ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/173/22 Справа № 702/221/21 Категорія: ч.1 ст. 115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000026 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Монастирище Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого - АДРЕСА_1 , фактично проживаючого - АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 за цим вироком визначено рахувати з моменту його затримання з 02.03.2021 (14 год 10 хв), з розрахунку, відповідно до ст. 72 КК України, один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишити попередню тримання під вартою, але не більше чим на строк до 21.02.2022 включно.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24.12.2021 ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 02.03.2021, близько 03 год. , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , під час суперечки з ОСОБА_9 , яка виникла між ними на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно та цілеспрямовано, маючи намір на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, направлених на позбавлення життя останнього, умисно наніс декілька ударів руками в область голови, чим заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження, згідно п.1, п.2 підсумків висновку експерта Уманського МРВ КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 05-7-02/76 від 02.03.2021 у вигляді поєднаної травми із залученням кількох ділянок тіла: закритої черепно - мозкової травми без ушкодження кісток основи та склепіння черепа з крововиливами під м`які, тверді мозкові оболонки, травматичним набряком - набубнявінням головного мозку; закритої тупої травми органів грудної клітки з переломами ребер справа. Вказана травма в своєму перебігу ускладнилась травматичним шоком та травматичним набряком-набубнявінням головного мозку.

Дані тілесні ушкодження утворились від твердих тупих предметів, рани від дії твердих тупих предметів, можливо в час та при обставинах, вказаних в постанові (02.03.2021), і носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя (згідно п.2.1.1.а. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»).

При внутрішньому дослідженні виявлено: крововилив в ділянці середньої третини великого ріжка під`язикової кістки справа, що утворилися від дії твердих тупих предметів, можливо в час та при обставинах, вказаних в постанові (02.03.2021), і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

При зовнішньому дослідженні виявлено: синець верхньої третини правого плеча по внутрішній поверхні, синець задньо - внутрішньої поверхні правого ліктьового суглобу, синець тильної поверхні правої кисті в основі 1 - го пальця, садно передньої поверхні лівого колінного суглобу, два синці лівого плеча в середній та нижній третині по задньо - зовнішній поверхні, синець нижньої третини правої гомілки по передньо - внутрішній поверхні, що утворилися від дії твердих тупих предметів, можливо в час та при обставинах, вказаних в постанові (02.03.2021), і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Виявлені при зовнішньому дослідженні синець верхньої третини правого плеча по внутрішній поверхні, синець задньо-внутрішньої поверхні правого ліктьового суглобу, синець тильної поверхні правої кисті в основі 1-го пальця, можуть вказувати на можливу боротьбу чи самооборону.

Відповідно до п. 4 підсумків висновку експерта Уманського МРВ КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 05-7-02/76 від 02.03.2021 можливість утворення виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 внаслідок нанесення йому ударів руками, зокрема кулаком (-ами) не виключається. В ділянку голови було нанесено не менш п`яти травматичних дій (ударів).

Можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 внаслідок «самостійного падіння та послідуючого контакту тіла потерпілого, зокрема голови з твердою горизонтальною поверхнею» практично виключається (п.5 підсумків висновку експерта Уманського МРВ КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 05-7-02/76 від 02.03.2021).

Відповідно до п. 1 підсумків висновку експерта Уманського МРВ КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 05-7-02/76/9 від 13.04.2021 за додатковою судово -медичною експертизою утворення виявлених при судово - медичній експертизі трупа ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та настання його смерті за обставин, на які вказав під час слідчого експерименту 03.03.2021 підозрюваний ОСОБА_7 , можливе.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 115 КК України.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок місцевого суду скасувати та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що місцевим судом в порушення вимог ст. 22, ч.5 ст. 364 КПК України після проведення судових дебатів з власної ініціативи відновлено стадію доповнень, та долучено до матеріалів кримінального провадження надані прокурором докази, а саме копію будинкової книги та заяви ОСОБА_10 .. Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази, які б вказували на причетність ОСОБА_7 до заподіяння потерпілому ОСОБА_9 травми у виді перелому ребер справа, а також докази наявності у обвинуваченого умислу, мети та мотиву вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, що ставить під сумнів обґрунтовану доведеність вини обвинуваченого саме за ч.1 ст. 115 КК України. Зазначає, що суд вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, і на власний розсуд виклав обставини вчиненого кримінального правопорушення. Вважає, що між діями обвинуваченого та наслідками у виді смерті не встановлений причинний зв`язок, і у вироку не вказано про факт смерті потерпілого, а лише міститься посилання на заподіяння останньому тілесних ушкоджень, що виключає наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Апелянт також посилається на те, що ОСОБА_11 набула статусу свідка у кримінальному провадженні, а тому не могла брати участь під час проведення огляду місця події, у зв`язку з чим протокол огляду місця події від 02.03.2021 разом з всіма додатками не може бути допустимим доказом у справі. Також через порушення вимог ч.5 ст. 240 КПК України є недопустимими докази, а саме протоколи проведення слідчих експериментів від 03.03.2021 за участю підозрюваного ОСОБА_7 і свідка ОСОБА_12 , та від 15.04.2021 за участю свідка ОСОБА_13 . Судом залишено поза увагою події, які передували нанесенню обвинуваченим ударів потерпілому ОСОБА_9 , а саме конфлікт, який виник між останніми, і потерпілий намагався нанести удар обвинуваченому, однак останній ухилився і першим наніс удар. Слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_13 проводився за допомогою макета дитячої іграшки, за допомогою якої неможливо показати положення тіла людини, а тому слідча дія не досягнула своєї мети.

Прокурором подано заперечення на апеляційну скаргу захисника, в якому вказано на її необґрунтованість, у зв`язку з чим прокурор просив залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, просили вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діянні ОСОБА_13 складу інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України; думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила вирок суду першої інстанції залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були дотримані.

Так, висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України є правильною.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому колегія суддів перевіряє вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2021 року лише в межах апеляційних вимог захисника ОСОБА_8 ..

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 зазначав про незаконність вироку суду першої інстанції та просив закрити кримінальне провадження, під час апеляційного розгляду вказав на підставу закриття - відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за викладених у судовому рішенні обставин, ґрунтуються на доказах, досліджених та належно оцінених у судовому засіданні.

Такі висновки суд першої інстанції зробив на підставі показань обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_10 , свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 ..

Обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції свою винуватість визнав частково та показав, що 01.03.2021 близько 19 години зателефонував до ОСОБА_12 , який повідомив, що перебуває у свого сусіда ОСОБА_9 , вживають спиртні напої. Після чого він разом зі своїм батьком ОСОБА_13 та ОСОБА_20 пішли до ОСОБА_9 у гості, в АДРЕСА_4 , де вживали спиртне. В квартирі перебували: ОСОБА_9 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 .. Коли алкоголь закінчився, він позичив 100 грн. у ОСОБА_20 та разом з ОСОБА_21 пішов купити горілки, повернувшись, всі сіли за стіл та почали вживати спиртне, ОСОБА_23 та ОСОБА_24 горілку не пили. Через деякий час ОСОБА_23 та ОСОБА_24 пішли, а ОСОБА_13 пересів з-за столу на диван, дивився телевізор та заснув. За столом залишилися він, ОСОБА_25 та ОСОБА_26 . ОСОБА_26 був сильно п`яним та заснув за столом, а він з ОСОБА_25 продовжили вживати спиртне. Потім ОСОБА_25 підійшов до його батька, почав нецензурно виражатися та його штурхати, оскільки не хотів, щоб батько спав в його квартирі та щоб він пішов. Він став пояснювати ОСОБА_25 , що батько 20 хвилин проспиться та піде додому, на що ОСОБА_25 завдав удар ногою по ногах батька, а він обома руками сильно штовхнув ОСОБА_25 в область ключиці, від чого останній відійшов назад та зупинився біля барної стійки. Чи вдарився останній об барну стійку не пам`ятає. Потім ОСОБА_25 почав йти на нього з кулаками з метою завдати йому удар. Він його випередив та наніс йому удар кулаком в область обличчя, від чого той впав на підлогу, з обличчя йшла кров. Після нанесеного удару ОСОБА_9 намагався підвестися, що він сприйняв як загрозу та наніс йому ще два удари в обличчя, куди саме не пам`ятає. Після нанесення останніх двох ударів ОСОБА_9 більше не підводився та не ворушився. Він підняв батька та сказав йому йти додому, налив собі горілки та чекав 20-30 хвили поки ОСОБА_25 встане. Потім підійшов до потерпілого, почав його трусити та давати ляпаси, щоб привести до тями. ОСОБА_25 не ворушився та не подавав ознак життя. Він підійшов до столу, випив чарку горілки, розбудив ОСОБА_26 , сказав йому, що вбив та пішов додому.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував факту нанесення потерпілому ОСОБА_9 трьох ударів кулаком в голову.

Потерпілий ОСОБА_10 , свідки: ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 не були безпосередніми очевидцями вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення та повідомили суду першої інстанції про обставини, які мають значення для розгляду кримінального правопорушення.

Так потерпілий ОСОБА_10 суду першої інстанції показав, що про смерть сина йому стало відомо від зятя. Коли він приїхав на квартиру, де проживав син, то побачив останнього на підлозі, під головою сина була велика калюжа крові, із носа, рота, та вух були згустки крові. Судово-медичний експерт повідомив йому, що сина били тупим твердим предметом. Про обставини, які відбувалися в квартирі 02.03.2021, йому відомо з чужих слів: ОСОБА_12 розповідав про те хто перебував в квартирі, сусід сина через стінку чув, що у квартирі був гомін, а потім щось впало, гупнуло та стало тихо.

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 показала, що проживала з ОСОБА_9 на одній площадці. 01.03.2021 вона виходила на площадку та чула голос ОСОБА_27 , він розмовляв нормально, все було тихо. Близько другої години ночі чула як з квартири ОСОБА_25 хтось виходив, так як було чутно, що двері відкривалися та зачинялися. Також 02.03.2021 вона була запрошена понятою при проведенні слідчої дії (огляд місця події) в квартирі ОСОБА_9 ..

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_14 показав, що був запрошений працівниками поліції в якості понятого при проведенні слідчої дії - огляд місця події в квартирі АДРЕСА_3 .

Також свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_14 суду першої інстанції показали, що в їх присутності проводилась слідча дія - огляд місця події в квартирі ОСОБА_25 , з текстом протоколу огляду вони знайомилися. Дані, зазначені в протоколі, відповідали тим фактичним обставинам, і тому, що відбувалося під час слідчої дії. Також проводилася відеофіксація.

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 показали, що вони були запрошені в якості понятих при проведенні слідчих експериментів з обвинуваченим ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_12 . Обвинувачений ОСОБА_7 добровільно, без будь-якого примусу, розповідав та показував із застосуванням манекену, як все відбувалося, де перебував потерпілий та яким чином він наносив останньому удари. Розповідав, що один раз вдарив потерпілого , він впав, а потім ще наніс два удари. Свідок ОСОБА_12 розповідав, що в квартирі потерпілого вживали спиртне, від кількості випитого він заснув за столом. Вночі його розбудив ОСОБА_7 та сказав йому, що мабуть вбив потерпілого, треба викликати поліцію, а сам пішов з квартири. Дані, зазначені в протоколах слідчих експериментів, відповідають фактичним обставинам при проведенні самих слідчих дій.

Свідок ОСОБА_17 суду першої інстанції показав, що 02 чи 03 березня 2021 року заступив на чергування у відділенні поліції, на його особистий телефон, близько 9 години ранку, зателефонував невідомий чоловік та повідомив, що по АДРЕСА_4 знаходиться труп чоловіка. Виїхавши за вказаною адресою, було виявлено труп чоловіка. Як потім йому стало відомо, що ОСОБА_28 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_29 від яких той помер.

Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 суду першої інстанції показали, що того дня вони перебували в квартирі ОСОБА_25 . Там також були ОСОБА_30 , ОСОБА_28 та його батько ОСОБА_28 , чоловіки вживали алкогольні напої. В їх присутності між чоловіками конфліктів не було. Близько 19-30 години вони залишили квартиру, оскільки ОСОБА_9 сказав, що хоче спати.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_28 показав, що він разом зі своїм сином ОСОБА_7 та ОСОБА_20 прийшло до квартири ОСОБА_9 , де вживали спиртні напої. Окрім них в квартирі перебували ОСОБА_9 , ОСОБА_30 та дівчина на ім`я ОСОБА_31 . Спиртне вживали лише чоловіки. Хлопці сиділи за столом, а він перебував в кімнаті, дивився телевізор. ОСОБА_20 та дівчина ОСОБА_31 через деякий час пішли, ОСОБА_26 заснув за столом. Він чув як ОСОБА_28 та ОСОБА_9 про щось розмовляли, сперечалися. Суперечка тривала 5-10 хвилин. Потім вони вийшли з-за столу та перейшли в кімнату. ОСОБА_28 вдарив ОСОБА_9 , від чого останній впав. Він запитав у ОСОБА_7 навіщо вдарив, однак він не відповів. В руках у ОСОБА_7 нічого не було. Після цього сказав ОСОБА_7 , що йде додому. Це було близько 22 години, як йому здавалося, однак ні годинника, ні телефону в нього не було, тому точного часу не знав. Коли виходив з квартири, то ОСОБА_9 лежав посеред кімнати і не ворушився, видимих ушкоджень на ньому не було, крові він не бачив. Прийшов додому, приблизно через 30 хвилин прийшов ОСОБА_28 , зайшов до нього в кімнату та пішов до себе додому. Вранці приїхали працівники поліції, забрали його та сина ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_12 суду першої інстанції показав, що 01 березня 2021 року він разом з ОСОБА_21 прийшов у гості до ОСОБА_9 .. Через деякий час до них прийшли ОСОБА_28 , його батько ОСОБА_28 та ОСОБА_32 .. Вони всі, окрім дівчат, вживали спиртні напої. Через кількість випитого він заснув за столом. Близько 03 години ночі 02.03.2021 його розбудив ОСОБА_28 та сказав, що вбив людину, і що йому світить довічне. Він не сприйняв ці слова серйозно та знов заснув. Прокинувшись зранку, близько 7 години, побачив посеред кімнати на підлозі лежачого на спині ОСОБА_9 , ознак життя останній не подавав, на обличчі та голові у нього була кров. Він залишив квартиру, зателефонував до брата, розповів, що сталося. Поліцію викликав брат. Будь-яких ударів він ОСОБА_9 не наносив.

Також судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку як докази дані, що містяться в: протоколі огляду місця події від 02.03.2021 з фототаблицями та відеозаписом до нього про виявлення в квартирі АДРЕСА_3 трупа чоловічої статі з видимими тілесними ушкодженнями обличчя та голови; протоколі огляду трупа ОСОБА_9 від 02.03.2021; висновку експерта № 05-7-02/76 від 02.03.2021 про характер та локалізацію спричинених ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та їх наслідки; протоколі слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 від 03.03.2021 та відеозаписі до нього, про обставини подій, які відбувалися в квартирі ОСОБА_9 , як та куди наносив удари потерпілому; висновку додаткової судово-медичної експертизи № 05-7-02/76/9 від 13.04.2021 про можливість утворення виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 та настання смерті за обставин, на які вказав під час слідчого експерименту ОСОБА_28 ; висновку судово-психіатричної експертизи № 110 від 24.03.2021 про усвідомлення ОСОБА_7 своїх дій та можливість ними керувати; протоколах слідчих експериментів за участі ОСОБА_12 від 03.03.2021 та за участі ОСОБА_13 від 15.04.2021 і відеозаписах до них.

Оцінюючи вказані докази, а також докази, на які маються посилання у вироку суду в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (умисне вбивство).

За нормативним визначенням умисне вбивство ч. 1 ст. 115 КК України з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді протиправного посягання на життя іншої людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини, коли особа усвідомлює, що у результаті її дій потерпілий помре, і бажає настання смерті або свідомо припускає настання таких наслідків.

Як правильно зазначив суд у вироку, питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

З суб`єктивної сторони дії обвинуваченого охоплюються умисною формою вини.

Вказана позиція слідує з огляду на характер та локалізацію ударів, які заподіювались виключно у голову (життєво важливу частину тіла), з достатньою силою, неодноразово, кулаками, що свідчить про можливість у обвинуваченого передбачити суспільно небезпечні наслідки вчиненого діяння, хоча і за відсутності бажання настання цих наслідків, але за можливості свідомо припустити їх настання.

Висновками експерта № 05-7-02/76 від 02.03.2021 та № 05-7-02/76/9 від 13.04.2021 підтверджується заподіяння ОСОБА_9 ударів значною силою, наслідком чого є закрита черепно-мозкова травма без ушкодження кісток основи та склепіння черепа з крововиливами під м`які, тверді мозкові оболонки, травматичним набряком-набубнявінням головного мозку, закритої тупої травми органів грудної клітки з переломами ребер справа. В ділянку голови було нанесено не менш як п`яти травматичних дій (ударів). Смерть ОСОБА_9 після отримання ним тілесних ушкоджень могла настати через 15-45 хвилин.

Вказані висновки експерта є чітким і логічним, дають відповіді на поставлені питання і обґрунтовано визнані судом належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції встановив, що потерпілий ОСОБА_9 був спокійною та врівноваженою людиною. Між потерпілим та обвинуваченим виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_28 вдарив ОСОБА_9 , від чого останній впав. Враховуючи пізній час доби та бажання власника квартири відпочивати, вказівка на те, щоб гості залишили його помешкання, є цілком обґрунтованим бажанням потерпілого та не може свідчити про будь-які неправомірні дії з боку потерпілого, які б могли слугувати приводом до конфліктної ситуації чи спровокувати нанесення тілесних ушкоджень.

В ході конфлікту обвинувачений штовхнув потерпілого, від чого останній вдарився об барну стійку і почав йти на нього. ОСОБА_28 наніс один удар та потерпілий ОСОБА_9 впав на підлогу і спробував підвестися. Після цього він підійшов до потерпілого і наніс йому ще декілька ударів в голову, «для того, щоб ОСОБА_33 зрозумів, що не потрібно лізти» (протокол слідчого експерименту). Спричинення обвинуваченим не менш як трьох ударів в ділянку голови ОСОБА_9 створює безпосередню загрозу настання наслідку у вигляді смерті людини. При цьому будь-якої загрози зі сторони потерпілого не було, оскільки вже після першого удару ОСОБА_9 не підводився. Такий характер, локалізація тілесного ушкодження, відсутність загрози з боку потерпілого, вказують на наявність у винного умислу, спрямованого на порушення функцій чи анатомічної цілісності життєво важливих органів іншої людини. Причинний зв`язок між вказаними вище діянням і наслідками є закономірним результатом умисного діяння ОСОБА_7 ..

Кількість ударів у життєво важливий орган, а саме в голову потерпілого, поведінка винного після вчинення злочину (розбудив свідка ОСОБА_12 і повідомив, що вбив людину), не вчинення будь-яких дій щодо врятування та надання допомоги потерпілому та залишення місця злочину дають підстави зробити висновок, що обвинувачений діяв з прямим умислом на спричинення смерті потерпілому.

З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов висновку, що сукупність наведених доказів переконливо свідчить про те, що поведінка засудженого до (не залишення помешкання на законну вимогу власника житла) та після вчинення злочину, механізм, характер, спосіб завдання, кількість ударів та локалізація тілесних ушкоджень, які нанесені обвинуваченим у життєво-важливий орган (голову), безумовно вказують на спрямованість його дій саме на позбавлення життя потерпілого, з чим погоджується і колегія суддів.

Також про наявність у нього умислу саме на заподіяння смерті потерпілому свідчить і той факт, що обвинувачений не припинив свої протиправні дії після завдання потерпілому першого удару від якого той впав та будь-якої загрози не становив, а навпаки підійшов до лежачого на підлозі потерпілого та, розуміючи те, що він не може здійснювати опір, з достатньою силою наніс рукою ще 2 удари в голову, тобто бажав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті від вчиненого ним діяння.

Разом з цим даних, відповідно до встановлених судом у вироку фактичних обставин кримінального провадження ознак стану необхідної оборони в умисних діях ОСОБА_7 не вбачається.

Отже, суд першої інстанції навів у вироку детальний аналіз форми вини і мотивів вчиненого злочину, а тому твердження в апеляційній скарзі захисника про невідповідність вироку вимогам ст. 374 КПК України є необґрунтованими.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Зазначені вимоги судом виконано у повному обсязі.

Таким чином, на підставі аналізу наявних у провадженні доказів, ретельно досліджених у суді та визнаних достатніми й допустимими, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що кваліфікація діяння ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України знайшла своє підтвердження в ході судового слідства.

Доводи захисника про те, що не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого і наслідками у виді смерті потерпілого, є безпідставними та спростовуються висновком судово-медичного експертизи трупа ОСОБА_9 № 05-702/76 від 02.03.2021 та висновком додаткової судово-медичної експертизи № 05-7-02/76/9 від 13.04.2021, згідно яких смерть потерпілого настала в результаті поєднаної травми: закритої черепно-мозкової травми без ушкодження кісток основи та склепіння черепа з крововиливами під м`які, тверді мозкові оболонки, травматичним набряком-набубнявінням головного мозку та закритої тупої травми органів грудної клітки з переломами ребер справа, тілесні ушкодження утворилися від дії твердих тупих предметів, внаслідок нанесення ударів руками, кулаками.

Колегія суддів вважає, що невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у виді травми органів грудної клітки з переломом ребер справа не може свідчити про ненанесення їх останнім, а є обраним способом захисту. Спричинення вказаних тілесних ушкоджень іншими особами виключається, оскільки конфлікт мав місце лише між потерпілим та обвинуваченим, а свідок ОСОБА_12 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спав за столом. Даних про те, що свідок чи будь-яка інша особа могли спричинити потерпілому тілесні ушкодження матеріали кримінального провадження не містять та стороною захисту не надано.

Твердження захисника про те, що судом першої інстанції порушено вимоги ч. 5 ст. 364 КПК України, оскільки під час судових дебатів судом з власної ініціативи було відновлено з`ясування обставин, після чого прокурором було надано нові докази, не відповідають дійсності.

З журналу судового засідання вбачається, що в судовому засіданні 24.12.2021 під час судових дебатів, прокурором було заявлено клопотання про відновлення з`ясування обставин у зв`язку з необхідністю подання нових доказів та вказане клопотання було задоволено, що не є порушенням судом першої інстанції вимог ч. 5 ст. 364 КПК України.

Доводи апелянта про визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 02.03.2021, оскільки ОСОБА_11 , яка була запрошена понятою при проведенні вказаної слідчої дії, була допитана працівниками поліції з приводу відомих їй обставин даного кримінального правопорушення, є необґрунтованими.

Згідно ч. 7 ст. 223 КПК України понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження. Зазначені особи можуть бути допитані під час судового розгляду як свідки проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Частиною 5 ст. 95 КПК України передбачено, що особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Із системного аналізу положень ч. ч. 1, 2 ст. 65, ч. ч. 1, 5 ст. 95, ч. 7 ст. 223 КПК України не вбачається обмежень залучати понятим особу, раніше допитану в якості свідка. Разом з тим матеріали кримінального провадження не містять процесуальних документів, які б свідчили про набуття ОСОБА_11 статусу свідка до проведення слідчої дії огляд місця події, а також даних, які б вказували на її зацікавленість у результатах кримінального провадження, таких даних не встановлено судом першої інстанції та апеляційним судом.

Доводи захисника про визнання недопустими доказами протоколів слідчих експериментів : від 03.03.2021 за участю ОСОБА_7 , від 03.03.2021 за участю ОСОБА_12 ; від 15.04.2021 за участю свідка ОСОБА_13 через порушення вимог ч. 5 ст. 240 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не надано доказів добровільної згоди особи, яка володіє житлом на проведення вказаних слідчих дій, є безпідставними.

Згідно із ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених ч.3 цієї статті. Таким чином, законодавцем, окрім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє.

Слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора, яке розглядається в порядку, передбаченому КПК, для розгляду клопотань про проведення обшуку в житлі чи іншому володінні особи ( ч. 5 ст. 240 КПК України).

Із матеріалів провадження вбачається, що слідчі експерименти за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 проводилися у квартирі АДРЕСА_3 , тобто по місцю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 , власником якої є ОСОБА_10 , потерпілий в даному кримінальному провадженні, та за його добровільної згоди, про що свідчить написана власноруч заява від 02.03.2021 (т. 2 а.м.216-219).

Посилання захисника про те, що слідчий експеримент від 15.04.2021, проведений з ОСОБА_13 , не відповідав відтворенню дій, обстановці та обставинам, що мали місце 02.03.2021, оскільки при слідчій дії використовувалася дитяча іграшка, є недоречними.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчий експеримент від 15.04.2021 було проведено відповідно до положень ст. 240 КПК України за участю свідка ОСОБА_13 , спеціаліста та двох незаінтересованих осіб (понятих). Хід і результати проведення цієї процесуальної дії фіксувалися, про що вказано у протоколі, який після ознайомлення з його змістом підписали всі особи, які брали участь у слідчій дії. Зауважень від учасників цього експерименту про порушення вимог КПК України про проведенні слідчого експерименту, зокрема і щодо використання м`якої іграшки, не було.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції вийшов за межі висунутого обвинувачення і на власний розсуд виклав обставини вчиненого кримінального правопорушення, оскільки в своєму рішенні самостійно змінив кількість спричинених ударів потерпілому, є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дотримався в повній мірі вимог ст. 337, ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнане доведеним, встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки, що в цілому узгоджується з диспозицією ч. 1 ст. 115 КК України та жодним чином не змінює (не збільшує і не зменшує) обсягу обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 ..

Колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_7 суд першої інстанції правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 115 КК України, а тому доводи захисника ОСОБА_8 про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_7 є необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються сукупністю досліджених та перевірених судом першої інстанції доказів.

В ході дослідження матеріалів кримінального провадження колегією суддів не встановлено порушень процесуального законодавства під час збирання, дослідження та оцінки, наведених судом у вироку, доказів.

Таким чином у вироці суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, які суд дослідив та оцінив з дотриманням положень статей 85, 86, 88, 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їх достовірності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , скасування вироку суду та закриття кримінального провадження за відсутності в діях останнього складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги про наявність підстав для скасування вироку у зв`язку невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до положень, передбачених ч.1 ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції підтверджуються дослідженими доказами та доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а апелянтом не наведено підстав , з передбачених наведеною вище статтею , які б дозволили дійти висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

При призначенні покарання ОСОБА_7 районний суд достатньо виконав вимоги ст.ст.50,65,66,67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, в порушенні громадського порядку не помічався, скарг на ОСОБА_7 не надходило, під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, пом`якшуючої покарання обставини щирого каяття, обтяжуючої покарання обставини - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст. 115 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді 9 років позбавлення волі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є співмірним вчиненому, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а підстави, передбачені п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, для його скасування та закриття кримінального провадження, як про це просив захисник відсутні.

Керуючись ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді