ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2889/22 Справа № 431/1600/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Старобільського районного суду Луганської області від 25 листопада 2021 року у кримінальному провадженні № 000021 щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Байдівка, Старобільського району Луганської області, з середньою технічною освітою, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в порядку ст. 89 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 2 ст 345 КК України,-
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком Старобільського районного суду Луганської області від 25 листопада 2021 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_5 процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судової експертизи спеціальних хімічних речовин від 23.03.2021 року в сумі 1307 грн. 60 коп..

Вирішено долю речових доказів.

За цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що 13 березня 2021 року приблизно о 07 годині 40 хвилин дізнавач сектору дізнання Старобільського РУП ГУНП в Луганській області лейтенант поліції ОСОБА_9 на виконання ухвали слідчого судді Старобільського районного суду №1-кс/431/235/21 від 10.03.2021 про проведення обшуку житла та іншого володіння особи у кримінальному провадженні № 000021 від 25.02.2021, разом зі старшими оперуповноваженими сектору кримінальної поліції Старобільського РУП ГУНП в Луганській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_10 , капітаном поліції ОСОБА_11 та оперуповноваженими сектору кримінальної поліції Старобільського РУП ГУНП в Луганській області капітаном поліції ОСОБА_12 , старшим лейтенантом поліції ОСОБА_13 , які діяли на підставі доручення дізнавача ОСОБА_9 за № 2105 від 12.03.2021, та інспектор криміналіст Старобільського РУП ГУНП в Луганській області майор поліції ОСОБА_14 прибули за адресою, зазначеною в ухвалі слідчого судді Старобільського районного суду, а саме: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_5 , для проведення обшуку житла та іншого володіння особи.
Перед початком проведення обшуку старший оперуповноважений сектору кримінальної поліції Старобільського РУП ГУНП в Луганській області старший лейтенант поліції ОСОБА_10 представився ОСОБА_5 як працівник поліції, пред`явив своє службове посвідчення та пояснив йому мету прибуття поліції, а саме те, що в будинку та на прилеглій території буде проводитися обшук. Працівники поліції ОСОБА_12 та ОСОБА_13 також представились ОСОБА_5 , пред`явили свої службові посвідчення.

ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що перед ним знаходиться співробітник правоохоронного органу, який виконує свої службові обов`язки, демонструючи явну зневагу до працівників поліції, з мотивів явної неповаги та з метою перешкодити виконанню покладених на поліцію обов`язків, зокрема щодо проведення обшуку, почав втікати з території подвір`я.

Старший оперуповноважений сектору кримінальної поліції Старобільського РУП ГУНП в Луганській області старший лейтенант поліції ОСОБА_10 з метою позбавлення ОСОБА_5 можливості позбутися заборонених в цивільному обігу заборонених речовин чи предметів, які він міг зберігати при собі, направився слідом за ОСОБА_5 .

Оперуповноважені сектору кримінальної поліції Старобільського РУП ГУНП в Луганській області капітан поліції ОСОБА_12 та старший лейтенант поліції ОСОБА_13 також з метою позбавлення ОСОБА_5 можливості позбутися заборонених в цивільному обігу заборонених речовин чи предметів, які він міг зберігати при собі, направились слідом за ним.

В подальшому, коли ОСОБА_5 вже перебував на території місцевості за межами подвір`я, де він проживає, до нього підійшли співробітники поліції Старобільського РУП ГУНП в Луганській області ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Усвідомлюючи, що перед ним знаходяться співробітники правоохоронного органу, які виконують свої службові обов`язки, скориставшись тим, що оперуповноважений сектору кримінальної поліції Старобільського РУП ГУНП в Луганській області капітан поліції ОСОБА_12 стоїть навпроти нього обличчям до обличчя, маючи умисел на заподіяння йому тілесних ушкоджень, діючи умисно, дістав з карману газовий балончик «КОБРА-1Н» та спрямував його в обличчя ОСОБА_12 , при цьому ОСОБА_5 натиснув на клапан, з якого пішов газ в обличчя працівнику поліції, чим спричинив ОСОБА_12 опік роговиці обох очей, які є легкими тілесними ушкодженнями та не є небезпечними для життя в момент їх спричинення.

В апеляції:
- обвинувачений просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу вказує на те, що його дії були спровоковані грубою поведінкою потерпілого і не знаходились в причинному зв`язку з тим, що потерпілий виконував службові обов`язки.
Зазначає, що судом не була надана оцінка показам його цивільної дружини ОСОБА_15 , яка є власником домоволодіння, та показам свідка ОСОБА_16 , який був присутнім в якості понятого, але самого факту спричинення тілесних ушкоджень не бачив.
Посилається на те, що судом не була досліджений відеозапис проведення слідчої дії.
Наголошує на наявності розбіжностей та протиріч, що не враховано судом при ухваленні вироку.
Стверджує, що при призначенні йому покарання, суд не співмірно та не справедливо призначив його, засуджуючи до реального позбавлення волі.
Розпорядженням Верховного Суду від 06.03.2022 року № 1/0/9-22 Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану територіальна підсудність судових справ, належних до розгляду Луганським апеляційним судом, змінена на Дніпровський апеляційний суд.
Враховуючи введений на території України з 24.02.2022 року воєнний стан, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 на момент розгляду апеляційної скарги перебуває не на підконтрольній Україні території, з метою оперативності, ефективності та дотримання розумних строків при розгляді проваджень, розгляд його апеляційної скарги вирок Старобільського районного суду Луганської області у кримінальному провадженні № 000021 здійснюється без участі ОСОБА_5 з дотриманням права обвинуваченого на захист за участю його захисника.
Заслухавши захисника, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги обвинуваченого, та прокурора, який заперечував проти задоволення цих вимог, обговоривши доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доводи сторони захисту щодо невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи, вибірковості в оцінці доказів, суперечностей в доказах, а також наявності підстав для закриття кримінального провадження є необґрунтованими і безпідставними з огляду на таке.
Так, судове рішення відповідно до ст. 370 КПК повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
За п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Наведені вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції дотриманні.
Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази є належними та допустимими, і в своїй сукупності і достатності беззаперечно вказують на винуватість ОСОБА_5 у вчиненні ним інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме умисному заподіянні працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Ствердження обвинуваченого в апеляції про його дії були спровоковані грубою поведінкою потерпілого і не знаходились в причинному зв`язку з тим, що потерпілий виконував службові обов`язки є хибним і безпідставним з огляду на наступне.
Суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність в діях ОСОБА_5 складу інкримінованого злочину, та вірно кваліфікував їх за ч. 2 ст. 345 КК України, проаналізувавши в сукупності надані суду та перевірені в судовому засіданні покази обвинуваченого, потерпілого, свідків, інші докази.
Як вбачається з оскарженого вироку та не заперечується в апеляційній скарзі обвинуваченим, ОСОБА_5 не оспорює факт застосування ним до потерпілого ОСОБА_12 аерозольного балончику, з якого він бризнув у обличчя останньому. Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 , що він не знав, що застосовує аерозольний балончик саме до працівника правоохоронного органу, були ретельно досліджені судом першої інстанції, на підставі чого суд спростував такі доводи обвинуваченого іншими доказами, які безпосередньо дослідив у судовому засіданні.
Так, свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , допитані безпосередньо судом першої інстанції, кожен окремо підтвердили, що 13.03.2021 року у складі оперативної групи разом з потерпілим прибули за місцем мешкання ОСОБА_5 : АДРЕСА_1 , для проведення обшуку відповідно до ухвали Старобільського районного суду від 10.03.2021 року. Після пред`явлення ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, службового посвідчення та попередження його, що буде проводитися обшук, останній почав виражатися нецензурною лайкою та поводився некоректно, та почав погрожувати працівникам поліції балончиком «Кобра». ОСОБА_12 намагався заспокоїти ОСОБА_5 , але останній бризнув з балончика йому в обличчя. Згідно дослідженого у суді першої інстанції висновку експерта № 49 від 13.03.2021 року, у потерпілого ОСОБА_12 встановлені легкі тілесні ушкодження: опік роговиці обох очей (травма при виконанні службових обов`язків 13.03.2021), які утворились внаслідок дії речовини, яка володіє подразнювальними властивостями та отримання їх можливо у строк та при обставинах, вказаних потерпілим.
Судом першої інстанції встановлено, що вищезазначені свідки є дійсними співробітниками правоохоронного органу: Старобільського РУП ГУНП в Луганській області.
Крім того, місцевим судом досліджений висновок службового розслідування від 17.03.2021 року за фактом можливих протиправних дій працівників Старобільського РУП ГУНП в Луганській області під час проведення обшуку 13.03.2021 року в буд. АДРЕСА_1 . При цьому дії працівників поліції визнані правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.
Таким чином, вказані доводи обвинуваченого не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, оскільки встановлено, що ОСОБА_5 належним чином було повідомлено про причини прибуття співробітників поліції для проведення обшуку домоволодіння, яке належить його співмешканці ОСОБА_15 ..
Щодо стверджень про ненадання оцінки показам цивільної дружини ОСОБА_5 . ОСОБА_15 , яка є власником домоволодіння, та показам свідка ОСОБА_16 , який був присутнім в якості понятого, але самого факту спричинення тілесних ушкоджень не бачив, то місцевим судом ці особи безпосередньо були допитані, їх покази враховані під час оцінки доказів як окремо, так і в сукупності, та на предмет узгодження між собою, на підставі чого зроблений вмотивований висновок. При цьому свідок ОСОБА_16 пояснив, що, будучи залученим у якості понятого під час проведення обшуку співробітниками Старобільського РУП ГУНП в Луганській області, дійсно спостерігав між ОСОБА_5 та співробітником поліції ОСОБА_12 «товканину», сам момент, коли ОСОБА_5 бризнув в обличчя ОСОБА_12 з аерозольного балончика не спостерігав, проте в подальшому свідок бачив ушкодження очей у співробітника поліції.
Таким чином, доводи обвинуваченого щодо однобокості та вибірковості оцінки доказів судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
Посилання на те, що судом не був досліджений відеозапис проведення слідчої дії, має місце, однак не є підставою для скасування вироку, оскільки суд позбавлений можливості самостійно відшукувати докази. З урахуванням принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом, яка є одним зі складників справедливого судового розгляду, що містить фундаментальне право на змагальність кримінального провадження (п. 37 рішення ЄСПЛ від 24 лютого 1998 року у справі «Бельзюк проти Польщі», стороною захисту клопотання про дослідження відеозапису проведення слідчої дії в процесі розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції не заявлялось, що підтверджується матеріалами провадження.
Одночасно, колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду та оцінка доказів по справі, викладенні в оскаржуваному вироку з достатньою повнотою, не містять протиріч та не викликають у апеляційного суду сумнівів щодо правильності таких висновків, в тому числі, й з огляду на те, що протилежне не було доведено стороною захисту на стадії апеляційного розгляду.
Від так, при розгляді кримінального провадження в місцевому суді були встановлені та досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, висновки суду про винність обвинуваченого за ч. 2 ст. 345 КК України у вироку належним чином мотивовані, ґрунтуються на сукупності зібраних та всебічно оцінених доказах, а тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо наявності підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, є безпідставними та необґрунтованими. Рішення місцевим судом прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про суворість призначеного йому покарання, колегія суддів вважає їх недостатньо обґрунтованими з огляду на наступне.
При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 50 і 65 КК, якими передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Як слідує з вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 345 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, вчиненим проти авторитету органів державної влади, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, його ставлення до скоєного, зухвалість його дій. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого місцевим судом не встановлено.
Підстав для застосування ст. 69, 75 КК України судом не встановлено.
З урахування наведених обставин в їх сукупності суд першої інстанції призначив покарання в межах санкції інкримінованої обвинуваченому статті та призначив покарання, яке відповідає особі винного, та яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів, також зважає на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).
За наведеного, призначене покарання обвинуваченому судом першої інстанції відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а тому підстав для призначення йому покарання більш м`якого, як на це вказує обвинувачений, колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Вирок Старобільського районного суду Луганської області від 25 листопада 2021 року у кримінальному провадженні № 000021 щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4