Справа № 759/4940/21 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1195/2022 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0004424 від 01.12.2020 за апеляційними скаргами прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 квітня 2021 року,

в с т а н о в и л а:
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 квітня 2021 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Єнакієве, Донецької області, громадянку України, з середньою освітою, не заміжню, не працюючу, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму 03.12.2020 вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнену від відбування покарання із випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю на 1 рік;

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 3 роки;

На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

вирішено питання речових доказів.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , 07 листопада 2020 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, з метою незаконного заволодіння чужим майном, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , таємно викрала особисті речі потерпілого ОСОБА_8 загальною вартістю 1350 грн., завдавши йому матеріальних збитків у вказаному розмірі.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, вважав вирок незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Так, апелянт указав про безпідставне не застосування місцевим судом положень ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 за оскаржуваним вироком, оскільки кримінальне правопорушення, за вчинення якого ОСОБА_7 засуджено даним вироком нею було вчинено 07 листопада 2020 року, тобто до ухвалення попереднього вироку Святошинського районного суду м. Києва від 03.12.2020. Вважав необґрунтованим висновок місцевого суду про необхідність самостійного виконання вироків, оскільки це суперечить приписам ч. 4 ст. 70 КК України, які не визначають різних варіантів призначення покарання залежно від того, чи застосовано при призначенні покарання за першим вироком звільнення від відбування покарання з виробуванням. Поряд з цим, апелянт звернув увагу на безпідставне застосування місцевим судом положень ст. 75 КК України до обвинуваченої ОСОБА_7 , оскільки остання раніше судима за злочини проти власності, має не зняту та непогашену судимість, що свідчить про небажання ставати обвинуваченої на шлях виправлення та з урахуванням даних про особу обвинуваченої, яка не працевлаштована, не має стійких соціальних зв`язків, вважав, що виправлення та перевиховання обвинуваченої без ізоляції від суспільства є неможливим. Просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року 5 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 указав на незаконність оскаржуваного вироку у зв`язку з безпідставним звільненням обвинуваченої ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та неправильним визначенням розміру матеріальних збитків завданих йому кримінальним правопорушенням. В обґрунтування вимог апеляційної скарги потерпілий зазначив, що місцевим судом не в повній мірі були враховані дані, що характеризують особу обвинуваченої, оскільки остання раніше була судима за злочини проти власності, належних висновків для себе не зробила та знову вчинила корисливий злочин проти власності. Зауважено також апелянтом і про те, що як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду поза увагою було залишено його доводи про значно занижену суму завданих йому збитків, оскільки жодної експертизи щодо визначення вартості викраденого у нього майна проведено не було. Просив вирок скасувати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який подану апеляційну скаргу підтримав, апеляційну скаргу потерпілого підтримав частково, обвинувачену, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та підтримала апеляційну скаргу потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом п.3 ч.1 ст. 409 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування вироку при розгляді справи судом апеляційної інстанції.

За результатами апеляційного розгляду колегією суддів встановлена наявність порушень вимог КПК України, які регламентують порядок дослідження доказів, забезпечують повноту зясування обставин кримінального провадження та забезпечують дотримання прав обвинуваченого на справедливий судовий розгляд.
Так, за змістом частин третьої та четвертої ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Аналіз указаної норми закону дає підстави стверджувати те, що умовами її застосування є з`ясування судом розуміння та усвідомлення учасниками судового провадження змісту обставин, які не оспорюються та роз`яснення їм неможливості оскарження цих обставин у апеляційному порядку. Лише за умови внутрішнього переконання суду у правильності розуміння та усвідомлення зазначених обставин учасниками судового провадження, в тому числі і щодо неможливості їх оскарження в апеляційному порядку, при наявності на це згоди всіх учасників судового провадження суд може ухвалити рішення про судовий розгляд в порядку ч.3 ст. 349 КПК України. При здійсненні судового розгляду в порядку ч.3 ст. 349 КПК України учасники судового провадження законодавцем обмежуються у можливості оскарження вироку в частині обставин, докази щодо яких не досліджувались, що викликає у суду обов`язок не лише належного з`ясування зазначених вище обставин, але і роз`яснення наслідків у виді обмеження права на апеляційне оскарження та з`ясування того, що учасники судового провадження правильно розуміють сутність цих наслідків.
Як вбачається з вироку Святошинського районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Разом з тим, як вбачається з показань обвинуваченої, наданих в суді апеляційної інстанції, журналу судового засідання від 15.04.2021р. та звукозапису судового засідання суду першої інстанції, суд ухваливши рішення про проведення судового засідання в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, не з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст встановлених обставин кримінального провадження, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також судом не роз`яснено сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. При цьому, як вбачається зі звукозапису судового засідання від 15.04.2021р., в судовому засіданні потерпілий неодноразово вказував про те, що під час досудового розслідування поза увагою було залишено його доводи про значно занижену суму завданих йому збитків, оскільки жодної експертизи щодо визначення вартості викраденого у нього майна проведено не було. Про вказані обставини було зазначено потерпілим і в поданій ним апеляційній скарзі.

Крім того, як вбачається з журналу судового засідання від 15.04.2021р. та звукозапису судового засідання суду першої інстанції, суд встановив наступний порядок дослідження доказів: допит обвинуваченої, потерпілого та дослідження характеризуючих даних щодо особи обвинуваченої. В ході судового розгляду рішення про зміну вказаного порядку прийнято не було. Разом з тим, судом не було допитано потерпілого, хоча останній був присутнім в судовому засіданні та указував про незгоду з розміром встановленої вартості викраденого у нього мобільного телефону, оскільки вона могла бути як більшою, так і меншою, що взагалі могло виключати наявність в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував всіх обставин справи, позиції обвинуваченої та потерпілого щодо можливості розгляду справи в порядку ст. 349 КПК України та чи правильно вони розуміють зміст цих обставин, не здійснив допит потерпілого, не надав належної оцінки його показанням та наявним невідповідностям між його показаннями та викладеними в обвинувальному акті фактичними обставинами, чим допустив істотне порушення вимог КПК України, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо можливості розгляду даного кримінального провадження в порядку статті ст. 349 КПК України помилковим.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

У зв`язку з цим, при новому розгляді слід усунути зазначені порушення, перевірити доводи, зазначені в апеляційній скарзі прокурора, та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

З урахуванням викладеного вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15.04.2021 щодо ОСОБА_7 не може визнаватись законним та обґрунтованим, а тому він підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Апеляційну скаргу потерпілого задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4