ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11/803/11/22 Справа № 406/2627/2012 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув апеляцію засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2022 року про відмову у задоволенні його клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вироку, -

за участю:

прокурора ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2022 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2012 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року, відмовлено.
Судом було встановлено, що засуджений ОСОБА_5 поважність пропуску строку на касаційне оскарження, нічим не підтвердив. Так, засуджений був належним чином повідомлений про рух кримінальної справи, мав захисника за призначенням, копію ухвали Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року отримав ще 18 березня 2020 року. Засудженому, постановами Касаційного кримінального суду в складі Верховного суду неодноразово поверталися його касаційні скарги на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року, у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України та роз`яснювався порядок усунення вказаних недоліків, а тому, суд першої інстанції не знайшов у справі обставин, які об`єктивно перешкоджали засудженому реалізувати своє право на касаційне оскарження.

В апеляції:

- засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та поновити йому строк на касаційне оскарження вироку та ухвали апеляційного суду.

В обґрунтування вказує, що суд першої інстанції в порушення вимог КПК України 1960 року провів судове засідання за його відсутності та без повідомлення про дату та час слухання справи. Також вказує, що судом першої інстанції йому не було надано захисника.

Окрім цього вказує, що строк на касаційне оскарження вироку був обумовлений тим, що Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області адекватно не дослідив матеріали кримінальної справи, а його висновки не відповідають фактичним обставинам.
Також вказує, що з моменту його звернення із касаційною скаргою, вже йдуть строки на усунення недоліків, а не строки на подачу касаційної скарги.
Окрім цього вказує на неефективний його захист з боку захисника під час розгляду його справи в апеляційному суді, оскільки захисник здійснював його захист лише формально.
Судом апеляційної інстанції, у зв`язку із неможливістю доставлення засудженого ОСОБА_5 безпосередньо до суду апеляційної інстанції у зв`язку із воєнним станом в Україні, було вжито заходів для участі засудженого в судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак останній відмовився від участі в дистанційному судовому засіданні.
Захисник, будучи також належним чином повідомленим про час та місце слухання справи судом першої інстанції, до апеляційного суду не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 362 КПК України (в редакції 1960 року), неявка зазначених осіб на засідання суду апеляційної інстанції не є перешкодою для розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляції засудженого, перевіривши надані доводи апеляції, колегія суддів , вважає вимоги апеляції такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 365 КПК України ( в редакції 1960 року) ухвала суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

Частиною 2 ст. 383 КПК України 1960 року передбачено, що у касаційному порядку можуть бути перевірені вироки місцевих судів, постанови (ухвали) цих судів у справах про застосування примусових заходів виховного чи медичного характеру, інші постанови (ухвали), які перешкоджають подальшому провадженню у справі, ухвали апеляційного суду, постановлені щодо цих вироків, постанов (ухвал), крім випадків, коли апеляційною інстанцією зазначені рішення скасовано, а справу направлено на нове розслідування чи новий судовий розгляд, а також ухвали апеляційного суду, постановлені ним в апеляційному порядку щодо видачі особи (екстрадиції).

У відповідності до ч. 2 ст. 386 КПК України ( в редакції 1960 року) касаційні скарги на судові рішення, зазначені у частині другій статті 383 цього Кодексу, можуть бути подані протягом трьох місяців з моменту набрання ними законної сили.

За частиною 4 статті 386 КПК України (в редакції Закону 1960 року) у разі подачі скарги з пропуском встановленого частинами першою і другою цієї статті строку і при відсутності клопотання про його відновлення скарга чи подання постановою судді визнається такою, що не підлягає розгляду. Цей строк може бути відновлений у випадках і в порядку, передбачених статтею 353 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 353 КПК України (в редакції Закону 1960 року) у разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин особи, які мають право на подання апеляції, можуть заявити клопотання перед судом, який постановив вирок чи виніс ухвалу, постанову, про відновлення пропущеного строку.
Положеннями ч.1 ст. 401 КПК України 1960 року визначено, що вирок місцевого суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляцій, а вирок апеляційного суду - після закінчення строку на подання касаційної скарги, якщо його не було оскаржено. У разі подачі апеляцій, касаційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи відповідно апеляційною чи касаційною інстанцією, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів провадження суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що підстави для поновлення строку на касаційне оскарження вироку Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року та Ухвали Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року, відсутні, оскільки відповідно до власноручної розписки засуджений отримав копію зазначеної ухвали апеляційного суду 18 березня 2020 року, крім того постановами Касаційного кримінального суду від 29.04.2020 року, 10.06.2020 року, 12.08.2020 року, на які посилається засуджений як на підставу поновлення йому строку з поважних причин, останньому неодноразово поверталися подані ним касаційні скарги на вирок та ухвали апеляційного суду, у зв`язку з невідповідністю їх вимогам КПК України та роз`яснювалося порядок усунення вказаних судом недоліків, що не заперечує і сам засуджений в своїй апеляційній скарзі.
Так, за матеріалами справи 12 грудня 2013 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області ОСОБА_5 засуджений за п. 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 153, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року змінено, остаточне покарання у вигляді довічного позбавлення волі залишено без змін.
Таким чином, згідно з вимогами зазначеної вище ч. 1 ст. 401 КПК України ( в редакції 1960 року), вирок суду щодо ОСОБА_5 набрав законної сили 27 лютого 2020 року, тобто після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Окрім цього, як наведено вище, постановами Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 29 квітня 2020 року, 10 червня 2020 року та 12 серпня 2020 року засудженому ОСОБА_5 неодноразово вже поверталися подані ним касаційні скарги на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року, у зв`язку із невідповідністю вимогам КПК України та роз`яснювався порядок усунення вказаних недоліків.
За приписами ч.1 ст. 386 КПК України (в редакції Закону 1960 року), касаційні скарги на судові рішення, зазначені у частині першій статті 383 цього Кодексу, можуть бути подані протягом одного місяця з моменту проголошення вироку чи оголошення ухвали постанови, які оскаржуються, а засудженим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку чи постанови.
Як встановлено і зазначено вище, оскаржувана в касаційному порядку ухвала апеляційного суду постановлена 27.02.2020 року, копію якої засуджений отримав 18 березня 2020 року, тобто за вимогами вказаної вище норми закону, останній день надання касаційної скарги у даному випадку є 18 квітня 2020 року. При цьому, клопотання про поновлення цього строку засудженим ОСОБА_5 надано через установу, в якій він утримувався тільки 03.12.2021 року, вих. №1051 (а.с. 145 т. 19), а касаційна скарга надана до суду першої інстанції 24.12.2021 року, вх 8169/21, тобто касаційна скарга надана з клопотанням про поновлення строку майже через два роки з досить тривалим пропуском визначеним законом строку на оскарження .
Посилання засудженого ОСОБА_5 на розгляд його заяв на роз`яснення рішень суду вищих інстанцій, є безпідставним, оскільки, як зазначено вище засудженому вже поверталися неодноразово подані ним касаційні скарги на вирок та ухвалу апеляційного суду, у зв`язку із невідповідністю вимогам КПК України та роз`яснювався порядок усунення вказаних недоліків, про що останньому було достеменно відомо, а тому вказані обставини не можна вважати такими, що об`єктивно перешкоджали засудженому своєчасно і належним чином надати касаційну скаргу.
Колегія суддів, також зважає на те, що дотримання процесуальних строків учасниками кримінального провадження є запорукою забезпечення процесуальної визначеності щодо правовідносин, які регулюють судовий розгляд кримінальних справ і тому у разі подачі скарги чи подання з пропуском встановленого частинами першою і другою раніше згаданої статті строку і при відсутності клопотання про його відновлення скарга чи подання постановою судді визнається такою, що не підлягає розгляду. Цей строк може бути відновлений у випадках і в порядку, передбачених ст. 353 цього Кодексу.
За таких обставин, місцевим судом об`єктивно і правильно встановлено, що строк на подання касаційної скарги на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року, закінчився, оскільки копію ухвали Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року засуджений ОСОБА_5 отримав ще 18 березня 2020 року, а матеріали справи не містять обставин, які об`єктивно перешкоджали засудженому реалізувати своє право на касаційне оскарження.
У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності.
Процесуальний строк може бути поновлено лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Отже за наведених вище обставин, в клопотанні засудженого ОСОБА_5 , а також в його апеляційній скарзі не наведено обставин, які б перешкоджали або унеможливлювали такий тривалий час для його своєчасного звернення до суду з касаційного скаргою на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 27.02.2020 року..
Суд не може зобов`язати сторону скористатися правом, наданим їй процесуальним законом. Сторона, яка добровільно відмовляється від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.
Зазначені у апеляції доводи щодо порушення судами першої та апеляційної інстанції його права на захист апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки засудженому неодноразово роз`яснювались порядок та строки касаційного оскарження судових рішень відповідних судів.
Крім того, зазначені доводи жодним чином не підтверджують неможливість звернення засудженого з касаційною скаргою на судові рішення протягом встановленого Законом строку на касаційне оскарження, в тому числі з огляду на те, що протягом тривалого строку ОСОБА_5 звертався з численними заявами та скаргами до судів першої, апеляційної та касаційної інстанції.
Посилання засудженого на те, що його захисник недобросовісно виконував свої обов`язки не підтверджуються жодними доказами.
Є також неприйнятними доводи засудженого про порушення його права на захист, з посиланням на розгляд його клопотання без його участі, оскільки такий розгляд передбачений ч.3 ст. 353 КПК України ( в ред. 1960 року). Окрім того, колегія суддів також зважає, що апеляційний суд при розгляді апеляції засудженого ОСОБА_5 , прийняв усі можливі необхідні заходи щодо надання можливості засудженому прийняти участь у судовому засіданні, проте останній не скористався наданим ним правом і відмовився приймати участь у розгляді його апеляції, що свідчить про формальність цього доводу в апеляції.
Інші доводи, наведені в апеляції щодо наявності поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження є безпідставними, оскільки не відносяться до обставин, що об`єктивно перешкодили чи могли перешкодити вчасно подати касаційну скаргу, а тому підстав для задоволення апеляції не вбачається.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_5 строк на касаційне оскарження зазначених судових рішень пропустив без поважних причин, а тому цей строк не підлягає поновленню.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів не вбачає законних підстав для поновлення строку касаційного оскарження вироку Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2012 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року з мотивів наведених в клопотанні засудженого, тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про поновлення строку касаційного оскарження слід залишити без змін.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 365, 366, 371 КПК України (в ред. 1960 року), колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляцію засудженого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2012 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена на протязі одного місяця з моменту проголошення, а засудженому з моменту вручення її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4