Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

02 червня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Зарічненського районного суду Рівненської області від 18 травня 2022 року про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000064 від 20.02.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.3 ст.286-1 КК України
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 18 травня 2022 року задоволено клопотання прокурора Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_5 та обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 16 липня 2022 року.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вказує, що рішення суду є необґрунтованим, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що стороною обвинувачення не доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні.

Наголошує, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем проживання, має підробіток по ремонту автомобілів, тому в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу останній зможе продовжувати займатися ремонтом автомобілів та спрямовувати зароблені кошти на відшкодування завданої шкоди потерпілим.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_5 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо обрання чи провження запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наслідками розгляду клопотання сторони обвинувачення суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання вказаного запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують перебування обвинуваченого під вартою.

Так, як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції свій висновок про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про обрання даного запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 , з яким погоджується і колегія суддів, мотивував тим, що останній обвинувачується у вчиненні умисних тяжких кримінальних правопорушень.
Зокрема, про наявність ризику переховування від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності свідчить те, що останній після наїзду на пішохода автомобілем здійснив втечу з місця пригоди, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Тому у разі доведення вини йому загрожує безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.
Крім того, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю доказів, зібраних у кримінальному провадженні, які в подальшому підлягають детального дослідження.
Зазначені вище обставини в сукупності свідчать, що заявлені ризики є реальними і продовжують існувати, що виправдовує необхідність обрання запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.
Під час апеляційного розгляду прокурор вказала, що на даний час триває підготовче судове засідання, зібрані докази підлягають дослідженню, тому перебування обвинуваченого під вартою на даній стадії вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, постійний заробіток, позитивні характеристики є необґрунтованими, позаяк в оскаржуваній ухвалі суд, з посиланням на дані про особу обвинуваченого, дійшов висновку про те, що вказані дані жодним чином не спростовують і не зменшують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тому не є достатніми для застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Також колегія суддів не ігнорує інші аргументи, які наводяться стороною захисту в апеляційній скарзі на користь обвинуваченого, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважають вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.

Згідно з практикою ЄСПЛ, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції.

Інших вагомих доказів на спростування оскаржуваної ухвали захисником не наведено, матеріалами провадження не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що будь-яких порушень КПК України при постановленні судом першої інстанції оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, відтак підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
УхвалуЗарічненського районного суду Рівненської області від 18 травня 2022 року про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000064 від 20.02.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.3 ст.286-1 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3