УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2022 року
м. Київ
справа № 761/28138/21
провадження № 51-1624ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 11 травня 2022 року,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня

2021 року задоволено клопотання адвоката ОСОБА_4 подане в інтересах

ОСОБА_5 та закрито кримінальне провадження, внесене 01 червня 2020 року

до Єдиного реєстру досудових розслідування за № 0000505, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189,

ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 249 КК України, на підставі ч. 9 ст. 284 КПК України, у зв`язку

із закінченням строків досудового розслідування.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 травня 2022 року вказану ухвалу слідчого судді залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що прокурор не погоджується із зазначеними судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).
Обмеження права на касаційне оскарження ухвали слідчого судді після її перегляду

в апеляційному порядку та ухвали апеляційного суду за результатом такого перегляду визначено законодавцем і прямо передбачене процесуальним законом

(ч. 4 ст. 424 КПК України). Таке обмеження відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана

на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувані судові рішення не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції відповідно

до ч. 4 ст. 424 КПК України, а тому у відкритті касаційного провадження, з огляду

на вимоги п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Відмовити прокурору у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від

28 жовтня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 11 травня 2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3