КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
особа, щодо якої порушується
питання про екстрадиційний арешт ОСОБА_7
( ОСОБА_8 )
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 травня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12.05.2022 задоволено клопотання першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , та визнано наявність підстав для продовження відносно громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), екстрадиційного арешту до вирішення Офісом Генерального прокурора про його видачу та фактичну передачу компетентним органам Республіки Узбекистан, до 10.07.2022 включно, але не більше ніж дванадцять місяців з моменту затримання.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та зобов`язати ДУ «Київський слідчий ізолятор» негайно звільнити з-під варти ОСОБА_7 .
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначав, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
____________________________________________________________________Справа № 761/8289/22 Слідчий суддя ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2211/2022 Суддя-доповідач ОСОБА_1 .

Апелянт вказував на те, що запит компетентних органів Республіки Узбекистан про видачуОСОБА_7 направлений 29.12.2021, тобто ще до затримання останнього.
Після застосування тимчасового арешту на строк 40 діб відносно ОСОБА_7 будь-яких запитів про видачу його Республіці Узбекистан не надходило, а тому, на думку захисника, утримання останнього під вартою є незаконним.
На переконання захисника, екстрадиційний арешт на момент звернення прокурора із клопотанням закінчився та не обирався.
Зокрема, постановою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 від 14.03.2022 до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) на строк 30 днів, а саме з 19.03.2022 до 18.04.2022 включно.
Постановою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 від 08.04.2022 визнано наявність підстав для подальшого утримання під вартою ОСОБА_7 , та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 30 днів, а саме з 19.04.2022 по 19.05.2022.
При цьому, на думку захисника, прокурор не звернув уваги на те, що екстрадиційний арешт закінчувався 18.04.2022, а рішення щодо визнання наявності підстав для подальшого утримання приймаються компетентною особою в межах строку екстрадиційного арешту.
Крім того, у відповідності до ст.ст. 203, 205 КПК України постанова заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 від 08.04.2022 припинила свою дію 08.05.2022.
Також, захисник звертав увагу на те, що перший заступник керівника Київської міської прокуратури не мав права виносити раніше зазначену постанову, оскільки КПК України наділяє такими повноваженнями в умовах воєнного стану лише керівника відповідної прокуратури.
08.06.2022 від захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він зазначав, що як вбачається із запиту Генеральної прокуратури Республіки Узбекистан про видачу громадянина цієї держави ОСОБА_7 від 29.12.2021, зокрема, з вироку Яккасарійського районного суду по кримінальним справам від 20.12.2013 року, ОСОБА_7 було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 273 КК Республіки Узбекистан та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Однак, цим же вироком, на підставі п. 7 «а» Постанови Сената Олій Мажліса Республіки Узбекистан від 12.12.2013 року призначене ОСОБА_7 покарання скорочено на 1/3, тобто призначено покарання у виді 2 років 9 місяців позбавленця волі.
Ухвалою касаційної інстанції Ташкентського міського суду по кримінальним справам від 25.04.2014 вирок щодо ОСОБА_7 змінено, покарання у виді позбавлення волі вирішено відбувати умовно-достроково на строк 2 роки.
У зв`язку з ухиленням ОСОБА_7 від відбування покарання ухвалою Юнусабадского районного суду по кримінальним справам м. Ташкент від 30.03.2015 невідбуте покарання у виді 1 року 9 місяців 10 днів замінено на позбавлення волі та оголошено в розшук.
Як убачається з доданої до запиту виписки ст. 69 ч. 1 п. а КК Республіки Узбекистан, засуджений звільняється від основного і додаткового покарання, якщо вирок не було приведено до виконання з дня вступу в законну силу 3 роки при засудженні до позбавлення волі не більше 3 років.
Згідно ч. 2 ст. 69 КК Республіки Узбекистан, якщо засуджений ухиляється від виконання покарання, вказані в ч. 1 ст. 69 КК Республіки Узбекистан строк давності подвоюються і рахуються з дня ухилення від покарання.
З матеріалів запиту убачається, що ОСОБА_7 було призначено

покарання менше трьох років, тобто строк давності приведення вироку до

виконання слід рахувати 6 років.
За таких обставин, на переконання апелянта, строки давності приведення вироку до виконання сплинули 30.03.2021, у зв`язку з чим ОСОБА_11 має бути звільнений від відбування основного і додаткового покарання.
01.06.2022, 02.06.2022, 03.06.2022, 06.06.2022, 07.06.2022, 08.06.2022, 09.06.2022, 22.06.2022, 29.06.2022, 30.06.2022 та 01.07.2022 від ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та ОСОБА_34 надійшли заяви, в яких вони просили обрати ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) запобіжний захід у виді особистої поруки або інший, не пов`язаний з триманням під вартою, зазначивши, що поручаються за виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, та зобов`язуються, за необхідності, доставити його на першу вимогу прокуратури чи суду.
Крім того, 07.06.2022 Волонтерська/благодійна організація «Міжнародний благодійний фонд «Хелп-Юкрейн», в особі голови правління ОСОБА_35 , надіслала лист щодо взяття на себе гарантій перебування ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) на території України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_7 , який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 з доповненнями, та подані заяви про взяття ОСОБА_7 на поруки не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, співробітниками Головного управління Служби безпеки України в м. Києві та Київській області 08.02.2022 о 08 год. 25 хв. по вул. Петра Панча, 11-Б в м. Києві затримано в порядку ст.ст. 208-211, 213, 582 КПК України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_7 ( ОСОБА_36 ),
Як зазначено у клопотанні, ОСОБА_7 розшукується компетентними органами Республіки Узбекистан для приведення у виконання вироку Яккасарайського районного суду з кримінальних справ м. Ташкенту від 20.12.2013, з врахуванням ухвали Юнусабадського районного суду з кримінальних справ м. Ташкенту від 30.03.2015, яким його визнано винуватим за ч. 2 ст. 273 КК Республіки Узбекистан, та засуджено до позбавлення волі у виді 1 року 9 місяців 10 днів.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 11.02.2022 задоволено клопотання прокурора, та щодо ОСОБА_7 застосовано тимчасовий арешт на строк 40 діб, до 08 год. 25 хв. 19.03.2022.
Згідно даних клопотання, до Київської міської прокуратури з Офісу Генерального прокурора 17.02.2022 надійшов запит компетентних органів Республіки Узбекистан про видачу громадянина цієї держави ОСОБА_7 для приведення у виконання вироку суду, а також надано доручення на проведення екстрадиційної перевірки.
Відповідно до наданих іноземною стороною документів встановлено, що вироком Яккасарайського районного суду з кримінальних справ м. Ташкенту від 20.12.2013 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 273 КК Республіки Узбекистан та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
Ухвалою касаційної інстанції Ташкентського міського суду по кримінальних справах від 25.04.2015, призначене ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі визначено відбувати умовно з іспитовим строком 2 роки.
У зв`язку з ухиленням ОСОБА_7 від відбуття покарання, ухвалою Юнусабадського районного суду з кримінальних справ м. Ташкенту від 30.03.2015 невідбуте під час іспитового строку покарання у вигляді 1 року 9 місяців 10 днів замінено йому на позбавлення волі на той же строк та одночасно оголошено його в розшук.
Іноземною стороною поінформовано про належність ОСОБА_7 до громадянства Республіки Узбекистан.
Інкримінований компетентними органами Республіки Узбекистан ОСОБА_7 злочин є екстрадиційним, оскільки відповідає кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 1 ст. 307 КК України, за який передбачено покарання на строк понад 1 рік позбавлення волі.
Постановою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 від 14.03.2022 у порядку ч. 1 ст. 615 КПК застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) щодо ОСОБА_7 , на строк 30 днів, а саме з 19.03.2022 по 18.04.2022 включно.
Постановою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 від 08.04.2022 у порядку ч. 1 ст. 615 КПК продовжено ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 30 днів, до вирішення питання про його видачу та здійснення фактичної передачі компетентним органам Республіки Узбекистан, а саме з 19.04.2022 по 19.05.2022 включно.
12.05.2022 перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив визнати наявність підстав для подальшого утримання під вартою ОСОБА_7 , строком на 60днів, до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про його видачу та здійснення фактичної передачі компетентним органам Республіки Узбекистан.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12.05.2022 задоволено клопотання прокурора, та визнано наявність підстав для продовження відносно громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) екстрадиційного арешту до вирішення Офісом Генерального прокурора про його видачу та фактичну передачу компетентним органам Республіки Узбекистан, до 10.07.2022 включно, але не більше ніж дванадцять місяців з моменту затримання.
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.
Положеннями ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97 ВР (далі Конвенція) визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 584 КПК України, при вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями КПК України та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт), для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 584 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу.
Колегія суддів вважає, що постановляючи ухвалу, слідчий суддя дотримався норм КПК України, міжнародно-правових актів, Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 року, Конвенції про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам від 22.01.1993 року, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження застосування щодо ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) екстрадиційного арешту, виходячи з того, що ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) розшукується компетентними органами Республіки Узбекистан за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 273 КК Республіки Узбекистан.

Як убачається із матеріалів клопотання, 17.02.2022 Офісом Генерального прокурора отримано запит компетентного органу Республіки Узбекистан про видачу ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) для приведення у виконання вироку суду щодо останнього, та надано доручення на проведення екстрадиційної перевірки.

Врахувавши характеризуючі дані про ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), який перебуває у міжнародному розшуку, його вік та стан здоров`я, тяжкість кримінального правопорушення, за вчинення якого він засуджений, що свідчить про наявність реального ризику, що вказана особа, перебуваючи на волі, може переховуватися від компетентних органів як України, так і іноземної держави, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та для забезпечення виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя при розгляді даного клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження застосування екстрадиційного арешту, належним чином дослідив матеріали провадження, та дійшов обгрунтованого висновку про те, що екстрадиційний арешт ОСОБА_7 є єдиним достатнім запобіжним заходом для запобігання можливим спробам ОСОБА_7 переховуватись, з метою уникнення передачі його компетентним органам Республіки Узбекистан.

Будь яких обставини, які б відповідно до вимог ст. 585 КПК України, давали б підстави для відмови у продовженні застосування відносно ОСОБА_7 екстрадиційного арешту, або застосування щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, колегією суддів не встановлено.
З цих же підстав колегія суддів не убачає підстав для задоволення заяв ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та ОСОБА_34 про особисту поруку ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), оскільки на переконання колегії суддів, саме запобіжний захід у виді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Викладені у листі Волонтерської/благодійної організації «Міжнародний благодійний фонд «Хелп-Юкрейн» відомості щодо взяття на себе гарантій перебування ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) на території України не є достатньою підставою для застосування щодо ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.
Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких апелянт просив скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Посилання захисника на незаконність постанови першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 від 08.04.2022 про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді тримання під вартою з 19.04.2022 до 19.05.2022 з тих підстав, що екстрадиційний арешт закінчувався 18.04.2022, а рішення щодо визнання наявності підстав для подальшого утримання під вартою приймаються в межах строку екстрадиційного арешту, та у зв`язку із тим, що вказана постанова прийнята неуповноваженою особою, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки вищевказана постанова прокурора не є предметом даного апеляційного розгляду.
Вказані доводи захисника зведені до незгоди із рішенням прокурора, прийнятого у відповідності до ч. 1 ст. 615 КПК України, порядок оскарження якого визначено положеннями ч. 4 ст. 615 КПК України.
Викладені в апеляційній скарзі доводи захисника про те, що строк давності приведення ухваленого щодо ОСОБА_37 вироку Яккасарійського районного суду по кримінальним справам від 20.12.2013, зміненого ухвалою касаційної інстанції Ташкентського міського суду від 25.04.2014, сплинув 30.03.2021, та, на переконання апелянта, ОСОБА_37 у зв`язку з цим підлягає звільненню від відбування основного і додаткового покарання, не впливають на правильність висновків слідчого судді, враховуючи, що згідно положень ч. 6 ст. 584 КПК України, при розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу.
Крім того, як убачається з ч. 1 ст. 587 КПК України, екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі особи, проводиться центральним органом України або за його дорученням чи зверненням відповідною обласною прокуратурою. Питання наявності визначених ч. 1 ст. 589 КПК України підстав для відмови у видачі (екстрадиції) особи іноземній державі, встановлюються центральним органом України після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки.
Порушень вимог ст. 584 КПК Україні при розгляді клопотання, колегією суддів не встановлено.
Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422, 583-585 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 травня 2022 року, - без змін.
У задоволенні заяв ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та ОСОБА_34 про взяття ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) на поруки, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ __________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3