Житомирський апеляційний суд
Справа №286/2101/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000131 за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , директора ТОВ "Золотий Коровай" ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 23.09.2021 року,

щодо

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, жителя АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю :
прокурора ОСОБА_14

захисника ОСОБА_11 , ОСОБА_12
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_6
представників потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16

(в режимі відеоконференції)

Представника ТОВ «Золотий Каравай» ОСОБА_17

обвинуваченого ОСОБА_13 ,

в с т а н о в и л а:
Прокурор в апеляційній скарзі вирок в частині призначення покарання просить скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_13 призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України, у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.Посилається на те, що призначене обвинуваченому покарання є надмірно м`яким і таким, що не відповідає даним про особу обвинуваченого та обставинам, що обтяжують покарання.Зокрема вказує на те, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_13 , в порушення вимог ст.ст.50,65 КК України, не врахував наслідки, які настали від злочинних дій обвинуваченого, а саме те, що загинула молода людина, думку потерпілих, які наполягали на призначенні ОСОБА_13 суворого покарання, а також те, що обвинувачений вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав.

В поданих апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 просять вирок суду відносно ОСОБА_13 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_13 призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України, у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.Посилається на те, що призначене обвинуваченому покарання є надмірно м`яким і таким, що не відповідає даним про особу обвинуваченого та обставина, що обтяжують покарання.Зокрема вказують на те, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_13 , не врахував наслідки, які настали від злочинних дій обвинуваченого зокрема те, що загинув їх близький родич, їх думку, про призначення ОСОБА_13 суворого покарання та те, що обвинувачений не попоросив вибачення у потерпілих, не визнав вину у вчиненні вказаного злочину.

Крім цього, потерпіла ОСОБА_6 просить задовольнити повністю її цивільний позов, а потерпілі ОСОБА_7 і ОСОБА_8 просять повністю задовольнити їх цивільний позов про стягнення моральної шкоди.

В поданій апеляційній скарзі захисники обвинуваченого ОСОБА_13 адвокати ОСОБА_11 та ОСОБА_12 просять вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити.Посилаються на те, що протокол огляду місця події від 25.05.2018 року не відповідає вимогам ч.3 ст. 223 КПК України та містить ряд недоліків та не відповідає фактичним обставинам справи, а тому на думку апелянтів є недопустимим доказом по справі.

В поданій апеляційній скарзі директор ТОВ «Золотий КОРОВАЙ» ОСОБА_10 вирок суду в частині, що стосується цивільного позову ОСОБА_7 про стягнення з ТОВ «ЗОЛОТИЙ КОРОВАЙ» моральної шкоди просить змінити, зменшити розмір стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_7 до 69 415,50 грн. Вказує, що вирок суду в частині цивільного позову ОСОБА_7 є необгрунтованим внаслідок невідповідності висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження. Звертає увагу на те, що в даній справі шкода спричинена внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, та наявності вини обох учасників ДТП. А тому розмір моральної шкоди, який стягнутий на користь ОСОБА_18 має бути зменшений.

На апеляційні скарги ОСОБА_19 і ОСОБА_7 директор ТОВ «Золотий КОРОВАЙ» подав заперечення в яких просить їх апеляційні скарги залишити без задоволення.

Вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 23.09.2021 року ОСОБА_13 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_13 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_13 судом покладено обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_13 залишено попередній - особисте зобов`язання.
Позов ОСОБА_7 постановлено задовольнити частково.
Постановлено стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_7 14 125,00 гривень відшкодування матеріальної шкоди та 5 584,5 гривень відшкодування моральної шкоди.
Постановлено стягнути з ТОВ «Золотий коровай» на користь ОСОБА_7 94 415,5 гривень у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_8 відмовлено.
Постановлено стягнути з ОСОБА_13 на користь держави 5148,00 гривень процесуальних витрат на проведення судових експертиз.
Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Як визнав суд, 25 травня 2018 року близько 07 години 15 хвилин ОСОБА_13 керував технічно справним автомобілем «ГАЗ-3302», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався ним по проїзній частині вулиці Центральна в с. Гошів Овруцького району Житомирської області у напрямку центру села.
У вказаний день та час, проїжджаючи ділянку дороги біля будинку № 5 вул. Центральна, водій ОСОБА_13 , в порушення вимог пункту 2.3.б) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, а саме до появи попереду автомобіля «ВАЗ 2110», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким по смузі протилежного напрямку керував ОСОБА_18 , в порушення пунктів 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України, не надав перевагу в русі водієві зустрічного напрямку, змінив напрямок свого руху ліворуч на зустрічну смугу, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, що призвело до зіткнення вказаних автомобілів.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_18 отримав тяжке тілесне ушкодження від якого загинув на місці пригоди.
Заслухавши доповідача, прокурора про задоволення апеляційних скарг прокурора у кримінальному провадженні та потерпілих і залишення без задоволення апеляційних скарг захисників та директора ТОВ «Золотий КОРОВАЙ», потепілих та їх представників, які просили задовольнити апеляційні скарги потерпілих і прокурора і залишити без задоволення апеляційні скарги захисників і директора ТОВ «Золотий КОРОВАЙ», представника ТОВ «Золотий КОРОВАЙ», яка просила задовольнити апеляційні скарги товариства та захисників і заперечували проти задоволення апеляційних скарг потерпілих і прокурора, захисника і обвинуваченого про задовлення апеляційних скарг захисників та представника ТОВ «Золотий КОРОВАЙ» і про залишення без задоволення апеляційних скарг потерпілих і прокурора, перевіривши матеріли кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скаргу прокурора, потерпілих слід задовольнити частково, а апеляційні скарги захисників та директора ТОВ «Золотий КОРОВАЙ» необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_13 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення стверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами і є обґрунтованим.

Дії ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 286 КК України, кваліфіковано правильно.

Визнаючи винуватим ОСОБА_13 у вчиненні вищевказаного злочину суд послався на показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , показання експертів ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , висновок експерта №227 від19.06.2018 року, висновок експерта №3/482 від 22.06.2018 року, висновок експерта №3/483 від 23.06.2018 року, висновок експерта №3-501 від 21.06.2018 року, висновок експерта №3-502 від 18.06.2018 року, висновок експерта №3/1092 від 09.01.2019 року, висновок експертного дослідження №31 від 05.10.2018 року, протокол слідчого експеременту за участю за участю ОСОБА_13 і протокол огляду місця події від 25.05.2018 року.

Належність та допустимість вищевказаних доказів, окрім протоколу огляду місця події від 25.05.2018 року не оспорюється ніким з можливих апелянтів.

Що стосується доводів захисників про визнання недопустимим доказом по кримінальному провадженні - протоколу огляду місця ДТП від 25.05.2018 року, то колегія суддів їх вважає необгрунтованими з огляду на наступне.

Під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції стороною захисту заявлялося клопотання про визнання недопустимим вказаного доказу. Суд першої інстанції розглянув вказане клопотання і залишив його без задоволення.
Так, вирішуючи питання про допустимість даного доказу, суд врахував положення ст.ст. 84, 86, 87, 99 КПК України і при цьому у вироку зазначив, що огляд місця події проводився уповноваженою особою у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, вказаний процесуальний документ підписаний слідчими, понятими, спеціалістом. Схема до протоколу підписана слідчим та понятими. Зауважень до протоколу огляду місця події та до схеми, яка додана до нього від учасників слідчої дії не надходило, а положення ст. 237 КПК України не передбачають обов`язкової присутності при огляді місця події підозрюваного та його захисника.Суд прийшов до висновку, що порушень вимог КПК, які б мали наслідком визнання доказу недопустимим, а також істотного порушення прав та свобод людини, як це передбачено ст. 87 КПК України, судом не встановлено. Незгода учасників провадження з самим змістом документу не є підставою для визнання доказу недопустимим відповідно до вимог КПК України.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.
Що стосується доводів апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про повне задоволення їх цивільних позовів та про стягнення на їх користь з обвинуваченого моральної шкоди та доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 про повне задоволення її цивільного позову то вони задоволенню не підлягають з таких підстав.

Як видно з матеріалів кримінального провадження потерпілою ОСОБА_7 заявлений цивільний позов про стягнення з ТОВ «Золотий коровай», ПрАТ СК «Арсенал Страхування» солідарно 300 000 грн. моральної шкоди і 73 830грн. майнової шкоди, та про стягнення з ОСОБА_13 500 000грн. моральної шкоди, а також заявлено цивільний позов про стягнення з ТОВ «Золотий коровай» шкоду, завдану смертю потерпілого, на утримання дітей: ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1184 грн. щомісячно до досягнення ОСОБА_27 повноліття, а Олексієм 23-х років.
Потерпілою ОСОБА_6 заявлений цивільний позов про стягненя з ТОВ «Золотий коровай», ПрАТ СК «Арсенал Страхування» солідарно 200 000 грн., моральної шкоди та про стягнення з ОСОБА_13 400 000грн. моральної шкоди.
Потерпілою ОСОБА_8 заявлений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_13 500 000 грн. моральної шкоди.
Вирішуючи цивільні позови потерпілих про стягнення моральної та матеріальної шкоди, суд дотримався положень ст.ст. 127, 128, 129 КПК України, положень ст. 81 ЦПК України, положень ст.ст. 23, 1187, 1188, 1172, 1193, 1200 ЦК України, норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та обгрунтовано частково задовольнив цивільний позов ОСОБА_7 та стягнув з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на її користь 14 125,00 грн. матеріальної шкоди та 5 584,5 грн. моральної шкоди і стягнув з ТОВ «Золотий коровай» на користь ОСОБА_7 94 415,5 грн. моральної шкоди.
Зокрема, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_7 суд врахував, що внаслідок ДТП загинув її чоловік ця втрата для неї є непоправною, що беззаперечно порушило звичайний життєвий ритм і як наслідок спричинило моральні страждання, тому враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, поведінку самого загиблого оцінив її в сумі 100 000 грн.Однак, враховуючи, що шкода була заподіяна обвинуваченим, який знаходився під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, і яка не покривається страховою виплатою, то вказану шкоду, враховуючи ліміт відповідальності страховика (5584, 50 грн.) суд стягнув з роботодавця ОСОБА_13 - ТОВ «Золотий коровай» у розмірі 94415,5 грн.Підстав для збільшення розміру моральної шкоди про, що зазначає в апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 та підстав для зменшення розміру моральної шкоди про, що вказано в апеляційній скарзі ТОВ «Золотий коровай», колегія суддів не знаходить.
Також, суд правильно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди, завданої їй смертю брата ОСОБА_18 , оскільки правові підставі для отримання відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю фізичної особи є у осіб, перелічених у ст. 1168 ЦК України, а втрата близького родича, з яким хоча і були тісні зв`язки і добрі стосунки, але який не є подружжям, одним з батьків (усиновлювачем) або дитиною позивача, або з яким позивач не проживав однією сім`єю, не є підставою для стягнення моральної шкоди у зв`язку зі смертю такого родича, відповідно до положень цивільного законодавства України.
Крім цього, суд цілком обгрунтовано відмовив у задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_13 про стягнення моральної шкоди, оскільки шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що на відповідній правовій підставі належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Рішення суду є належно мотивованим, з ним погоджується і колегія суддів, підстав для зміни вироку суду в частині цивільного позову про, що зазначають в апеляційних скаргах директор ТОВ "Золотий Коровай" ОСОБА_10 та потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , апеляційний суд не знаходить.

Між тим, підлягають до часткового задоволення апеляційні скарги прокурора та потерпілих.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Так, призначаючи ОСОБА_13 покарання, суд врахував, що він вчинив тяжке кримінальне правопорушення з необережності від якого загинула молода людина, позитивно характеризується за місцем роботи, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря наркоголога і психіатра не перебуває, обставин, які обтяжують покрання та обставин, які його пом`якшують не встановлено, поведінку потерпілого, який також під час дороньо-транспортної пригоди порушив правила дорожнього руху, а тому призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавленя волі без позбавлення права керувати транспортним засобом, а на підставі ст. 75 КК України звільнив ОСОБА_28 від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_13 за ст. 286 ч.2 КК України та звільняючи обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України не достаньо врахував, що від вчинення ним кримінального правопорушення настали тяжкі наслідки- загинула молода людина та не врахував думку потерпілих, які наполягали на призначенні ОСОБА_13 суворого покарання.

Отже, висновок суду першої інстанції про можливість призначення ОСОБА_13 покарання із застосуванням ст. 75 КК України є не достатньо вмотивованим, призначене обвинуваченому покарання є надмірно м`яким і таким, що не відповідає даним про його особу та обставинам, що обтяжують покарання.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів приходить до переконання, що виправлення, перевиховання та попередження вчинення ОСОБА_13 нових злочинів можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства, а тому вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання скасувати та постановити новий вирок, при цьому враховуючи, що ОСОБА_13 вчинив тяжке кримінальне правопорушення з необережності від якого загинула молода людина, позитивно характеризується за місцем роботи, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря наркоголога і психіатра не перебуває, думку потерпілих які просили призначити обвинуваченому суворе покарання, а тому призначає йому покарання в санкції ч.2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
Колегія суддів частково задовольняє апеляційній вимоги прокурора та потерпілих в яких вони просять скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та призначити Литвину покарння за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді 5 позбавлення з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, оскільки з матеріалів кримінального провадження видно, що вироком Овруцького районного суду від 16.01.2020 року ОСОБА_13 було засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, однак за апеляційною скаргою захисників обвинуваченого, ухвалою Житомирського апеляційного суду від 13.05.2020 року, вирок Овруцького районного суду від 16.01.2020 щодо ОСОБА_13 скасовано, призначено новий розгляд у суді першої інстанції, а тому враховуючи положення ч.2 ст. 416 КПК України, відповідно до якої при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, колегія суддів частково задовольняє апеляційні скарги потерпілих та прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційній скарги директора ТОВ "Золотий Коровай" ОСОБА_10 та захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 23.09.2021 року, щодо ОСОБА_13 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_13 призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Строк відбуття покарання ОСОБА_13 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: