Справа № 372/2824/20 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1735/2022 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар: ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000379 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника адвоката ОСОБА_8 та прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області на вирок Обухівського районного суду Київської області від 03 грудня 2021 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Обухівського районного суду Київської області від 03 грудня 2021 року,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку села СТ. Юрковичі, Брянської області, Росії, громадянку України, пенсіонерку, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

засуджено за ст. 128 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік;

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік;

на підставі ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного судом покарання у виді одного року обмеження волі з застосуванням ст. 75 КК України звільнивши ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового терміну один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки;

задоволено частково цивільний позов ОСОБА_9 та стягнуто з ОСОБА_7 та користь ОСОБА_9 142 813 грн. 41 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;

вирішене питання про речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , 21 квітня 2018 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, перебуваючи на території СТ «Енергетик», що розташоване за адресою: село Київська область, Обухівський район, село Старі Безрадичі, поблизу буднику № 479, на ґрунті особистих неприязних відносин, під час конфлікту з ОСОБА_9 не маючи наміру на спричинення останній середньої тяжкості тілесного ушкодження та не передбачаючи можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити, діючи з необережності смикнула рукою на себе пакет, який у цей час тримала потерпіла ОСОБА_9 , після цього штовхнула останню рукою в праве плече, внаслідок чого, ОСОБА_9 не втримавши рівноваги впала на асфальтове покриття дороги та вдарилась стегном. В результаті необережних дій обвинуваченої ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_9 отримала середнього ступеню тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 указала на необґрунтованість вироку у зв`язку з порушенням місцевим судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила про те, що судом першої інстанції було безпідставно не задоволено клопотання сторони захисту та обвинувачення про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності в порядку п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України. Просила вирок скасувати та постановити ухвалу якою звільнити її від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 указав на необґрунтованість вироку у зв`язку з порушенням місцевим судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної

скарги зазначив, що наявними матеріалами кримінального провадження вина ОСОБА_7 у вчиненні постановленого їй у вину кримінального правопорушення не підтверджується. Так, апелянт указав, що всі свідки в даному кримінальному провадженні, окрім свідка ОСОБА_10 , які були безпосередньо допитані судом указали, що їм не відомо за яких обставин потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження. При цьому, захисником зазначено про те, що показання свідка ОСОБА_10 відрізняються від показань самої потерпілої ОСОБА_9 , яка повідомила суду, що ОСОБА_7 штовхнула її в ліве плече. Вважав, що за таких обставин, суд показання свідка ОСОБА_10 повинен був оцінити критично, оскільки остання не була очевидцем події. Також захисник звернув увагу на численні порушення, які були допущенні при проведенні комплексної судово медичної експертизи, що в свою чергу указує про неналежність вказаного висновку як доказу на підтвердження вини ОСОБА_7 з огляду на положення ст. 85 КПК України. Звернуто апелянтом також увагу про безпідставне не задоволення клопотання сторони захисту та обвинувачення про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності в порядку п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України. Просив вирок скасувати та постановити ухвалу якою звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор указав на незаконність оскаржуваного вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив про те, що санкцією ст. 128 КК України в редакції закону про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою ОСОБА_7 , було встановлено наступні види покарань, а саме громадські роботи, виправні роботи та обмеження волі.

Однак, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 56, ч. 2 ст. 57, ч. 3 ст. 61 КК України вказані види покарань не застосовуються до осіб, які досягли пенсійного віку, а відтак місцевим судом при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме призначено покарання у виді обмеження волі, яке не могло бути призначено, оскільки на момент ухвалення вироку обвинувачена ОСОБА_11 досягла пенсійного віку. Просив вирок змінити в частині призначеного обвинуваченій покарання, вважати ОСОБА_7 засудженою за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та звільнити її від покарання, передбаченого в санкції ст. 128 КК України. В решті вирок залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченої ОСОБА_7 , яка просила вирок скасувати та постановити ухвалу, якою звільнити її від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження на підставі ст. 284 КПК України;

захисника, який підтримав заявлене обвинуваченою клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження;

прокурора, який в судовому засіданні змінив вимоги апеляційної скарги, просив вирок щодо ОСОБА_7 скасувати та звільнити обвинувачену від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити;

потерпілої, яка при вирішенні заявленого обвинуваченою клопотання поклалась на думку суду;

дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи заявленого обвинуваченою клопотання, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення вчинено 21 квітня 2018 року. Органом досудового розслідування та судом першої інстанції її дії кваліфіковано за ст. 128 КК України.

Санкція ст. 128 КК України на час вчинення обвинуваченою вказаного кримінального правопорушення передбачала покарання у виді громадських робіт на строк до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до двох років.
У відповідності до положень ст. 12 КК України в редакції, чинній на час вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, вказане кримінальне правопорушення відносилось до категорії кримінальних проступків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Колегія суддів вважає, що оскільки з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального проступку минуло понад три роки, остання протягом цього періоду не ухилялась від досудового розслідування або суду, вперше притягається до кримінальної відповідальності - вона може бути звільнена від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Оскільки закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_7 просила звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо неї закрити, їй роз`яснено наслідки закриття провадження та вона дала згоду на звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Тобто суд, встановивши наявність передбачених законом, зокрема ст. 49 КК України, підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, зобов`язаний прийняти таке рішення, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності задоволення клопотання обвинуваченої та звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження щодо неї.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що порядок вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України. Зокрема, ст. 129 КПК України встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи постановлення ухвали про застосування до особи примусових заходів виховного чи медичного характеру. Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище вимогам закону. Виходячи із зазначених норм КПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 без розгляду.

В той же час, відповідно до вимог ч.7 ст. 128 КПК України залишення цивільного позову без розгляду у випадку закриття кримінального провадження, у тому числі з підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 284, 417, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора задовольнити.
Вирок Обухівського районного суду Київської області від 03 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати.
Звільнити ОСОБА_7 , обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження закрити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4