ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000582, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, не одруженого, освіта середньо-спеціальна, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 04.12.2020 Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 187, 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки, визнано винуватим та засуджено:
- за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 160 годин громадських робіт.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано до призначеного покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 04.12.2020 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 10 днів, виходячи із співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначено рахувати з 23 лютого 2022 року.

До набрання вироком законної сили, обрано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду негайно.

Згідно з вироком суду, 15 червня 2021 року близько 18 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи біля під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, наніс один удар долонею лівої руки в перенісся неповнолітнього ОСОБА_9 , чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді забою, садна шкіри перенісся, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, у зв`язку з призначенням суворого покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановивши йому іспитовий строк три роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вказує, що при ухваленні вироку місцевий суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. Одним із мотивів прийняття судом оскаржуваного рішення є висновок, викладений у досудовій доповіді Шевченківського відділу ФДУ «Центр пробації» в Полтавській області, згідно якого, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого відсутні, що не відповідає дійсності. На переконання захисника такий висновок є не об`єктивним.

Крім того, зазначає, що ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, має міцні соціальні зв`язки батьків, з якими він проживає разом з братами. ОСОБА_7 допомагає батькам доглядати за братом ОСОБА_10 , який є інвалідом з дитинства та потребує постійного стороннього догляду та допомоги. У зв`язку з чим вважає можливим призначити ОСОБА_7 покарання з іспитовим строком.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції захисник та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали подану в інтересах останнього апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених у ній підстав. Прокурор заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважає вирок суду законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України та учасниками судового провадження не оспорюється.
Доводи апеляційної скарги захисника про призначення надто суворого покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення через безпідставне незастосування положень ст. 75 КК України, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо (далі Постанова Пленуму №7).
Суд першої інстанції, при призначенні покарання, врахував обставини вчиненого та особу обвинуваченого, зокрема і ті, які просить врахувати сторона захисту, а саме: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, який є раніше судимим, вчинив дане кримінальне правопорушення в період іспитового строку, тобто на шлях виправлення не став, не працевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікаря нарколога, - невролога чи психіатра не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Суд правильно призначив покарання в межах санкції інкримінованої обвинуваченому частини статті Особливої частини КК України.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що всупереч доводам апеляційної скарги захисника, призначаючи покарання обвинуваченому, суд у вироку не посилався на висновок досудової доповіді Шевченківського районного відділу ФДУ «Центр пробації».
Обговорюючи питання щодо можливості в даному випадку застосувати положення ст. 75 КК України, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальною підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням є результат об`єктивної можливості досягнення мети покарання без його реального виконання. Наявність цієї підстави підтверджується сукупністю обставин кримінального провадження, що передусім характеризують вчинений злочин і особу винного.

В той же час згідно положень п. 10 Постанови Пленуму № 7, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України.

Частиною 3 ст. 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з положень закону, а також із змісту положень ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового кримінального правопорушення суди мають розцінювати це як порушення умов статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК. У таких випадках повторне звільненні від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 був засуджений вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 04.12.2020 за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки з покладенням обов`язків згідно ст. 76 КК України. Отже випробувальний термін мав закінчитися 04.12.2022. Поміж тим, обвинувачений вчиняє нове кримінальне правопорушення 15 червня 2021 року, тобто в період дії випробувального терміну.

Враховуючи керівні роз`яснення Постанови Пленуму №7 та зважаючи на принцип інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника з тим, щоб повторно звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного за сукупністю вироків покарання.

При цьому, не підлягають врахуванню доводи захисника про те, що обвинувачений допомагає батькам доглядати за братом ОСОБА_10 , який є інвалідом з дитинства та потребує постійного стороннього догляду, оскільки доказів цьому факту стороною захисту до суду апеляційної інстанції не надано.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2022 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 у той самий строк з моменту отримання її копії.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4