. 3 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією майна, звільнений 01.08.2014 року на підставі ст. ст. 2, 8, 10 Закону України « Про амністію» від 08.04.2014 року; 22.06.2016 року Олександрівським районним судом за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 4 місяці; засудженого 10.07.2017 року Олександрівським районним судом Донецької області за ч. 2 ст.307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311 КК України, на підставі ст. ст. 70, 71, 72 КК України остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, до строку відбування покарання зараховано строк відбутого покарання за вироком Олександрівського районного суду від 22.06.2016 року з 19.11.2016 року по 09.07.2017 року; строк з 19.11.2016 року по 17.01.2017 року зараховано в подвійному розмірі; ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.10.2018 року в строк покарання ОСОБА_4 зараховано строк попереднього ув`язнення з 10.07.2017 року по 04.12.2017 року, з розрахунку, що відповідно ч. 5 ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, з урахуванням відбутого покарання,-
початок строку: 19.11.2016 р.
кінець строку: 27.04.2024 р.
в с т а н о в и в :
засуджений звернувся до суду із вказаною заявою, в якій він просить умовно-достроково звільнити його від подальшого відбування покарання, оскільки відповідно до п. 14 ст. 134 КВК України він характеризується позитивно, має два заохочення, міцні соціальні зв`язки (місце проживання, сім`ю, документи). У випадку застосування до нього ст. 81 КК України зобов`язується проживати із сім`єю за місцем проживання та працевлаштуватися в найкоротший строк.

Засуджений в судовому засіданні просить подану заяву задовольнити та умовно-достроково звільнити його від подальшого відбування покарання.

Представник адміністрації колонії в судовому засіданні пояснив, що засуджений з 16.04.2022 року відбуває покарання в ДУ «Коломийська ВК (№41», а тому, враховуючи короткий термін його перебування у вказаній установі, охарактеризувати його не має можливості. У вирішенні заяви засудженого покладається на розсуд суду.

Прокурор в судовому засіданні зазначила, що основною умовою для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання необхідно доведення того, що особа довела своє виправлення. Однак, із долучених матеріалів особової справи засудженого не вбачається, що останній довів свого виправлення. Тому вважає, що в задоволенні заяви засудженого слід відмовити.
Вивчивши матеріали, які наявні в особовій справі засудженого, заслухавши пояснення вказаних учасників, суд дійшов таких висновків.
Згідно із п.2 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до правил ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі на певний строк, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Згідно з положеннями ч.2 вказаної статті умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Разом з цим, діючим законодавством передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Між тим, примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.
Згідно норм закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.
Згідно з п.п.1, 2, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто досягнення мети передбаченої ст. 50 КК України.
Оскільки питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, то важливим питанням є ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
В судовому засіданні встановлено, що засуджений ОСОБА_4 з 16.04.2022 року відбуває покарання в Державній установі «Коломийська виправна колонія (№41)», куди прибув з ДУ «Селидівська виправна колонія (№82)» на підставі листа Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 13.04.2022 року (а.с. 6, 7).

Згідно із витягом з протоколу № 39 від 03.09.2021 року спільного засідання комісії ДУ «Селидівська виправна колонія (№82) і спостережної комісії при Покровській райдержадміністрації засудженому ОСОБА_4 відмовлено у направленні матеріалів до суду про умовно-дострокове звільнення, оскільки він не довів свого виправлення (арк. особ. справи № 190).

З характеристики на засудженого ОСОБА_4 вбачається, що останній в місцях позбавлення волі перебуває з 21.11.2016 року. За період перебування в ДУ «Бахмутська УВП (№6)», останній характеризувався негативно, на основному виробництві установи не працював, участі в суспільно-корисній праці не приймав, заохочень не мав, допускав порушення режиму утримання, за що тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності у виді догани (за завішування спального місця, за міжкамерний зв`язок та невиконання команди «Відбій»). З 14.02.2018 року відбував покарання в ДУ «СВК-94», де характеризувався негативно, на основному виробництві установи не працював, участі в суспільно-корисній праці не приймав, заохочень не мав, допустив 5 порушень режиму утримання (паління у невстановленому місці, двічі за зберігання заборонених предметів, не переодягання у форму та вилучення пристрою для міжкамерного зв`язку), за що притягувався до дисциплінарної відповідальності: попередження, догани, двічі до суворої догани та поміщення до ДІЗО строком на 3 доби.
06.05.2021 року прибув до «Селидівська виправна колонія (№ 82)», де характеризувався посередньо, на основному виробництві не працював, участі в суспільно корисній праці з благоустрою установи не приймав, заохочень та стягнень не мав, дотримувався правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою встановлення з ним неслужбових взаємовідносин, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, не приділяє уваги до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, не приймає участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, не приймає участі у роботі самодіяльних організацій (арк. особ. справи № 192).
Згідно із відомостями про наявність заохочень та стягнень на засудженого за весь час відбування покарання від 13.07.2021 року та 31.03.2022 року засудженому ОСОБА_4 накладено стягнення: 02.12.2016 року (догана); 23.12.2016 року (догана); 01.12.2017 року (догана); 30.03.2018 року (сувора догана); 06.11.2018 року (сувора догана); 10.04.2019 року (ДІЗО 3 доби); 19.04.2019 року (попередження); 23.04.2021 року (догана), а також 11.01.2022 року оголошено подяку (арк. особ. справи № 193, 202).

Слід зазначити, що застосування заходів заохочення полягає в тому, що основною підставою для прийняття рішення про їх застосування повинна бути об`єктивна оцінка всієї правомірної поведінки засудженого під час відбування покарання.
Суд звертає увагу на те, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Крім того, обов`язковими умовами для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є відбуття визначених ч.3 ст.81 КК України частин покарання в залежності від ступеня тяжкості вчиненого злочину, форми вини та кримінального минулого засудженого.
Судом встановлено, що строк початку відбування покарання засудженому рахується з 19.11.2016 року, кінець строку 27.04.2024 року, призначеного судом покарання за умисний тяжкий злочин (ч. 2 ст. 307 КК України).
Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.
Таким чином, на переконання суду, з врахуванням згаданих вище обставин справи в даному випадку відсутні достатні правові підстави для застосування до засудженого ст. 81 КК України, оскільки процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання. Вище зазначене свідчить про те, що засуджений не довів сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення, що є підставою для умовно-дострокового звільнення.
Враховуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, суд приходить до висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення, в даному випадку, не є виправданим. Тому в задоволенні заяви засудженого слід відмовити.
На підставі наведеного, ст.6 КВК України, ст.81 КК України, керуючись ст. ст. 336, 537, 539 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 , засудженого 10.07.2017 року Олександрівським районним судом Донецької області за ч. 2 ст.307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, відмовити.
На ухвалу може бути подано апеляцію до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Суддя: ОСОБА_1