Справа № 309/611/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.06.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/434/21 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 20.07.2021.
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , працюючий зварювальником ПАТ «Закарпатгаз», з повною середньою освітою, одружений, не судимий, засуджений:
- за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 4000 (чотири тисяч) грн. моральної шкоди.
Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_6 14.02.2021 приблизно о 14 год., знаходячись на території дворогосподарства АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин через постійні візити ОСОБА_8 до його тещі ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність, суспільно-небезпечний характер та карність своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, наніс один удар ОСОБА_8 рукою зажатою в кулак в область обличчя у верхню губу, та правою ногою в область паху, внаслідок чого ОСОБА_8 впав на бетонну доріжку та вдарився коліном, у результаті чого йому було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді рани слизової оболонки губи, садна лівого колінного суглобу, які згідно висновку судово-медичної експертизи №25/Х від 22.02.2021 кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної втрати працездатності.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду від 20.07.2021 скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Вважає висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Звертає увагу суду на те, що судом прийнято до уваги як доказ його винуватості висновок судово-медичної експертизи №25/Х від 22.02.2021, який ґрунтується на припущеннях та є недопустимим
-2-

доказом, оскільки містить істотні суперечності. Так, у висновку експерта зазначається, що тілесне ушкодження у вигляді рани верхньої губи у потерпілого ОСОБА_8 виникло внаслідок дії тупих твердих предметів, якими могли бути руки затиснуті в кулак сторонньої особи, що діяли по механізму удару та малоймовірним є їх виникнення в результаті падіння тіла з висоти власного рості при наданні тілу динамічного прискорення. Тілесне ушкодження у вигляді садна лівого колінного суглобу виникло внаслідок дії тупих предметів, що діяли по механізму удару тертя-ковзання та не виключена можливість виникнення його в результаті падіння тіла з висоти власного росту при наданні тілу динамічного прискорення. В описовій частині експертизи зазначено, що при огляді судмедекспертом ОСОБА_8 , у останнього виявлено рану на слизовій оболонці верхньої губи, натомість експертизою в підсумках зазначено про наявність тілесного ушкодження рани верхньої губи, що містить неточності, оскільки неможливо зрозуміти чи є рана верхньої губи, чи рана слизової оболонки. Окрім того, у своїх висновках експерт допустився припущень, а суперечності в експертизі виражаються в тому, що рану губи потерпілий не міг отримати внаслідок падіння з висоти власного росту, а садно лівого коліна міг. Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_10 ці суперечності та припущення не спростував. Також обвинувачений вказує на невірне розв`язання судом цивільного позову потерпілого, оскільки рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_8 4000 грн. моральної шкоди прийнято з порушенням вимог процесуального права, оскільки по суті позов потерпілого судом взагалі не розглядався, жодних доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, не долучено і таких не міститься в матеріалах кримінального провадження.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника, потерпілого, неявка яких, з огляду на положення ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого, захисника, потерпілого береться до уваги те, що останні належним чином повідомлені про час та місце розгляду кримінального провадження, клопотань чи заяв про відкладення судового розгляду не подавали, в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, апеляційним судом обов`язковість явки обвинуваченого та інших учасників процесу на розгляд кримінального провадження не визнавалась.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка вважає вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає з таких підстав.
Згідно ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».
У відповідності до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

-3-

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України при обставинах викладених у вироку суду, ґрунтуються на зібраних та досліджених при судовому розгляді доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Кваліфікація діяння обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, є вірною.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку.
З вироку суду вбачається, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України не визнав та показав, що 14.02.2021 вдень почала гавкати собака, він вийшов на подвір`я та побачив ОСОБА_8 , який був у стані алкогольного сп`яніння. Він намагався з`ясувати причину візиту потерпілого до їх дворогосподарства на, що той почав на нього скакати, а тому він схопив його, стряс та викинув за куртку за межі подвір`я, однак жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_8 не спричиняв, при цьому у дворі останній не падав.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підтвердження його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, суд першої інстанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду справи, дослідив усі наявні докази у справі та дав їм належну правову оцінку.
Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження підтверджено наведеними у вироку показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 , які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_6 .
Показаннями потерпілого ОСОБА_8 стверджується, що напередодні події він перебував у ОСОБА_9 , яка почала йому скаржитися на свого зятя ОСОБА_6 і попросила дістати їй телефон. 14.02.2021 по дорозі на роботу, вирішив зайти до ОСОБА_9 та віддати мобільний телефон із SIM-картою. Коли зайшов на подвір`я, загавкала собака, він постукав, але ОСОБА_9 не відразу почула стук у двері. В цей час з іншого

-4-

будинку вийшов ОСОБА_6 , який перегородив йому дорогу і почав говорити, що він не повинен сюди приходити. На, що відповів, що він не піде, бо прийшов до власника будинку ОСОБА_11 , а ОСОБА_6 у цьому домі ніхто. На, що обвинувачений почав його проганяти та застосовувати фізичну силу. Почав бити кулаком правої руки в губу, а лівою ногою в пах. Втративши свідомість вдарився коліном та головою у доріжку. Потім ОСОБА_6 виштовхав його та велосипед за межі двору.
З показань свідка ОСОБА_9 вбачається, що вона є власником дворогосподарства АДРЕСА_2 , та тещею обвинуваченого ОСОБА_6 , а потерпілий ОСОБА_8 інколи до неї заходить. 14.02.2021 ОСОБА_8 приніс їй телефон. Після того як постукав ОСОБА_8 , вона почула шум, вийшла на подвір`я і побачила як ОСОБА_6 накинувся на ОСОБА_8 та почав його бити руками, кулаками, однак не може вказати точно куди саме. Такого у її дворі ще не було, від побаченого їй стало не по собі. Не пам`ятає як закінчився інцидент, однак поліція приїхала досить швидко.
Вина ОСОБА_6 , в сукупності з показаннями потерпілого та свідка, підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження.
Із витягу з Єдиного реєстру досудового розслідування у кримінальному провадженню №0000016 від 15.02.2021 вбачається, що 14.02.2021 ОСОБА_8 звернувся із заявою про те, що 14.02.2021 біля 15 год. в АДРЕСА_2 він отримав тілесні ушкодження від зятя своєї знайомої ОСОБА_9 по місцю її проживання.
З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.02.2021 вбачається, що ОСОБА_8 просить прийняти міру до ОСОБА_6 , який 14.02.2021 біля 15 год. за адресою АДРЕСА_2 , з невідомих на це причин, почав агресивно себе поводити, в ході чого нецензурно виражався в його сторону та вдарив декілька разів в область голови та паху.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №25/Х від 22.02.2021, у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження: рана слизової оболонки верхньої губи, садно лівого колінного суглобу. Тілесне ушкодження у вигляді рани верхньої губи виникло внаслідок дії тупих твердих предметів, якими могли бути руки затиснуті в кулак сторонньої особи, що діяли по механізму удару, малоймовірне виникнення їх в результаті падіння тіла з висоти власного зросту при наданні тілу динамічного прискорення. Тілесне ушкодження у вигляді садна лівого колінного суглобу виникло внаслідок дії тупих твердих предметів, що діяли по механізму удару та тертя ковзання, не виключена можливість виникнення його в результаті падіння тіла з висоти власного зросту при наданні тілу динамічного прискорення. Вищезазначені тілесні ушкодження вкладаються в час події, що мала місце 14.02.2021. Вказані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я не більше 6 днів і по цій ознаці їх слід кваліфікувати як легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_8 можна припустити, що мало місце не менш як 2-х кратна дія травмуючих предметів.
Допитаний у судовому засіданні за клопотанням сторони захисту судовий експерт ОСОБА_10 з приводу вказаного експертного висновку пояснив, що 16.02.2021 розпочав проведення даної судово-медичної експертизи. Під час проведення експертизи потерпілий ОСОБА_8 йому повідомив, що 14.02.2021 отримав тілесні ушкодження та звернувся до Хустської ЦРЛ. Надав довідку травматолога за результатом консультації. На час проведення експертизи виявлено рану на слизовій оболонці губи та садно на лівому колінному суглобі. Рана на слизовій оболонці губи виникла внаслідок дії тупих предметів, якими могли бути руки затиснуті в кулак. Садна лівого колінного суглобу могли виникнути внаслідок дії тупих предметів, якими могли бути руки затиснуті в кулак, або внаслідок падіння тіла з висоти зросту. Дані тілесні ушкодження вкладаються

-5-

в подію, яка мала місце 14.02.2021. При проведенні експертизи інші якісь медичні документи не витребовувалися, оскільки довідки травматолога було достатньо. На запитання сторони захисту пояснив, що рана слизової оболонки губи не є наслідком захворювання, а виникла саме внаслідок дії тупих предметів. Щодо зазначення у висновку експерта про малоймовірність виникнення даного тілесного ушкодження в результаті падіння тіла з висоти власного зросту, то пояснив, що у більшості випадків експерт не може зі стовідсотковою імовірністю стверджувати, що ті чи інші тілесні ушкодження виникли саме внаслідок конкретних дій. Тому у висновку експерта і зазначається про малоймовірність існування інших причин виникнення тілесних ушкоджень. При цьому, рана слизової губи у потерпілого ОСОБА_8 практично не могла виникнути внаслідок падіння тіла з висоти власного зросту, оскільки губа не є виступаючою поверхнею голови, а інші виступаючі поверхні голови тілесних ушкоджень не мали. Щодо садна лівого колінного суглобу, то дані тілесні ушкодження могли виникнути як внаслідок дії тупих предметів, якими могли бути руки затиснуті в кулак, так і внаслідок падіння тіла з висоти зросту. Також пояснив відсутність синця на губі тим, що синець утворюється через скупчення крові під шкірним покривом. У даному ж випадку була рана і кров витікала через неї та не скупчувалася, а тому синець на губі і не виник.
Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст.94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.
Таким чином, з матеріалів кримінального провадження та вироку видно, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для справи, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч. Та оцінивши їх у відповідності до вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_6 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України а саме, умисне легке тілесне ушкодження, а тому доводи обвинуваченого ОСОБА_6 викладені у поданій апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Таким чином, установивши в порядку ст.91 КПК України обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, належність та допустимість доказів, з урахуванням доводів обвинуваченого, місцевий суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
На переконання колегії суддів, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази й дав їм у сукупності належну оцінку на, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про недопустимість як доказу висновку судово-медичної експертизи №25/Х від 22.02.2021 з огляду на наявність у ньому суперечливих суджень з приводу механізму отримання потерпілим тілесних ушкоджень були предметом ретельної оцінки суду першої інстанції, які не знайшли підстав для їх задоволення, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

-6-

Висновок судово-медичного експерта Хустського районного відділення Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_10 судом першої інстанції обґрунтовано визнано належним та допустимим доказом, оскільки такий отримано у порядку, встановленому КПК України. Вказана експертиза проведена на підставі постанови слідчого СД Хустського ВП ГУ НП у Закарпатській області ОСОБА_12 від 15.02.2021, експертизу проведено у спеціальній медичній установі - у Хустському районному відділенні Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи, уповноваженою на те особою - експертом ОСОБА_10 , який до того ж в судовому засіданні підтвердив той факт, що внаслідок подій, які мали місце 14.02.2021 за участю ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_8 завдано тілесних ушкоджень.
Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи №25/Х від 22.02.2021, такий належним чином аргументований та мотивований, ґрунтується на ретельному дослідженні, зроблений на підставі діючого законодавства, містить відповіді на усі поставлені питання, висновок обґрунтований дослідницькою частиною, фактичні дані викладені у висновку відносяться до кримінального провадження і мають доказове значення.
Зазначений висновок повністю підтримав в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_10 , яким в ході його допиту, ретельно роз`яснено даний ним висновок та дано вичерпну та чітку відповідь, чому саме ним зазначено про малоймовірність виникнення тілесного ушкодження у вигляді рани слизової оболонки губи внаслідок падіння тіла з висоти власного зросту та можливість виникнення тілесного ушкодження у вигляді садна лівого колінного суглобу в результаті падіння тіла з висоти власного зросту при наданні тілу динамічного прискорення, а використання експертом певної термінології не робить висновок експерта нечітким чи суперечливим.
Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено той факт, що тілесне ушкодження у вигляді рани слизової оболонки губи спричинене потерпілому ОСОБА_8 саме внаслідок нанесення йому обвинуваченим ОСОБА_6 одного удару рукою зажатою в кулак в область обличчя у верхню губу. Також внаслідок нанесення ОСОБА_6 удару потерпілому ОСОБА_8 в область обличчя останній впав на бетонну доріжку та вдарився коліном, в результаті чого йому було спричинено тілесне ушкодження у вигляді садна лівого колінного суглобу, а отже таке тілесне ушкодження знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з діями обвинуваченого, що повністю узгоджується з показаннями потерпілого, свідка, та даними висновку судово-медичної експертизи.
За таких обставин, суд першої інстанції, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85, 94 КПК України, вказані вище всі докази в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення, прийшов до висновку, що обвинуваченим ОСОБА_6 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, а саме спричинення потерпілому ОСОБА_8 умисного легкого тілесного ушкодження.
Таким чином, суд першої інстанції дав вірну, об`єктивну та правильну оцінку, наявним у матеріалах кримінального провадження та перевіреним у судовому засіданні доказам, з урахуванням усіх фактичних обставин кримінального провадження.
Крім того, апеляційним судом не встановлено порушень вимог кримінального процесуального закону при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .
Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що

-7-

пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ці вимоги закону судом першої інстанції належним чином дотримані.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.125 КК України суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого, зокрема позитивну характеристику за місцем роботи та місцем проживання, а також те, що ОСОБА_6 на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше не судимий, одружений та належним чином вмотивував в цій частині своє рішення, з чим погоджується і колегія суддів.
Окрім того, згідно ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадів, встановлених частиною другою цієї статті.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховують вимоги розумності і справедливості ( ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Всупереч доводів апеляційної скарги обвинуваченого, судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди, обгрунтовано прийнято до уваги наявність такої шкоди, тобто те, що протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_6 заподіяно потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження, що привело до того, що ОСОБА_8 зазнав фізичного болю та страждань, душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків.
А тому, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність задоволення цивільного позову лише в частині відшкодування заподіяної потерпілому ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 4000 грн., яка є необхідною і достатньою для відновлення його нормальних життєвих зв`язків, а в решті позову обґрунтовано відмовив.
Тому доводи апеляційної скарги щодо не доведення потерпілим чи матеріалами кримінального провадження факту заподіяння йому моральної шкоди, колегією суддів до уваги не приймаються ще й з огляду на положення п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», якою регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або

-8-

бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Інші доводи апеляційної скарги не носять правового характеру, і не впливають на законність та обґрунтованість постановленого в даному кримінальному провадженні судового рішення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміни вироку, перевіркою матеріалів кримінального провадження в апеляційному порядку не встановлено.
При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст.26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду обвинуваченим та його захисником не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст.404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 20.07.2021 щодо нього, - без змін.
На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції

Судді: