УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.07.2022 Справа №607/3511/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі колегії суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції, захисника ОСОБА_8 , у м.Тернополі в залі суду під час відкритого судового засідання в кримінальному провадженні №0000096, на підставі обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.187 КК України, -

встановив:
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні заявив усне клопотання про об`єднання з даним кримінальним провадженням матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001652 від 23 жовтня 2021 року про обвинувачення його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України.

Прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 з приводу об`єднання вказаних кримінальних проваджень не заперечили.

Колегія суддів, заслухавши думку учасників кримінального провадження, які не заперечили щодо об`єднання кримінальних проваджень, вивчивши обвинувальні акти з додатками, дійшла до наступних висновків.

Згідно ч.1, 2 ст.334 КПК України матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу. У разі якщо на розгляд місцевого суду надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх обєднання.

Як вбачається зі ст.217 КПК України, у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних порушень.

На даний час судовий розгляд у кримінальному провадження №0001652 від 23 жовтня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України - не розпочато.

Враховуючи те, що у вчиненні кримінальних правопорушень у вказаних кримінальних провадженнях обвинувачується одна і та ж особа - ОСОБА_7 , суд приходить до переконання, що з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду кримінальних проваджень 0001652 від 23 жовтня 2021 року (справа №607/1772/22, провадження №1-кп/607/735/2022) про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, та №0000096 від 10 січня 2022 року (справа №607/3511/22, судове провадження №1-кп/607/1060/2022) про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, їх слід об`єднати, присвоївши об`єднаному кримінальному провадженню єдиний унікальний номер: справа №607/3511/22, судове провадження №1-кп/607/1060/2022.

Крім того, прокурор ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст. 187 КК України.

У поданому клопотанні зазначено: «На розгляді колегії суддів Тернопільського міськрайонного суду перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000096 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що у нього 10 січня 2022 року близько 13 години 00 хвилин, при перебуванні неподалік будинку АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел спрямований на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном (розбою).

Реалізуючи свій злочинний умисел, 10 січня 2022 року близько 13 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_1 , знаючи, що потерпілий ОСОБА_9 перебуває у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , розуміючи що його дії носять відкритий характер, зайшов без згоди потерпілого у приміщення вищевказаної квартири та, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер та наслідки свого діяння, бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив особистого збагачення, направлений на заволодіння чужим майном, бажаючи подавити волю ОСОБА_9 до можливого опору, тримаючи в правій руці ніж, а у лівій - скляну пляшку з-під алкогольного напою торговельної марки «Львівське», почав ними розмахувати погрожуючи їх застосуванням, тобто виказав погрозу застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вимагаючи при цьому передати йому грошові кошти.

Потерпілий ОСОБА_9 , сприйнявши дану погрозу як реальну, небезпечну для свого життя і здоров`я та неминучу у разі невиконання висловлених ОСОБА_7 вимог, тобто таку, що дійсно може бути реалізована, злякався та вибіг із квартири АДРЕСА_3 .

Одразу ж після цього, 10 січня 2022 року близько 13 години 00 хвилин ОСОБА_7 взяв із вказаної вище квартири належні ОСОБА_9 ноутбук торговельної марки «Acer» Aspire, моделі «4720Z», вартістю 983 гривні 05 копійок, мобільний телефон торговельної марки «Fly», моделі «IQ4491Quad», ІMEI 1: НОМЕР_1 , ІMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 119 гривень 90 копійок, мобільний телефон торговельної марки «Huawei», моделі «P8Lite», вартістю 475 гривень 67 копійок, а також зарядні пристрої до ноутбука та мобільного телефону і світлодіодну лампу невстановленої торговельної марки, які для потерпілого матеріальної цінності не становлять, після чого покинув місце скоєння кримінального правопорушення, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1578 гривень 62 копійки.

Таким чином, ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 закінчується 05 липня 2022 року, а розгляд кримінального провадження судом першої інстанції судом лише розпочато.

Під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, застосовується ст.331 КПК України як спеціальна норма. Водночас, при вирішення питання наявності чи відсутності ризиків, враховуються обставини зазначенні в загальних положеннях про запобіжні заходи, зазначені в розділі ІІ КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою до продовження застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність його обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст.187 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Метою продовження застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам:

1) вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Ризиком того, що ОСОБА_7 може вчинити інші кримінальне правопорушення є те, що він неодноразово раніше вчиняв злочини, в тому числі проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, продовжив вчиняти нові умисні злочини. Окрім цього, в Тернопільському міськрайонному суді знаходяться обвинувальні акти відносно ОСОБА_7 про його обвинувачення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 1 ст. 357 КК України.

Вищенаведене свідчить про стійку протиправну поведінку обвинуваченого, підвищену суспільну небезпеку та схильність до вчинення злочинів.

2) переховуватись від суду.

Ризиком того, що ОСОБА_7 може навмисно переховуватись від суду є те, що він ніде не працює, у нього немає міцних соціальних зв`язків, а тому, з врахуванням покарання яке грозить останньому, він може покинути місце фактичного проживання та територію міста Тернополя.

Також, слід звернути увагу на те, що ОСОБА_7 оголошувався в розшук Тернопільським міськрайонним судом у кримінальному провадженні про обвинувачення останнього за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, як особа, яка переховується від суду.

Разом з тим, зазначаю, що пунктом 58 рішення ЄСПЛ у справі «Beccievv. Moldova» від 04.10.2005 (Бекчієв проти Молдови), ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. У даному випадку ОСОБА_7 стійкий до спокуси заволодіння чужим майном, ніде не працює, є суспільно небезпечною особою, схильний до протиправної поведінки, ігнорування норм чинного законодавства України, а також порушення гарантованих Конституцією України прав інших учасників суспільних відносин.

3) незаконно впливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні.

Ризиком того, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на ще недопитанного в судовому засіданні потерпілого у даному кримінальному провадженні, особисті дані якого йому добре відомі, оскільки вони не були засекречені під час здійснення досудового розслідування та інформація про які міститься в матеріалах кримінальних проваджень, з якими підозрюваний ознайомлений, адже, усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, може навмисно схиляти потерпілого до зміни наданих раніше показів чи до відмови давати покази.

Вище викладене свідчить про неможливість запобігання переліченим ризикам, які передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та забезпечення належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, його належну поведінку, шляхом застосування м`якшого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, зокрема:

- застосування застави щодо ОСОБА_7 не є можливим, оскільки останній ніде не працює, не має постійного джерела доходів і, перебуваючи на волі, може вчиняти нові корисливі злочини, з метою особистого незаконного збагачення, та незаконно впливати на потерпілого.

- застосування домашнього арешту щодо ОСОБА_7 не є можливим, оскільки останній своєю поведінкою не вважає за необхідне виконувати покладені на нього законом обов`язки щодо виправлення його поведінки та не вчинення нових злочинів.

- застосування особистого зобов`язання та особистої поруки щодо ОСОБА_7 не є можливим, оскільки перебуваючи на волі, останній може ухилятися від явки до органів досудового розслідування та суду, а також може вчиняти нові злочиниі, як зазначено вище, не дотримуватиметься виконання покладених на нього обов`язків, передбачених КПК України.

З врахуванням вказаного, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виходячи з усіх обставин провадження, вважаю, що у кримінальному провадженні наявні підстави для продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою».

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 клопотання підтримав в заявленому обсязі. Він пояснив, що на даній стадії судового провадження наявні достатні підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_8 пояснив, що розики, на які посилається у клопотанні прокурор, є недоведеними та необґрунтованими, вважає, що стосовно обвинуваченого можна застосувати більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив щодо клопотання прокурора, зазначивши, що підстави для продовження тримання під вартою відсутні, оскільки на даний час він не становить суспільної небезпеки.

Ознайомившись із клопотанням сторони обвинувачення, наявними матеріалами судового провадження, заслухавши доводи та пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В порядку ч.1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку суду, стороною обвинувачення доведено достатньо підстав вважати, що ОСОБА_7 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло. Однак звертає увагу на те, що згідно ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Також прокурором доведено існування ризиків, які є підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою а саме:

- ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він неодноразово раніше вчиняв злочини, в тому числі корисливі, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, продовжив вчиняти нові умисні злочини. Окрім цього, в Тернопільському міськрайонному суді знаходяться обвинувальні акти відносно ОСОБА_7 про його обвинувачення у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 1 ст. 357 КК України;

- ОСОБА_7 може навмисно переховуватись від суду тому, що він ніде не працює, у нього немає міцних соціальних зв`язків, а тому, з врахуванням покарання яке грозить останньому, він може покинути місце фактичного проживання та територію міста Тернополя;

- ОСОБА_7 може незаконно впливати на ще недопитанного в судовому засіданні потерпілого у даному кримінальному провадженні, особисті дані якого йому добре відомі, оскільки вони не були засекречені під час здійснення досудового розслідування та інформація про які міститься в матеріалах кримінальних проваджень, з якими підозрюваний ознайомлений, адже, усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, може навмисно схиляти потерпілого до зміни наданих раніше показів чи до відмови давати покази.

Згідно з частиною першою статті 183 Кодексу тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

ЄСПЛ через призму рішень зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Стороною обвинувачення доведено, що наявність декількох ризиків у сукупності, які об`єктивно існують, унеможливлюють застосування менш суворих запобіжних заходів, тому жоден з таких не буде достатнім для запобігання їм та забезпечення належної поведінки обвинуваченим і виконання ним своїх обов`язків.

Проаналізувавши наведене у сукупності вважаю, що пояснення сторони захисту спростовуються матеріалами, доводами сторони обвинувачення про існування ризиків.

Суд вважає, що продовження строку застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого кореспондується з характером суспільного інтересу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі Летельє проти Франції" особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Будь-яких передбачених законом обставин, які би свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує саме такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено та сторонами не доведено, а тому суд відхиляє доводи обвинуваченого та його захисника стосовно відсутності підстав, для продовження строку тримання під вартою та застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

З метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих та інших учасників кримінального провадження, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, із врахуванням особи ОСОБА_7 стану здоров`я, майнового стану, інкримінованого правопорушення, соціальних зв`язків, суд приходить до переконання про необхідність засновування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, Главою 18, ст. 291, 331 КПК України, суд,-

постановив:
Кримінальне провадження 0001652 від 23 жовтня 2021 року (справа №607/1772/22, провадження №1-кп/607/735/2022) про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України об`єднати в одне провадження із кримінальним провадженням №0000096 від 10 січня 2022 року (справа №607/3511/22, судове провадження №1-кп/607/1060/2022) про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, присвоївши об`єднаному кримінальному провадженню єдиний унікальний номер: справа №607/3511/22, судове провадження №1-кп/607/1060/2022

Клопотання прокурора ОСОБА_5 задовільнити.

ОСОБА_7 продовжити дію строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці до 02 вересня 2022 року.

Відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту про застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення і припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу.

Строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу закінчується 02 вересня 2022 року о 23 год. 59 хв.

Копію ухвали негайно вручити прокурору та надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» Міністерства юстиції України для вручення обвинуваченому ОСОБА_7 .

На ухвалу може бути подана апеляція до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом семи днів з моменту її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

СуддіОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3