КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження 11-кп/824/2112/2022 Єдиний унікальний номер 756/1002/22 Категорія: ст. 422-1 КПК України Головуючий у суді 1 інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор», а також з адвокатом ОСОБА_6 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України
ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, з середньою освітою, працюючого кур`єром «Glovo», має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_9
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_10 про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 14 квітня 2022 року включно.
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду про продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 14 квітня 2022 року, - скасувати, змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. часу доби із покладенням на нього обов`язків: не відлучатися з міста Києва без дозволу суду; не відлучатися з квартири, розташованої за адресою - АДРЕСА_2 , з 21.00 до 06.00 часу доби; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

З посиланням на ст. 55 Конституції України, ст. ст. 177, 178 КПК України, рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», п. 1 ч. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 17 жовтня 2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 1-1640/0/4-13 від 15 жовтня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» захисник обґрунтовує вимоги апеляційної скарги тим, що жодний ризик, зазначений у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, передбачений ст. 177 КПК України, прокурором та судом не доведений, а також, на думку захисника, до клопотання прокурора не додано жодного суттєвого доказу тримання особи під вартою.
В апеляційній скарзі захисник просить врахувати те, що обвинувачений ОСОБА_8 зареєстрований та має постійне місце проживання в м. Києві; має родину, непрацюючу дружину, виховує та утримує двох малолітніх дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; має постійну роботу, отримує зарплату, кошти, які забезпечують його родину засобами для існування та дають можливість відшкодовувати потерпілій від злочину стороні матеріальну та моральну шкоду; раніше не судимий; не перебуває на обліку в наркологічному та психіатричному диспансерах; позитивно характеризується за місцем роботи та проживання; щиро кається в скоєні правопорушення; не має наміру переховуватись від органів досудового та судового слідства; не має намірів знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; не має намірів незаконно впливати на представника потерпілого, свідка, експертів; не має намірів перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; не має намірів вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується; не мав наміру позбавляти життя громадянина ОСОБА_13 , а лише захищав своє життя від озброєного ножем ОСОБА_13 .
Зазначається захисником в апеляційній скарзі і про те, що у ОСОБА_8 виникла підстава для необхідної оборони, тобто, право на захист охоронюваних інтересів шляхом заподіяння шкоди ОСОБА_13 , який з мисливським ножем посягав на його життя, для припинення цього посягання, а застосований ОСОБА_8 засіб захисту та заподіяння шкоди у виді позбавлення життя ОСОБА_13 за даних конкретних обставин справи не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту, а відтак вийшли за межі заходів, необхідних для захисту своїх, охоронюваних законом прав та інтересів.
Що стосується посилання прокурора та суду в оскаржуваній ухвалі на необхідність тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою лише на підставі того, що термін покарання йому може бути призначено від 7 до 15 років, то воно є незаконними припущеннями та порушенням прав людини.
На переконання захисника, оцінюючи у сукупності обставини вчиненого правопорушення, прокурор та суд не довели належним чином обґрунтованість тримання ОСОБА_8 під вартою, а зважаючи на дані про його особу захисник вважає запобіжний захід у виді тримання під вартою невмотивовано жорстоким.

Від захисника ОСОБА_7 надійшла заява, відповідно до якої адвокат ОСОБА_7 повідомив, що не являється захисником обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_14 тому, що в обвинуваченого інший адвокат захисник, за участю якого ОСОБА_15 засуджений вироком Оболонського районного суду м. Києва до покарання у виді 8 років позбавлення волі (ас. 23).
З урахуванням думки учасників апеляційного розгляду щодо можливості проведення апеляційного розгляду за відсутності адвоката ОСОБА_7 , зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів доходить висновку про проведення апеляційного розгляду за відсутності адвоката ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку доводів, які викладені в апеляційній скарзі, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вказавши на наявність підтверджених ризиків, дослідивши наявні матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить такого висновку.

З наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0002104, внесене до ЄРДР 25 вересня 2021року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зі змісту оскаржуваної ухвали встановлено, що під час підготовчого судового засідання кримінального провадження прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати і не втрачають актуальності.

Захисником ОСОБА_7 заявлено клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт, оскільки ризики, визначені ст. 177 КПК України, відсутні.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_10 про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 14 квітня 2022 року включно.
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт відмовлено.
Як зазначено в оскаржуваній ухвалі, ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23 листопада 2021 року включно.
Крім того, ухвалами слідчих суддів Оболонського районного суду м. Києва від 19 листопада 2021 року та 22 грудня 2021 року ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування. Ухвалою від 19 листопада 2021 року - до 25 грудня 2021 року включно, а ухвалою від 22 грудня 2021 року - до 19 лютого 2022 року включно.
Оскільки строк тримання під вартою, визначений ст. 197 КПК України, стосовно ОСОБА_8 спливає 19 лютого 2022 року включно, суд врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, за який передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі, а також матеріали, які характеризують останнього, вік та стан його здоров`я, сімейний стан, відсутність у останнього сталих соціальних зв`язків, які б перешкодили зміні місця перебування та забезпечували б виконання ним процесуальних обов`язків. Як зазначено в оскаржуваній ухвалі, такі обставини у сукупності з мірою покарання, яка загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування останнього від суду, що не дає достатніх підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу.
Також судом враховано, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права останнього, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність тримання обвинуваченого під вартою, зокрема, прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризику, передбаченому ст. 177 КПК України, а саме спробам переховуватися від суду.
Також судом врахована відсутність даних про неможливість обвинуваченого утримуватись в умовах слідчого ізолятору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Як встановлено з оскаржуваної ухвали, питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії підготовчого судового засідання.
Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника про наявність або відсутність доказів вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину. Не вправі давати таку оцінку доказам на даній стадії і суд першої інстанції, оскільки оцінка їм може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, а тому посилання в апеляційній скарзі захисника про наявність необхідної оборони в діях ОСОБА_8 або перевищення її меж на стадії прийняття оскаржуваного судового рішення є непереконливими.

За таких обставин суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказав про наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, який дає достатні підстави суду вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Колегії суддів звертає увагу на встановлені на даний час судом першої інстанції чинники, пов`язані з характером особи обвинуваченого, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками, а саме, зі змісту ухвали вбачається, що судом враховано вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний стан, відсутність у останнього сталих соціальних зв`язків, які б перешкодили зміні місця перебування та забезпечували б виконання ним процесуальних обов`язків

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.
Серйозність покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів, саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Окрім того, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти, а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

З урахування наведеного, виходячи з характеру висунутого обвинувачення та тяжкості покарання, яке може бути призначене обвинуваченому у разі доведеності його вини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність реального ризику переховування обвинуваченого від суду та не виконання його процесуальних рішень.

Встановленими обставинами спростовуються доводи апеляційної скарги захисника про відсутність вказаного ризику.

Наявні на даний час у кримінальному провадженні обставини у своїй сукупності, на думку колегії суддів, свідчать про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про існування ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а, відтак, і на наявність підстав для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, враховуючи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цьому ризику, який, хоча і зменшився, проте, не втратив свою актуальність, оскільки рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом прийнято на стадії, коли судовий розгляд ще не розпочався, і вищенаведен спростовує доводи апеляційної скарги про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Окрім того, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, з огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, на даний час строк перебування обвинуваченого під вартою не можна визнати таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності між повагою на особисту свободу обвинуваченого та публічними інтересами, що випливають з права потерпілих на захист від особливо тяжкого кримінального правопорушення, на охорону їх прав та законних інтересів і забезпечення швидкого та повного розгляду даної справи.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих на час прийняття рішення обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення, ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ __________________ _________________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4