ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2514/22 Справа № 937/4787/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м. ДніпроКолегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
обвинувачених ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції),
ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0001467 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо: ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 185 КК України та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2022 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12 вересня 2022 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції зазначив, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час застосування даного запобіжного заходу та неодноразового його продовження, а саме залишаються актуальними ризики переховування обвинувачених від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні та вчинення інших кримінальних правопорушень.
ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні ряду корисливих тяжких злочинів, за один з яких передбачено покарання до 8 років позбавлення волі, не працевлаштований, не одружений, дітей не має, не має зареєстрованого місця проживання, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та вказує на можливість переховування від суду у разі не продовження йому запобіжного заходу, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженні.
ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні чотирьох тяжких злочинів, за які передбачено покарання до 6 років позбавлення волі, не працевлаштований, дітей не має, не має зареєстрованого місця проживання, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та вказує на можливість переховування від суду у разі не продовження йому запобіжного заходу, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженні.
Також, суд зазначає, що по справі не допитано всіх свідків та потерпілих, що надає можливість обвинуваченим, у разі не продовження їму запобіжного заходу, незаконно впливати на них з метою зміни наданих показів та уникнення кримінальної відповідальності.
Крім того, обвинувачені не мають постійного місця роботи, відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в Мелітопольському міськрайонному суді на розгляді знаходяться чотири обвинувальні акти за вчинення тяжких корисливих злочинів, що свідчить про їх схильність до вчинення даного виду кримінальних правопорушень та їх не бажання стати на шлях виправлення, що вказує на можливість вчинення ними нових кримінальних правопорушень, у разі не продовження їм дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які її подали.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та призначити новий розгляд клопотання сторони обвинувачення в суді першої інстанції за його участю.
Так, обвинувачений зазначає, що вказана ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що порушує його право на захист, оскільки клопотання сторони обвинувачення розглядалося у його відсутність, у зв`язку з чим він не мав можливості ознайомитися з ним.
Крім того, обвинувальний акт, на даний час перебуває у Міськрайонному суді Запорізької області.
Апелянт вказує, що суд першої інстанції позбавляє його прав на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, а також відсутністю у нього самого обвинувального акту.
ОСОБА_8 вказує, що ризики, які були заявлені прокурором є безпідставними, оскільки потерпілі, свідки залишилися на даний час на непідконтрольній території України, як і речові докази у вказаному кримінальному провадженні.
Обвинувачений також звертає увагу, що він раніше не судимий, має двох неповнолітніх дітей та постійне місце проживання у м. Мелітополь.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та призначити новий розгляд клопотання сторони обвинувачення в суді першої інстанції за його участю.
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений вказує, що по вказаному кримінальному провадженню він утримується під вартою тривалий час.
Що стосується самого клопотання прокурора апелянт зауважує, що сам розгляд даного клопотання відбувся без його участю, однак із залученням захисника. Однак й таке вказує на порушення його прав, оскільки обвинувачений не міг погодити свою позицію із стороною захисту, оскільки його не було доставлено до суду на час слухання питання, щодо продовження строку тримання рід вартою.
ОСОБА_7 стверджує, що суд повинен був перевірити наявність доказів, щодо його причетності у вказаних кримінальних правопорушеннях, однак вказаного судом першої інстанції не було зроблено, оскільки обвинувальний акт та самі матеріали кримінального провадження перебувають на непідконтрольній території України.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтримали апеляційні скарги з підстав, зазначених в них, просили її задовольнити.
Прокурор вважав, що вказані апеляційні скарги не підлягають задоволенню та просив ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2022 року - залишити без змін.
Інші учасники про час та дату апеляційного провадження повідомлені належним чином, клопотань про особисту участь до суду не надходило, а тому на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 4 ст. 331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були дотриманні в повній мірі.
Так, в провадженні Томаківського районного суду Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження № 001467, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 185 КК України та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186 КК України.
З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області знаходиться обєднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , обвинуваченого за у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186 КК України та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч. 3 ст. 186 КК України.
Відповідно до розпорядження Верховного суду України №4/0/9-22 від 10.03.2021 змінено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Томаківський районний суд Дніпропетровської області, а отже дане клопотання має бути подано до Томаківського районного суду Дніпропетровської області.
Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20.05.2022 продовжено строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо: ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 185 КК України та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186 КК України до 18.07.2022 включно.
07.07.2022 до Томаківського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 15 липня 2022 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим з тих підстав, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати.
У зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судове засідання не доставлялися, у зв`язку з чим ухвалою суду першої інстанції від 08.07.2022 було доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області призначити адвоката для здійснення захисту обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час окремої процесуальної дії, а саме продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою за матеріалами кримінального провадження № 0001467, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186 КК України та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч. 3 ст. 186 КК України.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування ризиків передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що знаходячись на свободі обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потеплілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Крім того, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України також врахував, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні ряду корисливих тяжких злочинів, за один з яких передбачено покарання до 8 років позбавлення волі, не працевлаштований, не одружений, дітей не має, не має зареєстрованого місця проживання, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та вказує на можливість переховування від суду у разі не продовження йому запобіжного заходу, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженні.
ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні чотирьох тяжких злочинів, за які передбачено покарання до 6 років позбавлення волі, не працевлаштований, дітей не має, не має зареєстрованого місця проживання, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та вказує на можливість переховування від суду у разі не продовження йому запобіжного заходу, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженні.
Також суд зазначив, що в ході судового розгляду безпосередньо судом не допитано всіх свідків та потерпілих, що надає можливість обвинуваченим, у разі не продовження йому запобіжного заходу, незаконно впливати на них з метою зміни наданих показів та уникнення кримінальної відповідальності.
Обвинувачені не мають постійного місця роботи, а також те, що відносно них в Мелітопольському міськрайонному суді на розгляді знаходяться чотири обвинувальні акти за вчинення тяжких корисливих злочинів, що свідчить про їх схильність до вчинення даного виду кримінальних правопорушень та їх не бажання стати на шлях виправлення, що вказує на можливість вчинення ними нових кримінальних правопорушень, у разі не продовження їм дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутого щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення, державні органи могли виправдано вважати, що такі ризики існують.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою.
Тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Перевіряючи доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , що стороною обвинувачення не було доведено ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що потерпілі, свідки та речові залишилися на даний час на непідконтрольній території України, колегія суддів вбачає, що ризики, які були заявлені у клопотанні прокурора від початку були підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, з подальшим його продовженням. На даний час, вказані ризики не зменшились та виправдовують подальше тримання його під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод обвинуваченого.
На думку апеляційного суду, встановлена в ухвалі суду першої інстанції наявність встановлених судом ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи, при розгляді апеляційної скарги не спростована, будь-яких доказів про зменшення або зникнення цих ризиків обвинуваченим не надано.
Жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_8 на вказаній стадії кримінального процесу ані в суді першої інстанції, ані апеляційному суду надано не було. Матеріали контрольного кримінального провадження не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.
Обставин, передбачених ч. 3 ст. 183 КПК України які є перешкодою для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, апеляційним судом також не встановлено.
Твердження ОСОБА_8 , що розгляд клопотання прокурора було розглянуто судом без його участі, що на його думку порушує право обвинуваченого, колегія суддів вбачає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вбачається з ухвали Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 07.08.2022 судом було поставлено питання щодо доручення Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області призначити адвоката для здійснення захисту обвинуваченому ОСОБА_8 , під час проведеної окремої процесуальної дії та забезпечення його прибуття в судове засідання 15.07.2022 до суду, для участі у розгляді клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ч. 5 ст. 22 КПК України передбачено, що захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником.
Відповідно до ч. 4 ст. 46 КПК України захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику, з моменту надання документів, передбачених статтею 50 цього Кодексу, слідчому, прокурору, слідчому судді, суду.
З оскаржуваної ухвали та журналу судового засідання вбачається, що вирішення питання щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою відбулось за участі захисника ОСОБА_9 , який відповідно до доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі у кримінальному провадженні було призначено 11.07.2022 № 004-0083110 на окрему процесуальну дію.
Тож необґрунтованим є доводи апеляційної скарги стосовно порушення права обвинуваченого на захист, оскільки, як убачається зі змісту оскарженої ухвали, у судовому засіданні був присутній захисник ОСОБА_9 , який відповідно до доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, здійснював захист інтересів обвинуваченого ОСОБА_10 у судовому засіданні.
Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що він раніше не судимий, має двох неповнолітніх дітей та постійне місце проживання у м. Мелітополь, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки апеляційний суд вказані обставини та особу обвинуваченого враховує в сукупності з іншими обставинами, однак з метою запобігти вищезазначеним ризикам, беручи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні якого ОСОБА_8 обвинувачується, можливу міру покарання, судом першої інстанції було обґрунтовано продовжено щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. А також враховане те, що в Мелітопольському міськрайонному суді Запорізької області перебувають чотири обвинувальні акти за вчинення тяжких корисливих злочинів.

Перевіряючи доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме те, що останній тривалий час перебуває під вартою не є підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу, оскільки встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також у зв`язку із введенням воєнного стану.
Твердження ОСОБА_7 , що розгляд клопотання прокурора було розглянуто судом без його участі, однак із залученням захисника та він не мав змогу узгодити із ним позицію по справі колегія суддів зазначає.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вбачається з ухвали Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 07.08.2022 судом було поставлено питання щодо доручення Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області призначити адвоката для здійснення захисту обвинуваченому ОСОБА_7 , під час проведеної окремої процесуальної дії та забезпечення його прибуття в судове засідання 15.07.2022 до суду, для участі у розгляді клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ч. 5 ст. 22 КПК України передбачено, що захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником.
Відповідно до ч. 4 ст. 46 КПК України захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику, з моменту надання документів, передбачених статтею 50 цього Кодексу, слідчому, прокурору, слідчому судді, суду.
З оскаржуваної ухвали та журналу судового засідання вбачається, що вирішення питання щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою відбулось за участі захисника ОСОБА_9 , який відповідно до доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі у кримінальному провадженні було призначено 11.07.2022 № 004-0083110 на окрему процесуальну дію.
Тож необґрунтованим є доводи апеляційної скарги стосовно порушення права обвинуваченого на захист, оскільки, як убачається зі змісту оскарженої ухвали, у судовому засіданні був присутній захисник ОСОБА_9 , який відповідно до доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, здійснював захист інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 у судовому засіданні.
Що стосується тверджень обвинуваченого в частині того, що суд повинен перевірити наявність доказів, щодо його причетності в інкримінованих йому злочинів, не можуть бути взяті до уваги. Оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу кримінального правопорушення постановлюється виправдувальний вирок, а у випадку визнання винуватості визнається винною особою відповідно до чинного законодавства.

Тобто, з вищенаведеного слідує, що продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.
Будь-яких порушень КПК України при постановлені оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо: ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст.185, ч. 3 ст.185 КК України та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4