ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1385/22 Справа № 202/5302/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2022 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,
який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України,-
В с т а н о в и л а:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2022 року клопотання прокурора задоволено, продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 строком на 60 днів, до 02 червня 2022 року включно.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив про неможливість запобігання заявленим ризикам у інший спосіб, оскільки обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні зокрема особливо тяжкого злочину, у зв`язку із чим, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання, може переховуватись від органів слідства та суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків з метою переконання або змушування останніх надати відповідні показання. Визначення менш обтяжливого запобіжного заходу, на думку суду, не забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати та змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, а заявлені ризики є недоведеними, оскільки потерпілі по справі допитані, а свідки не мають можливості з`явитися до суду. Також вказує, що має бойовий досвід та у разі зміни запобіжного заходу має намір долучитися до лав територіальної оборони чи Збройних сил України.

Будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги, учасники процесу до суду не з`явились, про поважні причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи та/або особисту участь в апеляційному розгляді не подавали, у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України розглянути справу без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно вимог ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

1)виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2)виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою цих вимог закону дотримався.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що 30 серпня 2021 року складено та направлено до суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000258, за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України.
Обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення достатньою для вирішення питання про застосування щодо нього запобіжного заходу мірою підтверджується сукупністю наданих матеріалів, зокрема показаннями свідків; судово-медичними експертизами зразків крові №431, 436 від 23 червня 2021 року; судово-імунологічними експертизами №434,435; судово-психіатричними експертизами №3277 від 20 липня 2021 року, №111 від 26 серпня 2021 року; судовою експертизою відео-звукозапису №СЕ-19/104-21/20800- В3 від 21 липня 2021 року; судово товарознавчими експертизами №2110, №2111 від 04 червня 2021 року.
У більш детальне обговорення обґрунтованості підозри колегія суддів не входить з огляду на те, що остання в апеляційній скарзі обвинуваченим не оспорюється.
Крім того апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 та зробив правильний висновок про те, що процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують подальше застосування вказаного запобіжного заходу до обвинуваченого.
Так, відповідно до наданих матеріалів ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України, які згідно ст. 12 КК України відносяться до категорій, відповідно, тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено зокрема покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, обвинувачений може переховуватися від суду.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Також обвинувачений ОСОБА_5 перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків у даному провадженні, оскільки йому відомі їх повні анкетні дані та місце їх проживання, при цьому останні в судовому засіданні ще не допитані, а тому ризик незаконного впливу з метою примушування до надання тих чи інших показів є обґрунтованим. Про особливу вагомість цього ризику свідчить зокрема те, що ОСОБА_5 небезпідставно обвинувачується у скоєнні щодо ОСОБА_6 корисливого злочину, пов`язаного із умисним заподіянням останньому тяжких тілесних ушкоджень з метою подолання його волі до спротиву, що дає підстави грунтовно припускати, що цей обвинувачений позбавлений морально-етичних обмежень та є особою рішучою і схильною до застосування у своїх власних інтересах фізичного насильства до інших осіб.
Погоджуючись з думкою суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищезазначені ризики є виключно вагомими, з часу застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу не зменшилися, не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою, а отже виправдовують подальше застосування такого запобіжного заходу.
Доводи обвинуваченого щодо необхідності зміни запобіжного заходу з метою зарахування його до лав територіальної оборони чи Збройних сил України колегія суддів вважає безпідставними.
Так, порядок зміни запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період врегульований положеннями ч. 1 ст. 616 КПК України, відповідно до якої у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися з відповідним клопотанням до прокурора, який у свою чергу має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 616 КПК України звернення до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу із вказаною метою відноситься до повноважень прокурора, а враховуючи те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України, він звільненню у вказаному порядку для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період не підлягає.
На підставі викладеного апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки останній довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3