УХВАЛА

11 жовтня 2022 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВРівненського районного управління поліції ГУ НП в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , яке погоджено із прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна , -

ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВРівненського районного управління поліції ГУ НП в Рівненській області лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням яке погоджено із прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_4 у якому просить накласти арешт на майно.
В обґрунтування клопотання зазначає, що у провадженні СВ Рівненського районного управління поліції ГУ НП в Рівненській області перебуває кримінальне провадження №0002371 від 12.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно в серпні 1991 року ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 придбали частину будинку по АДРЕСА_1 . Право власності на вищевказану частину будинку належало ОСОБА_6
16 серпня 2000 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заключили договір дарування, а саме подарували частину будинку, що по АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 . Земельна ділянка :01:027:0040, площею 0,0075 га., на якій розміщено даний будинок належало також на праві приватної власності ОСОБА_7 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 02 жовтня 2003 року серія та номер РВ №033862.
В подальшому було встановлено, що Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0721 га, що розташована по АДРЕСА_2 , виданий ОСОБА_7 02 жовтня 2003 року серія та номер РВ №033862 було анульовано на підставі договору дарування ВАР №700934 від 31.10.2003 від 31.10.2003 року посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за №5361.
Однак, ні ОСОБА_5 , яка на момент підписання вищевказаного договору перебувала поза межами України, ні ОСОБА_7 жодних документів з даного приводу ніколи не підписували та не уповноважували на це інших осіб.
Постановою слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області земельну ділянку з кадастровим номером:01:027:0040, площею 0,0075 га., яка розміщеназа адресою АДРЕСА_2 , було визнаноречовим доказом в кримінальному провадженні.
Згідно із нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
До початку розгляду клопотання слідчим подана заява про розгляд клопотання у його відсутність, у заяві зазначено, що клопотання підтримує в повному обсязі, із підстав, наведених у ньому та просить задовольнити вказане клопотання.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутності учасників провадження, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.
Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч. ч.2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.
У відповідності до ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 173 КПК України та вищевикладене, є необхідним накласти арешт майно, вилучене за вищевказаних обставин, оскільки наявні достатні підстави вважати, що майно відповідає критеріям встановленим ст. 98 КПК України, а незастосування арешту може призвести до втрати чи його пошкодження.
Керуючись ст. 170, 171,175 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого - задоволити.
Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:027:0040, площею 0,0075 га., яка розміщена за адресою АДРЕСА_2 , перебуває у приватній власності ОСОБА_6 та позбавити можливості користувача: відчужувати, розпоряджатися, а також заборонити добудовувати, перебудовувати, змінювати планування чи проводити будь-які будівельні роботи на вищезазначених земельних ділянках до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.
Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1