Ухвала
Іменем України
14 червня 2022 року
м. Київ
справа № 161/6698/22
провадження № 51- 1677 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу судді Волинського апеляційного суду від 6 червня 2022 року, якою відмовлено

у відкритті апеляційного провадження за його скаргою на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 2 червня 2022 року,
встановив:
До Касаційного кримінального суду Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , у якій він ставить питання про перегляд зазначеної ухвали судді апеляційного суду в касаційному порядку у зв`язку

з порушеннями норм Кримінального процесуального кодексу України

(далі КПК), просить скасувати ухвалу судді апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 2 червня 2022 року закрито судове провадження з розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора Волинської обласної прокуратури та зобов`язання вчинити дії, а саме невідкладно письмово повідомити йому про результати розгляду скарги

від 19 травня 2022 року з прийняттям процесуального рішення відповідно до вимог ст. 110 КПК.

Ухвалою судді Волинського апеляційного суду від 6 червня 2022 року, на підставі ч. 4 ст. 399 КПК, відмовлено у відкритті апеляційного провадження

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на зазначену ухвалу слідчого судді.

Захисник не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, звернувся

із вказаною скаргою, яку просить задовольнити. При цьому посилається

на необґрунтованість і невмотивованість ухвали слідчого судді та ухвали судді апеляційного суду з огляду на недотримання вимог статей 7, 9, 110, 303, 305, 307, 308, 309 КПК, п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України. Вважає, що апеляційний суд, відмовивши у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою

на ухвалу слідчого судді, істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону. Також у скарзі посилається на рішення Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року (справа № 237/1459/17, провадження № 13-19кс18).

Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена.
Зокрема, частинами 2 і 3 ст. 309 КПК передбачено оскарження під час досудового розслідування в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову

в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній. Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
При цьому, згідно із положеннями ч. 3 ст. 392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається із наявних у Суді матеріалів, ухвала слідчого судді стосується безпосередньо відмови у задоволенні скарги на бездіяльність прокурора Волинської обласної прокуратури та зобов`язання вчинити дії, а саме невідкладно письмово повідомити йому про результати розгляду скарги від 19 травня 2022 року з прийняттям процесуального рішення відповідно до вимог ст. 110 КПК.
Водночас у цьому кримінальному провадженні питання про оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування чітко врегульовані вищезазначеними спеціальними нормами чинного КПК.
З урахуванням наведеного, суддя апеляційного суду розглянувши матеріали

за апеляційною скаргою, обґрунтовано звернув увагу на те, що зазначеними нормами чинного КПК не передбачено оскарження в апеляційному порядку ухвал слідчого судді про закриття судового провадження з мотивів, передбачених

п. 2 ч. 2 ст. 305 КПК.
З урахуванням вищенаведеного, Суд також не може прийняти до уваги рішення Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року, на яке посилається

в касаційній скарзі захисник, оскільки це рішення постановлене за інших процесуальних підстав, які не врегульовані чинним КПК.
У силу ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню

в апеляційному порядку.
Отже, суддя апеляційної суду, встановивши, що ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає і, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (Рішення у справі "Скорик проти України" від 08 січня 2008 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.
Такої ж позиції притримується Конституційний Суд України, відповідно до якої обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий пп. 3 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддяі порушенням конституційних прав, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу судді Волинського апеляційного суду від 6 червня 2022 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його скаргою на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 2 червня 2022 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3