Номер провадження: 11-кп/813/1904/22
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

12.09.2022 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши матеріали провадження з апеляційною скаргою прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2022 стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.213 КК України, -
встановив:
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження №70000042 на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України стосовно
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Саранск, Мордовської АССР, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.213 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, постановленою в порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів апелянт зауважує про те, що положення ст.284 КПК України імперативно встановлюють обов`язок суду закрити кримінальне провадження при наявності підстав, передбачених ч.1 ст.284 КПК України, в тому числі, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою. Всупереч зазначеного, суд першої інстанції не виконавши вимоги ст.284 КПК України, ставить сторону обвинувачення в положення, в якому прокурор повинен продовжити підтримання публічного (державного) обвинувачення, визнаючи, що обвинувачений вчинив не кримінально каране діяння, шляхом звернення до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України.
Просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2022 та закрити кримінальне провадження №70000042 за обвинуваченням ОСОБА_3 .

Перевіривши вказані матеріали провадження з апеляційною скаргою, суддя-доповідач дійшов висновку про те, що необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою з таких підстав.
Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Однак, "право на суд", одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, накладення яких дозволено за змістом, особливо щодо умов прийнятності скарги. При цьому, обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю мети, яку прагнуть досягти (рішення ЄСПЛ "Воловік проти України", "Креуз проти Польщі", "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі").
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підтверджував право держави встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).
Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 12.06.2012 N 13-рп/2012 законодавець, встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.
Законом, який конкретизує положення Конституції України щодо обмеження можливості оскарження рішень суду, є КПК України.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що стаття 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, відповідно до чого КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (постанова Верховного Суду від 04.04.2019 у справі № 494/6/18).
Оскарження ухвал суду під час судового розгляду регламентовано главою 31 КПК України.
Так, ч. 1 ст. 392 КПК України передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
За змістом положень ч.10 ст.284 КПК України в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала про закриття кримінального провадження.
Вимогами кримінального процесуального кодексу не передбачено оскарження ухвал про відмову у закритті кримінального провадження.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.
Отже питання законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання прокурора про закриття на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України кримінального провадження №70000042 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.213 КК України, не є предметом оскарження під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, яке підлягає оскарженню в порядку передбаченому КПК України.
Враховуючи викладені обставини та керуючись вимогами ч. 4 ст. 399 КПК України суддя дійшов висновку про те, що вказана ухвала суду першої інстанції не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, в зв`язку з чим слід відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора.
Керуючись ст. 399 КПК України, суддя-доповідач,
постановив:
Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2022, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження №70000042 на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.213 КК України.
Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження та долучені до неї матеріали невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Одеського апеляційного суду (підпис) ОСОБА_1