Справа № 357/6006/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в м. Біла Церква в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні, без виклику учасників судового провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000865, яке внесене до ЄРДР 16 червня 2022 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецьк Луганської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, працюючого електрозварником у ТОВ «Устимівська філія ПрАТ Акціонерна компанія САТЕР», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 жовтня 2013 року за ч. 2 ст. 309 КК України, до позбавлення волі строком на три роки, згідно із ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки;

2) вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 грудня 2014 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, 70, 71 КК України, до позбавлення волі строком на три роки сім місяців позбавлення волі;

3) вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України позбавлення волі строком на чотири роки, згідно із ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки,

за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

учасники кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник адвокат ОСОБА_5 , установив таке.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Досудовим розслідуванням встановлено таке.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року № 60/95-ВР, передбачено, що обіг наркотичних засобів, включених до таблиці І «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, тобто і «метадону» (фенадону), включеного до таблиці І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, допускається лише в цілях, передбачених ст. 19, 20, 23 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», а саме:

1.Використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у експертній і оперативно-розшуковій діяльності (ст. 19 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року № 60/95-ВР);

2.Діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у наукових та навчальних цілях, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст. 20 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року № 60/95-ВР);

3.Використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у ветеринарній медицині (ст. 23 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року № 60/95-ВР).

Однак, в порушення вищевказаних вимог чинного законодавства, ОСОБА_3 16 червня 2022 року близько 14 години проходячи поблизу будинку № 10 по вул. Курсова у м. Біла Церква, Київська область, на земельній ділянці незаконно придбав-знайшов згорток фольги в середині якого знаходились чотири пакунки з кристалоподібною речовиною білого кольору, ззовні схожою на наркотичний засіб. Переконавшись, що знайдена ним речовина є наркотичним засобом, а саме «метадоном», оскільки в минулому мав досвід вживання наркотичних засобів, поклав вказаний згорток фольги до правої кишені штанів, в які був одягнений, та залишив при собі незаконно зберігати для власного вживання без мети збуту.

В подальшому, 16 червня 2022 року близько 16:35 год., перебуваючи біля будинку № 18 по вул. О.Гончара у м. Біла Церква, Київська область, ОСОБА_3 був зупинений працівниками поліції для перевірки на предмет зберігання заборонених в обігу речей. Після цього, під час проведення особистого обшуку у правій кишені штанів, в які він був одягнений, було виявлено та вилучено працівниками поліції згорток фольги в середині якого знаходились чотири пакунки з кристалоподібною речовиною білого кольору, яка містить у своєму склад наркотичний засіб, обіг якого обмежено «метадон» (фенадон), масою 0,302 г., який ОСОБА_3 , посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів і охорону здоров`я населення, всупереч Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року № 60/95-ВР, незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 349 КПК України, допит обвинуваченого не здійснювався.

Згідно із ч. 2 ст. 382 КПК України, замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає: щире каяття.

Обставини передбачені ч. 1 ст. 67 КК України, прокурором не заявлялися.

Мотиви призначення покарання.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Верховного Суду, що міститься в постанові від 23 червня 2020 року, у справі № 171/8/17, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК України), але і з обов`язковим урахування конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України є кримінальним проступком, за вчинення якого передбачене покарання у виді: штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Отже, зважаючи на ступінь тяжкості та обставини вчинення кримінального правопорушення, установлені дані про особу ОСОБА_3 , який раніше неодноразово судимий (а.с. 105), за місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 107), на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с. 70), має ряд хвороб (а.с. 84-92), на військовому обліку не перебуває (а.с. 98), є переселенцем (а.с. 81-83), обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливе без ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити покарання, в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 309 КК України, у виді трьох місяців арешту.

Суд вважає, що призначення більш суворого виду покарання не є необхідним, а менш суворе у виді штрафу або виправних робіт не сприятиме його виправленню.

Судом установлено, що згідно із вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України позбавлення волі строком на чотири роки, згідно із ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, при застосуванні правил ст. 71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 вчинив новий злочин, до завершення іспитового строку, визначеного вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2021 року, суд визначає йому остаточне покарання за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.

Згідно із ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_3 необхідно зарахувати один день його попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день арешту.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до довідки про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні № 0000865, висновок експерта від 07 липня 2022 року № СЕ-19/111-22/21636-НЗПРАП, витрати на проведення експертизи становлять 1 510,24 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 124 КПК України, їх необхідно стягнути із ОСОБА_3 в дохід держави.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно із постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 08 липня 2022 року, наркотичний засіб, обіг якого обмежено «метадон», масою 0,302 г. та сильнодіючий лікарський засіб дифенгідрамін (димедрол), масою 0,360 г. визнано речовими доказами.

Згідно із п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України, їх необхідно знищити.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу, судом не встановлено.

Керуючись ст. 100, 124, 368, 374, 381-382, 395, 475, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України у виді трьох місяців арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2021 року до покарання, призначеного за даним вироком, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_3 , пов`язаного із виконанням даного вироку.

Згідно із ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 у строк відбуття покарання, один день його попереднього ув`язнення 16 червня 2022 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 1 510,24 грн.

Речові докази, а саме: наркотичний засіб, обіг якого обмежено «метадон», масою 0,302 г. та сильнодіючий лікарський засіб дифенгідрамін (димедрол), масою 0,360 г., - знищити.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, через Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, протягом тридцяти днів з дня отримання його копії, з урахуванням особливостей, передбачених частиною першою статті 394 цього Кодексу

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя:

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_1

Київської області