УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року
м. Київ
справа № 158/2986/20
провадження № 51-1263 ск 22
Верховний Суд колегією суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 липня 2021 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 24 січня 2022 року щодо ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000615,
встановив:
За вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 липня 2021 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у с. Глибів Гусятинського району Тернопільської області, проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Прийнято рішення щодо процесуальних витрат, речових доказів та цивільного позову.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 19 вересня 2020 року о 21:30, керуючи автомобілем марки «FORD FOCUS», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі «Н-22» Устилуг-Луцьк-Рівне зі швидкістю не менше, ніж 98,4 км/год, у напрямку від м. Луцьк до м. Рівне, в`їхавши у с. Звірів Ківерцівського району Волинської області, порушив вимоги пунктів 2.3 (б), 12.1, 12.3, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, рухався в населеному пункті з перевищенням дозволеної швидкості, не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу в наслідок чого здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_6 , яка отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 24 січня 2022 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.
Не погодившись з вироком місцевого суду та ухвалою апеляційного суду, захисник ОСОБА_4 , котрий діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 ,звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, просить вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 липня 2021 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 24 січня 2022 року скасувати, визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у межах санкції статті, звільнивши засудженого від відбування покарання із застосуванням до нього положень ст. 75 КК України.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі виду та розміру покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Як вбачається з копій судових рішень, місцевий суд, з рішенням якого погодився й суд апеляційної інстанції, дотримався наведених вимог матеріального права.
Так, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, який відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином. Санкція ч. 2 ст. 286 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Обираючи ОСОБА_5 вид та розмір покарання, суд належним чином врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, сприяння слідству, часткове відшкодування шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу винного, котрий раніше не судимий, характеризується позитивно, його молодий вік, та правильно призначив останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, що є мінімальним в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК, а також застосував додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Також неспроможними є й доводи захисника ОСОБА_4 щодо можливості виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання у виді позбавлення волі із застосування положень ст. 75 КК.
Згідно з приписами ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Врахувавши конкретні обставини вчиненого злочину та його наслідки, а саме те, що ОСОБА_5 допустив грубі порушення Правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом з перевищенням швидкості руху у межах населеного пункту, скоїв наїзд на пішохода неповнолітню ОСОБА_6 , котра перетинала дорогу, що призвело до її загибелі, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання у виді позбавлення волі.
При цьому, всупереч твердженням захисника у касаційній скарзі, судом було взято до уваги дії ОСОБА_6 , яка здійснювала перехід автодороги у непередбачуваному для цього місці та дійшов висновку, що її дії не несуть в собі причинно наслідковий зв`язок вчинення ДТП. Разом з тим, суд не взяв до уваги твердження захисника про те, що остання перебувала у стані алкогольного сп`яніння, оскільки такі твердження спростовуються висновком експертизи.
На думку колегії суддів, у даному конкретному випадку, призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Разом з тим, суд навів мотиви про відсутність достатніх підстав для застосування положень ст. ст. 75, 76 КК.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, перевіривши доводи апеляційних скарг сторони захисту у частині призначеного ОСОБА_5 покарання, які є аналогічними доводам касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , апеляційний суд відповідно до приписів ст. 419 КПК обґрунтовано визнав їх неспроможними та з наведенням докладних мотивів ухваленого рішення, залишив вирок місцевого суду без зміни.
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам

статей 370, 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 липня 2021 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 24 січня 2022 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3