Дата документу 01.06.2022 Справа № 334/4711/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/492/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/4711/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08 жовтня 2021 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 28.01.2018 року приблизно о 01 годині, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, шляхом розбиття ногою вікна, проник в центральне приміщення кафе «Фонтан» за адресою: АДРЕСА_3 , звідки мав намір заволодіти кавовою машинкою вартістю 4833,33 грн., яка належить ОСОБА_10 , однак не довів свій намір до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був помічений та затриманий ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаний з проникненням до іншого приміщення. Йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про цивільний позов.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК на ч.1 ст.162 КК та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Свої вимоги обвинувачений мотивував тим, що потерпілий ОСОБА_10 , як і свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не були безпосередніми очевидцями подій, що відбувалися в приміщенні кафе до та під час його затримання, а отже вони не можуть судити про характер його дій у приміщенні кафе та стверджувати про те, що він мав намір викрасти кавову машину, алкогольні напої чи будь-яке інше майно. Твердження потерпілого про те, що кавова машина нібито змінила своє місце положення само по собі не є доказом його причетності до цього. При цьому інформація про кавову машину, її місце розташування в протоколі огляду місця події взагалі відсутня. Натомість версія обвинувачення про його намір викрасти кавову машину спростовується відсутністю відбитків пальців його рук та слідів його крові на вказаній кавомашині чи інших предметах і обладнанні у приміщенні кафе. Твердження суду про наявність у нього при затриманні двох шляшок елітного алкоголю з цього кафе є безпідставною, оскільки будь-які докази на підтвердження цього в матеріалах справи відсутні. Отже висновки суду ґрунтуються на припущеннях. Натомість його версія про відсутність мети заволодіння чужим майном та корисливих мотивів при проникненні до нежитлового приміщення стороною обвинувачення не спростована. Отже, оскільки в ході судового розгляду стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження його наміру на проникнення у приміщення кафе з метою вчинення крадіжки та намагання викрасти саме вказане у обвинувальному акті майно, суд безпідставно кваліфікував його дії за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК. За встановлених у справі обставин суд мав кваліфікувати його дії за ч.1 ст.162 КК та з урахуванням відшкодування потерпілому шкоди, відсутності з його боку претензій та прохання призначити обвинуваченому мінімальне покарання, його працевлаштування та наявності на утриманні малолітньої дитини суд мав призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що рішення суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується даними, встановленими із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених судом першої інстанції.

При цьому суд першої інстанції на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до іншого приміщення, обґрунтовано послався на покази потерпілого, свідків, на дані, які містяться в протоколах слідчих дій, зокрема в протоколі огляду місця події від 28.01.2020 року, протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколах огляду предмету від 10.08.2020 року; висновку експерта про вартість кавової машини Saeko Royal.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений не заперечував факту його незаконного проникнення до приміщення кафе «Фонтан», але при цьому заперечував вчинення ним інкримінованого йому злочину, посилаючись на недоведеність стороною обвинувачення наявності в його діях мети на заволодіння майна потерпілого, зокрема його кавовою машиною. З цих підстав обвинувачений вважав, що в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК, а наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК.

Проте, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не може погодитись із такими запереченнями апелянта виходячи з наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом першої інстанції ретельно перевірялась версія захисту щодо відсутності в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК та правильно визнана безпідставною та такою, що суперечить встановленим фактичним обставинам та наявними у справі доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що 28.01.2018 року приблизно о 01 годині його батькові ОСОБА_11 подзвонила прибиральниця та повідомила, що в кафе «Фонтан», яке розташоване за адресою: м.Запоріжжя, вул.Тиражна, 9 розбито вікно і якийсь чоловік проникнув до приміщення кафе. Трохи згодом він прийшов до кафе, де побачив свого батька, який сидів на обвинуваченому, який лежав на підлозі. При цьому кавова машина стояла на барній стійці і була відключена від електропостачання, хоча до цих подій вона знаходилась за барною стойкою і була підключена до електроживлення.

Наявність кавової машини в приміщенні кафе «Фонтан» підтверджується фотознімком до протоколу огляду місця події від 28.01.2020 року.

Колегія суддів не вбачає підстав ставити під сумнів дані покази потерпілого. Адже потерпілий був попереджений судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, він раніше не знав обвинуваченого ОСОБА_8 і підстав для обмови обвинуваченого з боку потерпілого колегією суддів не встановлено. Крім того, за матеріалами кримінального провадження встановлено, що окрім обвинуваченого в приміщенні кафе не було інших сторонніх осіб. За показами потерпілого біля обвинуваченого, який перебував в приміщенні кафе, лежали дві пляшки з алкогольними напоями, що у сукупності з іншими зібраними доказами у справі беззаперечно доводить наявність у обвинуваченого умислу саме на таємне викрадення чужого майна.

Під час судового розгляду такі покази потерпілого ОСОБА_10 не були спростовані стороною захисту.

Відсутність на кавовій машині відбитків пальців обвинуваченого за жодних обставин не спростовує висновку суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки кавова машинка на предмет наявності відбитків пальців рук обвинуваченого не досліджувалась.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, критично ставиться до заперечень обвинуваченого про те, що він хотів лишень погрітися в кафе, тому й протиправно проник туди шляхом розбиття скла. При цьому судова колегія виходить з того, що обвинувачений на місце злочину цілеспрямовано приїхав на автомобілі таксі, розбиття скла зумовило миттєве охолодження приміщення і не могло використовуватись, як прихист від холоду. Обвинувачений перебував поруч із робочим заправним комплексом і у разі потреби за для свого порятунку безперешкодно міг звернутись за допомогою до його співробітників.

Таким чином, доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про необхідність кваліфікації вчиненого ним кримінального правопорушення за ч.1 ст.162 КК колегія суддів не може визнати прийнятними, оскільки вчинений обвинуваченим злочин обґрунтовано отримав юридично-правову кваліфікацію саме за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК.

За приписами статей 404, 405 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, у тому числі за необхідності - і шляхом дослідження доказів. Таке дослідження доказів здійснюється лише за клопотанням учасників судового провадження.

Проте ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань про дослідження апеляційним судом доказів, з`ясування або встановлення тих чи інших обставин.

Виходячи з такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів (п.16 ч.1 ст.7, ст.23 КПК), апеляційний суд не вправі давати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо доказів, наданих стороною обвинувачення й захисту, не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

Відтак, в контексті ст.404 КПК судова колегія не вправі дати іншу оцінку доказам, ніж ту, що дав суд першої інстанції.

Покарання обвинуваченому призначено у відповідності до ст.65 КК з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, а також обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Отже, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування судового рішення не допущено, то апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_9 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4