Дата документу 25.08.2022 Справа № 333/1394/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/1394/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/807/1142/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2022 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, офіційно не працює, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 28 липня 2022 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 25 вересня 2022 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що зазначене судове рішення постановлене з істотними порушеннями вимог процесуального законодавства, що є підставою для його скасування.

Сторона захисту посилається на те, що в суду були всі підстави для застосування запобіжного заходу, який не пов`язаний із позбавлення волі обвинуваченого.

Крім того, в мотивувальній частині вищезазначеної ухвали суду вказано на наявність ризику, який на думку суду обґрунтовує необхідність продовження строку тримання під вартою - а саме можливість переховатися від суду. Однак в ухвалі слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя, якою підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в січні 2022 року, вказано існування того самого ризику.

На думку захисника, необхідно також звернути увагу на обставини, які викладено в клопотаннях сторони обвинувачення про продовження строку дії запобіжного заходу - фактичне затримання ОСОБА_6 відбулося безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, та на місці його вчинення. Зазначене свідчить про відсутність доказів щодо намірів обвинуваченого переховування як від слідства так і від суду.

Захисник вважає, що в застосуванні найсуворішого запобіжного заходу необхідність відпала.

Разом з тим, наявність соціальних зв`язків обвинуваченого та постійного місця проживання констатовано судом раніше.

Крім того, наявність тяжкого хронічного захворювання у матері обвинуваченого, її похилий вік - такі обставини в сукупності свідчать про відсутність необхідності у продовженні позбавлення волі обвинуваченого.

Незважаючи на це, в порушення вимог ст.20, 193 та 201 КПК України, клопотання щодо зміни запобіжного заходу розглянуто 28 липня 2022 року без участі захисника-адвоката ОСОБА_8 .

В порушення вимог ст.336 КПК України суд не з`ясував думку обвинуваченого щодо можливості його участі в засіданні в режимі відеоконфренції. Не забезпечив навіть в такому режимі участь обвинуваченого під час засідання в повному обсязі.

Суд першої інстанції, починаючи з моменту надходження обвинувального акту до суду, а саме з 08 квітня 2022 року, не вжив заходів щодо розгляду справи по суті. Перше продовження строку тримання під вартою відбулося взагалі до прийняття судом рішення про те, чи підсудне дане провадження суду.

При прийнятті рішень про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 суд жодного разу не перевірив дотримання вимог процесуального закону щодо вручення стороні захисту копії клопотання сторони обвинувачення, що передбачено вимогами ст.ст.331, 184, 199 КПК України.

Згідно з ухвалою суду, у провадженні Комунарського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.
Прокурором ОСОБА_7 подано письмове клопотання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці у зв`язку з тим, що закінчується двохмісячний строк тримання під вартою обвинуваченого та існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
В обґрунтування клопотання зазначено про таке.
Прокурор вважає, що встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, ОСОБА_6 може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також незаконно впливати на потерпілого та свідків. Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, офіційно непрацевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків, дітей або непрацездатних осіб на утриманні не має.
26 липня 2022 року через канцелярію суду адвокатом ОСОБА_8 було подано клопотання про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на нічний домашній арешт тривалістю з 23-00 голин до 06-00 годин за адресою постійного проживання та постійної реєстрації: АДРЕСА_1 . В обґрунтування зазначено, що на думку адвоката на теперішній час існують підстави для зміни його підзахисному запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, на підставі параграфу 3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Так, фактичне затримання ОСОБА_6 відбулося безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, на місці його вчинення, що свідчить про відсутність намірів переховуватися як від слідства, так і від суду. Крім того, наявні соціальні зв`язки обвинуваченого та постійне місце проживання. Також зазначено про тяжке хронічне захворювання матері обвинуваченого, її похилий вік.
Вказане клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтримано прокурором у судовому засіданні. Щодо клопотання про зміну запобіжного заходу на нічний домашній арешт, сторона обвинувачення заперечувала, пояснивши, що всі ці дані досліджувалися слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, відповідно до постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 21 лютого 2021 року, ОСОБА_6 притягався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства щодо своєї матері, що свідчить про схильність обвинуваченого до насильства.
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_9 підтримав клопотання адвоката ОСОБА_8 , проти задоволення клопотання прокурора заперечував.
Потерпілий у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про своє перебування на стаціонарному лікування. Однак, у судових засіданнях раніше зазначав, що підтримує клопотання прокурора щодо запобіжного заходу обвинуваченому.
Обвинувачений ОСОБА_6 відмовився щодо висловлювання своєї думки з приводу вказаних клопотань.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 відмовився висловлювати свою думку з приводу поданого клопотання. Судом заслухані доводи захисника - адвоката ОСОБА_9 , який був залучений для здійснення захисту обвинуваченого за призначенням на окрему процесуальну дію, оскільки у судове засідання не з`явився захисник - адвокат ОСОБА_8 ; думку прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Порушення права на захист обвинуваченого при розгляді клопотання не убачається.
Згідно з наявними матеріалами оскарження ухвали, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, яке є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на тривалий строк.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду; ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.
Ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення визнаний судом недоведеним, з огляду на те, що ОСОБА_6 раніше не судимий.
Разом з цим ОСОБА_6 офіційно не працює, неодружений, міцних соціальних зв`язків не має, обвинувачується у особливо тяжкому кримінальному правопорушенні, тому, усвідомлюючи суворість покарання, що йому загрожує за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, він може переховуватись від суду. Окрім того, всі докази у провадженні ще не досліджені, тому, з урахуванням фактичних обставин провадження, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, враховуючи дані про особу обвинуваченого, приймаючи до уваги наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також відсутність будь - яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого та неможливості його тримання під вартою на цей час, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на два місяці.
Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".
Аналогічна позиція викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.
Отже, висновок суду першої інстанції не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою, а доводи сторони захисту про протилежне суперечать змісту самої ухвали.
В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
Те, що судом визнано доведеним існування ризиків, які існували на момент застосування до ОСОБА_6 під час досудового розслідування запобіжного заходу, само по собі не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали, оскільки ризики, які стали підставою для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшились та продовжують існувати.
Обставини, на які посилається сторона захисту, а саме те, що обвинувачений має постійне місце проживання та проживає зі своєю матір`ю, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції теж не спростовують, оскільки суттєво не зменшують встановлених ризиків та в цьому випадку не свідчить про достатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.
Окрім того, як зазначено в постанові суду та не оспорюється стороною захисту, відповідно до постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 21 лютого 2021 року ОСОБА_6 притягався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме за вчинення домашнього насильства щодо своєї матері, яка, згідно з консультативним висновком, на той час вже мала хронічні захворювання.
Колегії суддів приходить до висновку, що є правильними висновки суду першої інстанції про те, що, з урахуванням всіх наведених обставин, запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_10 у повній мірі зможе запобігти наявним ризикам передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, що неможливо забезпечити шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів.
Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні та під час апеляційного розгляду суду теж не надані.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 28 липня 2022 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 25 вересня 2022 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4