Справа № 626/1265/22
Провадження № 1-кп/626/217/2022
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року

Красноградський районний суд Харківської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2

обвинуваченої ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Красноград матеріали кримінального провадження № 0000437 за обвинуваченням ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Окт.-Готня Борисівського району, Белгородської області, Російської Федерації, громадянка України, має середню освіту, незаміжня, пенсіонерка, зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судима, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_3 в другій половині дня 11 червня 2022 року знаходилася в своєму будинку за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю знайомою ОСОБА_5 .. Скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, по корисливим мотивам, виявила і викрала мобільний телефон Samsung A10s , що коштував 2700 грн., що належав ОСОБА_5 . Викраденим майном розпорядилася на свій розсуд, потерпіла претензій не має, цивільний позов не заявлено.
У пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_3 у судовому засіданні свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України визнала повністю. Обвинувачена підтвердила факти викладені в обвинувальному акті. Просила суворо їїо не карати, врахувати, що вона щиро розкаялася у скоєному.
Суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позиції у суду відсутні. Окрім того, учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_3 умисно, таємно, із корисливих спонукань в умовах воєнного стану, скоїла таємне викрадення чужого майна (крадіжку) , ці дії необхідно кваліфікувати за ч.4 ст.185 КК України.
Під час судового розгляду було детально проаналізовано поведінку обвинуваченої ОСОБА_3 після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння останньої, особу обвинуваченої, ймовірність вчинення нею нових злочинів, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності.
При обранні виду та розміру покарання, суд приймає до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення. Відповідно до ст.12 КК України, злочин передбачений ч.4 ст. 185 КК України є тяжким.

Враховуються дані про особу обвинуваченої, зокрема те, що вона на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.
Згідно ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченій, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого нею злочину, форму вини, спосіб вчинення злочину, стадію злочину, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченої до скоєного.
Також, суд враховує фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченої, зокрема те, що вона раніше не судима викрадене поверненуто потерпілій.
Обставинами, які пом"якшують покарання, згідно зі ст.66 КК України , суд вважає те, що обвинувачена розкаялася у вчиненому, яке було висловлене у критичному ставленні до своєї протиправної поведінки, визнанні винуватості та готовності нести передбачену законом кримінальну відповідальність, сприянні суду в установленні дійсних обставин вчиненого кримінального правопопрушення. Обтяжуючих покарання обвинуваченої ОСОБА_3 обставин судом не встановлено.
Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень. Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.
Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи.
Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою кваліфіковано її дії.
При призначенні покарання ОСОБА_3 суд, виходячи із мети та принципів права, справедливості й достатності обраного покарання, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, вищенаведені обставини справи, зокрема пом`якшуючі обставини, суд приходить до висновку, що її виправлення можливе без відбування покарання, і відповідно до ст.75 КК України, вважає за можливе звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік та з покладенням відповідно до ч.1 ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Питання про речові докази та документи суд вирішить відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368-374 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Призначити ОСОБА_3 за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді 5 (п"яти) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 від відбування покарання звільнити з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік. Згідно з ч.1 ст.76 КК України, покласти на неї наступні обов"язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази, які передані на зберіганнія - повернутизаконному володільцю.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області впродовж 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копії вироку надати учасникам провадження: присутнім - вручити в суді, відсутнім - надіслати поштою.
Суддя