Справа № 522/3605/21
Провадження № 1-кп/522/948/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.07.2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальні акти у обидних кримінальних провадженнях №0000021 від 09.01.2021 року, №0001590 від 12.12.2020 року відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бровари Київської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, без освіти, неодруженого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Березівка Березівського району Одеської області, без громадянства, офіційно не працевлаштованого, без освіти, неодруженого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
законних представників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представника служби у справах дітей Одеської міської ради ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

встановив:

Так, 12.12.2020 року, приблизно о 19.00 годині, неповнолітні ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_15 , провадження відносно якого закрито, у зв`язку зі смертю, перебували в Херсонському сквері в м. Одесі поряд зі сходами, які ведуть від будинку АДРЕСА_2 через сквер у напрямку Пересипського мосту. Помітивши ОСОБА_16 , яка йшла по вказаних сходам та розмовляла по мобільному телефону тримаючи в руках сумку з особистими речами, вказані особи за пропозицією ОСОБА_4 , діючи з корисних мотивів та переслідуючи ціль особистого збагачення, вирішили відкрито заволодіти наявними при неї речами. При цьому ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_15 , провадження відносно якого закрито, у зв`язку зі смертю, попередньо погодили між собою, що з метою подолання можливого опору потерпілої та забезпечення доступу до наявного при ній майна, необхідно застосувати фізичне насильство, а саме сильно штовхнути її в спину, щоб вона впала на землю і не могла чинити опору поки вони заберуть її сумку та телефон, тобто попередньо погодили необхідність застосування до потерпілої насильства, яке є небезпечним для здоров`я потерпілого.
Діючи згідно погодженого плану за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_4 раптово підбіг до потерпілої ззаду та діючи згідно погодженого спільниками плану та напав на неї сильно штовхнувши її рукою в спину, тобто, враховуючи, що потерпіла в цей момент йшла сходами, застосував насильство яке було небезпечним для здоров`я потерпілої.

В результаті нападу потерпіла ОСОБА_16 втратила рівновагу, впавши на асфальтоване покриття обличчям та отримавши внаслідок падіння тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток носу, забійної рани в лобовій ділянці, забійної рани верхньої губи, сколи коронок перших зубів верхньої щелепи, які спричинили розлад здоров`я понад 6 днів, але не більше трьох тижнів та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Користуючись тим, що потерпіла внаслідок падіння була дезорієнтована, ОСОБА_3 даючи у свою чергу шляхом ривка вирвав з правої руки потерпілої сумку з її особистими речами у той час як ОСОБА_15 , провадження відносно якого закрито, у зв`язку зі смертю, підняв з землі мобільний телефон потерпілої, який вона впустила внаслідок падіння.
В результаті нападу та вказаних спільних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_15 , провадження відносно якого закрито, у зв`язку зі смертю, заволоділи речами потерпілої ОСОБА_16 : мобільним телефоном марки «Ксіомі 5Х» в корпусі червоного кольору імей: 1- НОМЕР_1 , імей: НОМЕР_2 вартістю 4500 гривень, сумкою темно сірого кольору вартістю 350 гривень, грошовими коштами в сумі 120 гривень, банківською карткою банка «Райфайзен банк Аваль» на якій знаходилися грошові кошти в сумі 2500 гривень.
Заволодівши в результаті розбійного нападу майном ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_15 , провадження відносно якого закрито, у зв`язку зі смертю, завдали потерпілій ОСОБА_16 матеріальну шкоду в розмірі 7470 гривень, розпорядившись викраденим на власний розсуд, а саме мобільний телефон ОСОБА_15 залишив у своє користування, а за допомогою банківської картки потерпілої зазначені особи розраховувались в магазинах за продукти харчування у тому числі в магазині «Продукти 24» за адресою м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 91 на суму 1556 грн., витративши всі кошти, які були на картковому рахунку.

Крім того, 08 січня 2021 року, приблизно о 22 годині, більш точно час в ході досудового розслідування не встановлено, неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували біля 2-го Куликовського провулку в м. Одесі, де діючи з корисливих мотивів підшукували особу жіночої статі, майном якої можливо відкрито заволодіти. При цьому ОСОБА_4 та ОСОБА_3 попередньо погодили, що у разі чинення потерпілою опору, до неї необхідно застосувати фізичне насильство з метою подолання опору та отримання доступу до її майна, тобто погодили необхідність застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої.

Помітивши біля будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_17 , яка прямувала до додому, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вирішили відкрито заволодіти наявним при неї цінним майном, яке знаходилось при ній в шкіряній сумці чорного кольору, згідно з вищеописаного плану.

Реалізуючи свій злочинний умисел та діючи з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб та переслідуючи ціль особистого збагачення, діючи повторно, відповідно до розподілу ролей, ОСОБА_3 діючи умисно, за допомогою фізичної сили схопив ОСОБА_17 за одежу, позбавляючи можливості утекти та намагався вирвати з її рук сумку, тобто застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої. Через те що потерпіла ОСОБА_17 чинила опір, ОСОБА_18 , діючи в свою чергу, підбіг до потерпілої та використовуючи фізичну силу схопив її за волосся і внаслідок спільного застосування фізичної сили разом з ОСОБА_3 повалили потерпілу ОСОБА_17 на землю. Подолавши опір потерпілої, ОСОБА_3 шляхом ривку відкрито заволодів сумкою яка була в неї в руках з належним їй особистим майном.

В результаті вищеописаних дій, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 спільно заволоділи належним ОСОБА_17 майном: шкіряною сумкою чорного кольору, без позначення торгової марки, вартістю 1 тисяча 200 гривень, в якій знаходилось: банківська картка банку «Альфа-Банк» № НОМЕР_3 , банківська картка банку «Таскомбанк» № НОМЕР_4 , банківська картка банку «Concord Bank» № НОМЕР_5 , клубна карта ТЦ «Афіни», знижкова картка мережі аптек «Анкор», паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_17 , зв`язка ключів із 7 ключами, які для ОСОБА_17 матеріальної цінності не представляють, електронний прилад для куріння «IQOS» темно-синього кольору, вартістю 1 тисяча 300 гривень, мобільний телефон моделі «Honor» моделі «AUM-L29» у корпусі сірого кольору, вартістю 2 тисячі 300 гривень із сім-карткою НОМЕР_7 та сім-карткою НОМЕР_8 , які для ОСОБА_17 матеріальної цінності не представляють, грошові кошти у сумі 90 доларів США, які згідно курсу НБУ на 08.01.2021 становлять 2 тисячі 565 гривень, грошові кошти у сумі 150 гривень, навушники чорного кольору від мобільного телефону, вартістю 200 гривень, перцевий балончик «Перець», вартістю 100 гривень, рукавички вовняні, вартістю 300 гривень.

Заволодівши внаслідок застосування насильства, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого зазначеним чужим майном та завдавши потерпілій ОСОБА_17 матеріальну шкоду на суму 6 тисяч 915 гривень, ОСОБА_3 та ОСОБА_18 разом із викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись зазначеним чужим майном на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнали повністю, щиро каються у вчиненні інкримінованих злочинів, підтвердили обставини злочину, не піддавши сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальних актах та надали наступні покази.
Обвинувачений ОСОБА_3 суду за епізодом розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_16 пояснив, що він за попередньою змовою з померлим ОСОБА_15 та ОСОБА_4 , у вечері 12.12.2020 року, перебуваючи у Херсонському сквері м.Одеси, побачили потерпілу ОСОБА_16 , у них виник намір на заволодіння майном останньої, після чого вони напали на потерпілу ОСОБА_16 , застосувавши до неї насильство, від чого остання впала та вони викрали майно потерпілої. З викраденим вони зникли з місця вчинення злочину, яким розпорядились на власний розсуд.
Обвинувачений ОСОБА_3 суду за епізодом відкритого заволодіння майном потерпілої ОСОБА_17 пояснив, що 08 січня 2021 року, у вечорі, перебуваючи з ОСОБА_4 біля будинку №3 по 2-му Куликовському провулку в м. Одесі, побачили потерпілу ОСОБА_17 біля будинку, яка прямувала до додому, він підійшов до потерпілої схопив її за одежу, позбавляючи можливості утекти та намагався вирвати з її рук сумку, однак потерпіла ОСОБА_17 чинила опір. ОСОБА_18 підбіг до потерпілої, схопив її за волосся, внаслідок чого потерпіла впала на землю. Подолавши опір потерпілої, він заволодів сумкою яка була в неї в руках, після чого він з ОСОБА_18 з викраденим зникли з місця вчинення злочину, яким розпорядились на власний розсуд.
Обвинувачений ОСОБА_4 суду за епізодом розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_16 пояснив, що він за попередньою змовою з померлим ОСОБА_15 та ОСОБА_3 , у вечері 12.12.2020 року, перебуваючи у Херсонському сквері м.Одеси, побачили потерпілу ОСОБА_16 , у них виник намір на заволодіння майном останньої, після чого вони напали на потерпілу ОСОБА_16 , застосувавши до неї насильство, від чого остання впала та вони викрали майно потерпілої. З викраденим вони зникли з місця вчинення злочину, яким розпорядились на власний розсуд.
Обвинувачений ОСОБА_4 суду за епізодом відкритого заволодіння майном потерпілої ОСОБА_17 пояснив, що 08 січня 2021 року, у вечорі, перебуваючи з ОСОБА_3 біля будинку №3 по 2-му Куликовському провулку в м. Одесі, побачили потерпілу ОСОБА_17 біля будинку, яка прямувала до додому, ОСОБА_3 підійшов до потерпілої схопив її за одежу, позбавляючи можливості утекти та намагався вирвати з її рук сумку, однак потерпіла ОСОБА_17 чинила опір. Він підбіг до потерпілої, схопив її за волосся, внаслідок чого потерпіла впала на землю. Подолавши опір потерпілої, ОСОБА_3 заволодів сумкою яка була в неї в руках, після чого він з ОСОБА_3 з викраденим зникли з місця вчинення злочину, яким розпорядились на власний розсуд.
Своїми умисними діями, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, за кваліфікуючими ознаками:
- відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб.
- як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до положень ст. ст. 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 провину в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, визнали повністю та підтвердили обставини вчинення злочину викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро покаялися.
Одночасно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначили, що докази їх вини добуті під час досудового розслідування визнають повністю і не оспорюють їх, правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і вважають недоцільним їх дослідження, оскільки вони ніким не оспорюються.
Визнання вини неповнолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є послідовним, логічним і не викликає у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції. При цьому, зазначене відбувалось у присутності захисників, законного представника, представника служби у справах дітей, які підтвердили добровільність позиції неповнолітніх обвинувачених.
Оскільки обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнали свою винуватість у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, підтвердивши викладені обставини в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорювались, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглянув справу відповідно з ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, судом з`ясовано, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеною винність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні ними кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб; як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які, згідно ст. 12 КК України, є тяжкими злочинами, сімейний стан обвинуваченого та його особу, який раніше не притягувалися до кримінальної відповідальності, до затримання неофіційно працював, під час тримання під вартою ввічливо відносився до працівників установи.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які, згідно ст. 12 КК України, є тяжкими злочинами, сімейний стан обвинуваченого та його особу, який раніше не притягувалися до кримінальної відповідальності, до затримання неофіційно працював, під час тримання під вартою ввічливо відносився до працівників установи.
У відповідності до приписів ст. 66 КК України, суд визнає обставини, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зокрема, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім та щире каяття.

Також, враховуючи приписи ст.67 КК України, суд встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

За правилами ч. 2 ст. 52 КК України конфіскація майна є додатковим покаранням, яке призначається у випадку, якщо воно передбачено санкцією статті кримінального закону за вчинений злочин.
Положеннями ч. 2 ст. 98 КК України встановлено обмеження щодо видів додаткових покарань які можуть бути призначені неповнолітнім та визначено, що до цих осіб можуть бути застосовані лише додаткові покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.
Вказана норма є імперативною, а тому зазначений у ній перелік видів покарань, які додатково можуть бути застосовані до неповнолітніх є вичерпним. Інші додаткові види покарань щодо осіб, які вчинили злочин до досягнення ними повноліття не застосовуються, навіть у випадку якщо ці особи на час розгляду справи досягли повноліття.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на момент вчинення розбійного нападу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були неповнолітніми.
Санкція ч. 2 ст. 187 КК України за вчинення цього злочину передбачає обов`язкове призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Однак, в силу приписів ч. 2 ст. 98 КК таке покарання до нього не може бути застосовано.
Висновок суду узгоджується з позицією Верховного суду викладену у постанові від 17.12.2019 року у справі №465/5005/15-к.
У п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» від 16.04.2004 року №5 зазначено, що при призначенні покарання неповнолітнім повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація. При призначенні неповнолітньому покарання крім передбачених у статтях 65-67 КК обставин суди відповідно до ч.1 ст.103 КК мають враховувати також умови його життя та виховання, вплив на нього дорослих, рівень розвитку й інші особливості його особи.
Відповідно до правової позиції щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Згідно ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині КК України.
Під час розгляду кримінального провадження обвинуваченні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнали свою вину в повному обсязі та щиро каються у вчинених злочинів, що на думку суду свідчить про те, що обвинувачені критично ставиться до своїх дій та виявили готовність нести кримінальну відповідальність за скоєне.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачені раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, працювали у неповнолітньому віці, утримуючи себе.
Зазначені обставини на думку суду свідчать про наявність у обвинувачених міцних соціальних зав`язків.
Також у кримінальному провадженні цивільні позови потерпілими не заявлялися, у яких відсутні будь-які претензії до обвинувачених.
Також суд при призначенні покарання враховує висновки ДУ «Центра пробації» філії ДУ «Центр пробації в Одеській області» сектора ювенальної пробації м. Одеси за №125228/32-21 від 15.11.2021 року, №125328/32-21/32-22 від 15.11.2021 року щодо соціально-побутових умов, сімейних стосунків та поведінку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час тримання під вартою, зокрема, які до затримання неофіційно працювали, мають родичів, на обліку нарколога або психіатра не перебувають, під час тримання під вартою до працівників установи відносилися ввічливо, конфліктних ситуацій не створювали, встановлені правила не порушували та дотримувались правил санітарії та особистої гігієни.
Вищевикладені обставини суд вважає такими, що істотно знижують ступінь суспільної небезпеки обвинувачених та вчинених злочинів.
Відповідно до висновку суду касаційної інстанції, викладеного у постанові ВС/ККС у справі № 712/4384/20 від 27.04.2021 року, для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.
З урахуваннямкількох вище встановлених обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених та встановлених обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, осіб обвинувачених, які вчинили злочини у неповнолітньому віці, суд вважає можливим призначити обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, призначивши основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 187 КК України.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням конкретних обставин справи та їх сукупності, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 має бути призначене покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 6 років позбавлення волі без застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, та на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинувачених.
На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням конкретних обставин справи та їх сукупності, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 має бути призначене покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 6 років позбавлення волі без застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, та на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинувачених.
Разом з тим, враховуючи розмір призначеного покарання, суд вважає про відсутність підстав для застосування ст. 75 КК України, оскільки зазначена норма застосовується до осіб, які засуджені до позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
У кримінальних провадженнях цивільний позов не заявлено.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України, зокрема, прокурором надані розписки про повернення майна його власникам, в зв`язку з чим суд вважає, щоречові докази, які були згідно розписок надані їх власнику, після набрання вироку законної сили вважати повернутими, а інші речові докази зберігати при матеріалах кримінальних проваджень.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд враховуючи ризики, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, що були підставою для обрання відносно обвинувачених такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати, не вбачає підстав для зміни або скасування обраного відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

- за ч. 2 ст. 187 КК України, із застосовуванням ст. 69 КК України, у вигляді 6 (шести)років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироку законної сили.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 09.01.2021 року, з моменту фактичного затримання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення з моменту затримання, а саме з 09.01.2021 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

- за ч. 2 ст. 187 КК України, із застосовуванням ст. 69 КК України, у вигляді 6 (шести)років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироку законної сили.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахуватиз 09.01.2021 року, з моменту фактичного затримання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення з моменту затримання, а саме з 09.01.2021 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Речові докази, які були згідно розписок надані їх власнику, після набрання вироку законної сили вважати повернутими, а інші речові докази зберігати при матеріалах кримінальних проваджень.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: