Дата документу 17.06.2022
ІЛЛІЧІВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України
17 червня 2022 року м. Чорноморськ
Слідчій суддя Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_1
номер справі №501/1498/22 провадження (1-кс/501/319/22)
розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання старшого слідчого ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_2 про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_3 , за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000446 від 11 червня 2022 року,-
участь у справі приймали: старший слідчій ВП ОСОБА_2
прокурора: ОСОБА_4
адвокат ОСОБА_5
підозрюваний ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад клопотання.

13 чеврня 2022 року слідчий СВ ВП №1 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 за погодженням з прокурором Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на певний період доби відносно підозрюваного ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи клопотання слідчий посилається на те, що у провадженні СВ ВП №1 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження 0000446 від 11 червня 2022 року за фактом спричинення ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Так, ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України, на даний час існують ризики того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перебуваючи на волі, може впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим слідчий просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Позиція учасників судового процесу.

Слідчий в судовому засіданні підтримала клопотання, просила обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки наявні ризики, передбачені п.п. 3, 4 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, вважав що більш м`який запобіжний захід не буде відповідати завданням кримінального провадження.

Прокурор в судовому засіданні вважав що клопотання є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню.

Захисник у судовому засіданні враховуючи вік підозрюваного соціальні зв`язки, поведінку потерпілого відносно підозрбваного можливим застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав позицію захисника.

Суддя дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, якими слідобґрунтовує доводи клопотання, заслухавши думки учасників кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми.
Приписами ч. 1 ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 176 Кримінального процесуального кодексу України домашній арешт є одним із видів запобіжного заходу.
Згідно вимог ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України виключною та єдиною метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Частиню 5 ст. 9 Кримінального процесуального кодексу України передбачено ,що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Клопотання прокурора відповідає вимогам ст. 184 Кримінального процесуального кодексу України та містить необхідні відомості, які є обов`язковими в розумінні Закону.
Згідно вимог ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Згідно ч. 1 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вирішуючи питання щодо наявності обґрунтованої підозри суддею враховується практика ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства, відповідно до якого факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.
Суд, не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_3 , виходячи лише з фактичних даних, що містяться в матеріалах, доданих до клопотання, приходить до висновку, що сукупність вищенаведених матеріалів дають підстави вважати, що твердження про можливу причетність ОСОБА_3 до вчинення кримінального правопорушення є обґрунтованим.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 судом також встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.
Так, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України у вигляді можливості переховування ОСОБА_3 від суду встановлений судом з врахуванням того, що ОСОБА_3 під страхом суворого покарання за вчинений злочин може спробувати переховуватися на території Одеської області, або у іншому населеному пункті, як на території України, так і за її межами від органів досудового розслідування та суду, оскільки суворість покарання за вчинений злочин, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура його виконання. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його ув`язнення у невизначеному майбутньому, з засудженням до покарання у найближчій перспективі, виключно у випадку доведеності вини обвинуваченого в інкримінованих йому злочинах, доводять, що цей ризик є наявним.
Водночас, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення волі, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі «Шишков проти Болгарії», пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі "Тасе проти Румунії").
При цьому судом враховується правова позиція в справі ЄСПЛ «Манчіні проти Італії», де зазначено, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.
Відповідно до п. 62 рішення «Боротюк проти України» ЄСПЛ в частині правозастосування ст. 5 Конвенції зазначив: «При цьому існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів. Аналогічні висновки ЄСПЛ прийшов у рішеннях «Смірнова проти Росії», «Вренчев проти Сербії».
Окрім цього, слід враховувати п. 63 рішення ЄСПЛ «Свєршов проти України» також щодо правозастосування ст. 5 Конвенції:«Із пункту 3 статті 5 Конвенції випливає, що зі спливом певного часу саме тільки подальше існування обґрунтованої підозри не може виправдовувати позбавлення свободи і що судові органи зобов`язані навести інші підстави для подовження строку тримання під вартою (див. справи "Яблонський проти Польщі (Jablonski v. Poland), N 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року, та "І.А. проти Франції" (I.A. v. France), N 28213/95, ReportsofJudgmentsandDecisions 1998-VII, п. 102).
При цьому, у п. 52 рішенні Європейського суду з прав людини у справі Ливада проти України від 26 червня 2014 року за заявою № 21262/06 Суд вказує, що аргументи за і проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належ здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватись не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою (рішення у справі Доронін проти України 63-64, рішення у справах Осипенко проти України, заява № 4634/04, пп. 76-80, від 09 листопада 2010року та Харченко проти України, заява № 40107/02, пп. 79-81, 99 та 101, від 10 лютого 2011 року).
Отже, посилання сторони обвинувачення у клопотанні, що наявні ризики передбачені ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, що він буде продовжувати вчиняти дане кримінальне правопорушення, чи має намір вчинити нове, переховуватися від органів досудового слідства, незаконно впливати на свідків та/або експертів у даному кримінальному провадженні в судовому засіданні не доведено, відповідних доказів до клопотання не долучено.

Доводи прокурора, що такі ризики можуть виникнути є безпідставними, оскільки після повідомлення про підозру 13 червня 2022 року ОСОБА_3 від органів досудового слідства не переховується, з його пояснень вбачається що самє він після скоєння злочину прохав викликати поліцію та швидку допомогу.На час розгляду клопотання нових підозр у вчиненні інших кримінальних правопорушень не повідомлено, доказів, що вчинялися спроби незаконно впливати на свідків та/або експертів у даному кримінальному провадженні слідчому судді не подано.
Крім того, підозрюваний самостійно з`явився на розгляд клопотання щодо застосування йому запобіжного заходу, що додатково спростовує доводи прокурора про намір його переховування від органів досудового розслідування та/або суду.
Крім того, відповідно до вимог ст. 178 Кримінального процесуального кодексу України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінує в сукупності вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, за яке передбачене покарання до 8 років позбавлення волі, вік та стан здоров`я ОСОБА_3 , міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місті його постійного проживання.
Висновки суду.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає обґрунтованими доводи захисту, що такий запобіжний захід як особисте зобов`язання забезпечить дотримання обвинуваченим ОСОБА_3 процесуальних обов`язків під час досудового розгляду кримінального провадження, а також нівелює ризики, визначені ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, тому суд вважає доцільним обрати обвинуваченому запобіжний захід з у вигляді особистого зобов`язання, відповідно до ч. 5 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання старшого слідчого ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_2 про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_3 , за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000446 від 11 червня 2022 року - задовольнити частково.
Обрати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Якушевська Коношського району Архангельскої області РФ, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на два місяці, тобто до 13 серпня 2022 року включно.
Покласти на підозрювана такі обов`язки:
?з`являтися до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;
?повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
?утримуватись від спілкування із потерпілим та свідками у вказаному
?кримінальному провадженні.
В решті вимог відмовити.
Контроль за виконанням ухвали суду покласти на старшого слідчого ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_2 на час досудового розслідування, прокурора після передачі справи до суду.

Ухвала в частині відмови у застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, підозрюваний в той же строк з моменту отримання копії ухвали суду, в інший частині ухвала оскарженню не підлягає.
Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Повний текст ухвали виготовлено 17 червня 2022 року.

Слідчій суддя