Справа № 134/936/20
Провадження №11-кп/801/484/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2022 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

в режимі відеоконференції обвинуваченого ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

розглянула у закритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень №0000095 та №0000364 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Піщанського районного суду Вінницької області від 11.03.2022, яким засуджено
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гонорівка Піщанського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 18.08.2009 Піщанським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 186 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; 11.06.2010 Піщанським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років позбавлення волі; 11.10.2012 Піщанським районним судом Вінницької області умовно-достроково звільненого від відбування покарання, невідбута частина покарання 11 місяців; 13.11.2015 Крижопільським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 125, ст. 46 КК України звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням;
- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- за ч. 2 ст. 156 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;
- за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 13.03.2020 до дня набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , 27 жовтня 2019 року, близько 10.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою крадіжки чужого майна, направився до нежилого домогосподарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_9 та яким користується її дочка - ОСОБА_10 та скориставшись відсутністю власника майна таємно, з корисливих мотивів викрав та, завантаживши мішки з пшеницею та цукром собі на плечі, по черзі переніс за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого, повернувся до домогосподарства яке належить ОСОБА_9 та яким користується її дочка - ОСОБА_10 та, взявши до рук банки з фарбами та розріджувач фарб,переніс за вищевказаним місцем свого проживання також. В подальшому, того ж дня, ОСОБА_7 за допомогою господарського візка, якого взяв у сусіда ОСОБА_11 перевіз викрадені мішки із пшеницею та цукром, банки з фарбою та розріджувач до домогосподарства своєї колишньої співмешканки - ОСОБА_12 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , яка видала викрадені речі працівникам СВ Крижопільського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області.
Згідно висновку експерта №6996-6999/19-21 від 14 листопада 2019 року своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 1 460,1 грн.
Крім того, 13 березня 2020 року близько 10.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до господарства своєї колишньої співмешканки ОСОБА_12 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . Перебуваючи на території вищевказаного домогосподарства, ОСОБА_7 побачив, що будинок замкнено ззовні на навісний замок, ОСОБА_12 вдома не було, а в будинку залишилися самі її малолітні діти - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка являється їхньою спільною дочкою. Так, ОСОБА_7 , скориставшись відсутністю в будинку ОСОБА_12 , вирішив проникнути в середину будинку та вибив скобу навісного замка, на який були замкненні вхідні двері, та проник в середину будинку. Перебуваючи у будинку, ОСОБА_7 пройшов до спальної кімнати, де заснув.
В подальшому, того ж дня, близько 11.30 год. ОСОБА_7 прокинувся та, діючи умисно, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, з мотиву задоволення своєї статевої пристрасті, підійшов до малолітньої ОСОБА_13 та, взявши її за руку вивів до іншої кімнати вказаного будинку. Перебуваючи в даній кімнаті, ОСОБА_7 маючи прямий умисел на вчинення розпусних дії фізичного характеру вчинив розбещення малолітньої особи.
Окрім цього, встановлено, що 13 березня 2020 року близько 10 години ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи намір на незаконне проникнення до житла, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , яке перебуває у власності ОСОБА_15 та фактичним володільцем та користувачем якого являється його колишня співмешканка ОСОБА_16 , проник в середину будинку, де перебував на протязі декількох годин, чим порушив вимоги ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 та гарантоване ст. 30 Конституції України право власника будинку на недоторканість житла.
Під час перебування у будинку ОСОБА_7 спочатку заснув на ліжку, а після цього у приміщенні будинку вчинив розпусні дії відносно малолітньої ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду від 11.03.2022 скасувати та постановити новий вирок, яким кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, закрити в зв`язку із відсутністю доказів його вини.
На думку обвинуваченого ОСОБА_7 , вирок суду відносно нього по ч. 2 ст. 156 КК України є не вмотивованим, висновки суду сформовані на припущеннях, а докази його вини відсутні.
Обвинувачений зазначає, що він не винен у епізоді із потерпілою ОСОБА_13 , ніяких незаконних дій він не вчиняв, вину не визнає.
Крім того, він не проникав незаконно до помешкання ОСОБА_12 , оскільки періодично там проживав.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши доповідача, думку адвоката та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисту з викладених у ній підстав, прокурора, який просив вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу адвоката залишити без задоволення, перевіривши матеріали справи в межах апеляційних скарг та обговоривши їх доводи, колегія суддів дійшла наступного.

Мотиви Суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вищевказаних вимог закону при ухваленні оскаржуваного вироку, а винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 156, ч. 1 ст. 162 КК України, доведена сукупністю належних та допустимих доказів, всебічно досліджених та послідовно викладених судом першої інстанції у вироку.
Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, його вина у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 13 березня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_12 заявила про те що, ОСОБА_7 під час її відсутності прийшов до її будинку де роздягнув її малолітню дитину ОСОБА_13 та вчинив над нею розбещення, тримаючись руками за статевий орган, при цьому сам перебуваючи у роздягнутому вигляді.
Згідно з показаннями потерпілої, законного представника малолітньої потерпілої та свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які є послідовними та викладені у вироку повністю доводять вину ОСОБА_7 .
Зокрема малолітня потерпіла ОСОБА_13 суду пояснила, а свідки підтвердили, що ОСОБА_7 жив з її мамою ОСОБА_20 та має братиків та сестричку Машу, батьком якої є ОСОБА_7 . В той день вона та ОСОБА_21 , були вдома самі. Прийшов ОСОБА_7 і вибив двері ногою, двері були зачинені. ОСОБА_7 був п`яний та заснув, потім взявши ОСОБА_13 за руку, вивів до іншої кімнати, до зали. ОСОБА_7 повністю роздягнувся та сказав роздягнутися її. Вона зняла штани та залишилася у футболці та трусах. В подальшому ОСОБА_7 скоював розпусні дії щодо малолітньої.
Отже, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, відповідає доказам, які були предметом дослідження в судовому засіданні, та які суд поклав в основу обвинувального вироку, за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій ґрунтується на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Доводи ОСОБА_7 з приводу того, що він не проникав у житло не заслуговують на увагу, оскільки сама ОСОБА_12 та її діти підтвердили те, що ОСОБА_7 в її помешканні не проживав та у нього не було ключів від будинку, що підтверджується тим, що ОСОБА_22 вибив двері ногою, про що він сам не заперечував.
Крім того, твердження обвинуваченого ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду, що в ході експертного дослідження не виявлено жодного доказу його вини, жодним чином не спростовує сукупність інших доказів, яких Суд вважає достатньо для доведення його вини поза розумним сумнівом.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 та на кваліфікацію її дій ч. 2 ст. 156 КК України, колегією суддів під час перевірки кримінального провадження не виявлено.
З огляду на вказане, апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Піщанського районного суду Вінницької області від 11.03.2022, яким засуджено ОСОБА_7 залишити без зміни.
Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_23