КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/2327/2022 Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

24 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2022 року,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2022 року клопотання прокурора ОСОБА_8 задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину Азербайджанської Республіки, запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23 червня 2022 року включно.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції враховуючи у сукупності конкретні обставини справи, те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжкого, за який передбачено покарання на строк до 10 років позбавлення волі, дані про особу обвинуваченого, який за змістом обвинувального акту та обставин встановлених органом досудового розслідування, з місця події втік, є громадянином іноземної країни Республіки Азербайджан, рішенням органів ДМС від 15.03.2021 останньому скасовано посвідку на тимчасове проживання в Україні, дійшов висновку, що на даний час продовжують існувати ризики, визначені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчиняти спроби переховуватися від суду, з огляду на покарання, яке йому загрожує у випадку встановлення судом його винності, впливати на недопитаних потерпілих і свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку та виконання ОСОБА_6 обов`язків у кримінальному провадженні. Окрім того, з урахуванням положень п.2 ч.4 ст. 183 КПК України суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визначення ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2022 року просить її скасувати і постановити нову ухвалу, якою обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний із тримання під вартою або обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави та покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 в порушення вимог кримінального процесуального закону, розглянув справу без участі обвинуваченого і перекладача, чим порушив, визначені ст. 42 КПК України права обвинувачено.
Крім того, апелянт вважає, що кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 121 КК України є сумнівною, і посилання суду на тяжкість злочину, як на підставу продовження обвинуваченому строку тримання під вартою є явно передчасною виходячи з принципу презумпції невинуватості. Також, на переконання захисника, посилання суду на те, що ОСОБА_6 є громадянином Республіки Азербайджан порушує принцип рівності перед законом і судом за громадянством та етнічним походженням. Зазначає, що ОСОБА_6 , в ході досудового слідства та в суді заявляв, що визнає себе винним у діях, внаслідок яких настала смерть потерпілого, розкаюється та готовий нести покарання і відшкодувати майнову шкоду, однак не погоджується з правовою кваліфікацією, оскільки не передбачав ніяких серйозних наслідків від нанесених двох ударів потерпілому. Також, захисник вказує на те, що ОСОБА_6 не тікав, а поїхав з місця події, так як не припускав настання тяжких наслідків для потерпілого, а тому твердження суду, як на підставу для продовження строку дії запобіжного заходу про те, що ОСОБА_6 втік з місця події, з огляду на те, що судовий розгляд по суті ще не проводився, є передчасним. Вказує, що сама подія правопорушення нанесення обвинуваченим ударів рукою потерпілому, встановлена об`єктивними даними, а саме матеріалами відео спостереження і не заперечується обвинуваченим, а тому доводи обвинувачення про можливий вплив підозрюваного на свідків і потерпілих з метою зміни їх показань є безпідставним.
Крім того, захисник посилається на безпідставність твердження суду першої інстанції про вірогідність вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, оскільки ніяких даних про протиправну поведінку обвинуваченого до або після події кримінального правопорушення до суду надано не було
Таким чином, на переконання захисника наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є сумнівною.
Вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 отримав вищу освіту в Україні, одружений з громадянкою України і разом з дружиною має постійне місце проживання в м. Києві, що вказує на тісні соціальні зв`язки в України, наміру переховуватись від суду і виїжджати за межі України, його підзахисний не має, його дружина зобов`язується сплатити помірну заставу. Крім того, обвинувачений висловив своє бажання стати на захист України від військового вторгнення збройних сил Російської Федерації. Також, апелянт зазначає, що дружина та брат обвинуваченого ОСОБА_6 , у разі зміни йому запобіжного заходу, гарантують його належну процесуальну поведінку.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що жодне рішення суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, у зв`язку з ненаданням судом першої інстанції матеріалів до Київського апеляційного суду не було переглянуто, що вказує на грубе порушення права обвинуваченого на апеляційний розгляд скарги.
Апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не містить клопотання про її розгляд за участю сторін, а відтак апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч.4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

25 квітня 2022 року в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилаючись на те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити незаконний вплив на ще не допитаних свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначає, що вказані ризики є реальними, стійкими, триваючими та виправдовують саме такий рівень суворості запобіжного заходу.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2022 року продовженообвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23 червня 2022 року включно.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, потерпілих і їх представника та захисників обвинуваченого, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував, конкретні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність таких ризиків які б давали достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними з огляду на наступне.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який є громадянином іноземної країни Республіки Азербайджан, рішенням органів ДМС від 15.03.2021 йому було скасовано посвідку на тимчасове проживання в Україні, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення такі ризики не зменшились і виправдовують подальше його тримання під вартою.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що посилання на громадянство ОСОБА_6 порушує принцип рівності перед законом і судом за громадянством та етнічним походженням, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки, та обставина, що обвинувачений ОСОБА_6 , є уродженцем та громадянином іноземної країни, жодним чином не порушує принцип рівності перед законом, а лише свідчить про наявність всіх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , якому скасовано посвідку на тимчасове проживання в Україні, у сукупності з усіма обставинами, які враховані судом першої інстанції, на даному етапі провадження,без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою може ухилятись від суду. Те, що обвинувачений має місце проживання в м. Києві, дружину і брата, які гарантують належну поведінку обвинуваченого, не може свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які б давали достатні підстави вважати, що обвинувачений не зможе здійснити дії, передбачені п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а також слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з врахуванням того, на даний час у даному кримінальному провадженні свідки та потерпілий не допитані, з великою ймовірністю існує і ризик незаконного впливу обвинуваченого на них.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується сама подія правопорушення, що на переконання захисника свідчить про відсутність ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, в тому числі і показань свідків та потерпілого, які на даний час не допитані, і на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення. Окрім того, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, обставини кримінального правопорушення не досліджуються та оцінка доказам не надається, а тому посилання захисника на обставини справи, покази свідків та обвинуваченого, колегія суддів вважає неспроможними.

Колегія суддів критично оцінює доводи захисника про порушення прав ОСОБА_6 під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, оскільки перевіркою наданих суду апеляційної інстанції матеріалів встановлено, що судом першої інстанції були застосовані всі заходи щодо забезпечення явки обвинуваченого в судове засідання, зокрема, надано до Київського слідчого ізолятора запит на доставку обвинуваченого в судове засідання, або ж при неможливості це зробити забезпечити участь обвинуваченого в судовому засіданні, шляхом проведення засідання в режимі відеоконференцзв`язку. Проте, з об`єктивних причин, враховуючи введенням Указом Президента України на території країни воєнного стану доставка до приміщень судів осіб, які утримуються в Київському СІЗО не здійснювалась та забезпечення участі обвинуваченого в режимі відеоконференцзв`язку здійснено не було.

До того ж, колегія суддів відмічає, що під час судового засідання брали участь два професійні захисники.

З приводу іншого доводу апеляційної скарги про порушення прав обвинуваченого судом апеляційної інстанції, зокрема, те, що жодна з попередніх ухвал суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходцу у виді тримання під вартою не переглядалась судом по суті, то колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що захисниками обвинуваченого ОСОБА_6 неодноразово, як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження в суді першої інстанції, дійсно оскаржувались рішення про продовження строку тримання під вартою, разом з тим, апеляційні провадження по цим апеляційним скаргам були закриті у зв`язку з відмовою захисника за погодженням з обвинуваченим від апеляційної скарги. Ця обставина не може вказувати на порушення права ОСОБА_6 на апеляційний розгляд, як про це вказує захисник в апеляційній скарзі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою. Зважаючи на наведене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянта про те, що наведені у судовому рішенні ризики є сумнівними, колегія суддів вважає безпідставними.
Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Щодо доводів захисника про можливість визначення розміру застави, то апеляційний суд звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, а тому відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, за вказаних обставин, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Керуючись ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23 червня 2022 року включно без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_4 ОСОБА_4