Житомирський апеляційний суд
Категорія ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0004527 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 13 липня 2022 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 10.03.2016 року Корольовським районним судом м.Житомира за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі;
-17.05.2018 року Богунським районним судом м.Житомира за ч.3ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 6 років позбавлення волі, 06.11.2018 року звільнений по відбуттю строку,-

обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України,
в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду в частині призначення покарання змінити, призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі та застосувати ст.75 КК України, звільнивши його від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік із покладенням відповідних обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України. В решті вирок залишити без змін. Вважає вирок суду у наведеній частині необґрунтованим, таким, що підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції в достатній мірі не було враховано обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема те, що він повністю визнає свою вину, щиро кається, активно сприяв розкриттю злочину та добровільно відшкодував завдані збитки, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання. Тому вважає можливим застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій та доведеності його вини, просить вирок суду в частині призначення покарання змінити та призначити йому покарання умовно, щоб він міг вступити до Збройних сил України. Вважає призначене йому покарання занадто суворим. Зазначає, що під час розгляду справи він майже нічого не чув та не розумів, оскільки розгляд справи було проведено в режимі відеоконференції. Вказує, що свою вину визнає повністю та щиро розкаюється у вчиненому. Вважає, що судом не враховано, що він вчинив злочин не під час воєнного стану. Зазначає, що суд не звернув увагу на його неодноразові прохання про звільнення з під варти для вступу до Збройних сил України.

Вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 13 липня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.

До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 10 вересня 2022 року.

Початок строку відбуття покарання встановлено обчислювати з моменту затримання ОСОБА_7 05 травня 2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ТОВ ТК «Полісся Продукт» заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 145,05 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 в прибуток держави процесуальні витрати в розмірі 1884,00 гривень.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 17.10.2019 року близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_7 перебував у магазині «Полісся-Продукт» ТОВ ТК «Полісся-Продукт», що знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.І.Мазепи, 5/1.
У цей день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, а саме: будь-якого майна, що знаходилось у вказаному магазині.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно, переслідуючи корисливий мотив, перебуваючи в торгівельному залі магазину «Полісся-Продукт» ОСОБА_7 із холодильної вітрини взяв до рук нарізану ковбасу «Московську» ТМ «Глобино» вагою 0,08 кг, код 35 593 вартістю 28 грн. 05 коп.; сир твердий «Білозгар 45%» Літинського маслозаводу вагою 0,73 кг, код 44714, вартістю 90 грн. 59 коп.; сир плавлений ковбасний копчений «Гурман» ТМ «Наш Молочник» вагою 0,36 кг., код 9 259, вартістю 29 грн. 41 коп., а всього товару на 145 грн. 05 коп., що належить ТОВ ТК «Полісся-Продукт».
Продовжуючи свої злочинні дії, у цей же час, день та місці ОСОБА_7 направився в напрямку до каси №1 магазину «Полісся-Продукт» ТОВ ТК «Полісся-Продукт», що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. І. Мазепи, 5/1.
У подальшому, усвідомлюючи, що розрахунок за вищевказаний товар не здійснений, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно, з метою особистого збагачення за рахунок третіх осіб, ОСОБА_7 , розуміючи, що за його діями спостерігає касир магазину «Полісся-Продукт» ОСОБА_9 та охоронець магазину «Полісся-Продукт» ОСОБА_10 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, відкрито викрав чуже майно, а саме утримуючи в руках вищевказані товари - продукти харчування на загальну суму 145 грн. 05 коп., ОСОБА_7 у присутності касира магазину «Полісся-Продукт» ОСОБА_9 перетнув межі розрахункових кас та попрямував до виходу з магазину.
У цей день та час охоронець магазину ОСОБА_10 , намагаючись припинити протиправні дії ОСОБА_7 та запобігти відкритому викраденню чужого майна, побігла за останнім, вимагаючи повернутись та сплатити за товар. З метою доведення до кінця свого злочинного умислу, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, розуміючи, що дії охоронця магазину «Полісся-Продукт» ОСОБА_10 можуть позбавити ОСОБА_7 можливості реально розпорядитися викраденим майном, ОСОБА_7 у цей день та час, покинув місце злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ТОВ ТК «Полісся-Продукт» майнової шкоди на суму 145 грн. 05 коп.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України.
Представник потерпілого в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду.
Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в підтримання апеляційних скарг, думку прокурора в їх заперечення, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до положень ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд вказаних вимог закону дотримався.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за викладених в оскаржуваному вироку обставин, ніким в апеляційному порядку не оспорюються, як і не оспорюється правильність кваліфікації його дій, а тому у вказаній частині вирок суду не переглядається.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо призначення занадто суворого покарання, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до санкції ч.2 ст.186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, тобто судом першої інстанції призначено обвинуваченому ОСОБА_7 мінімальний строк покарання, з врахуванням особи обвинуваченого та вимог ч.2 ст.65 КК України.

Так, відповідно до ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке виразилось у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, яке відповідно ст.12 КК України є тяжким злочином. Взяв до уваги обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та відсутність обставин, які його обтяжують. Врахував дані про особу ОСОБА_7 , який неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває та згідно висновку органу пробації ризик вчинення ним повторного правопорушення оцінюється як високий та ризик небезпеки для суспільства як середній. Фактори, що підвищують ймовірність вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення повторно є матеріальне становище останнього, проблеми контролю над поведінкою та мисленням, стосунки у суспільстві та ставлення до правопорушень.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст.186 КК України у мінімальному розмірі, що на думку апеляційного суду відповідає особі останнього та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту щодо можливості застосування до призначеного покарання вимог ст.75, 76 КК України, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки застосування вказаних норм закону є правом, а не обов`язком суду. Крім того, з урахуванням зазначених вище обставин вчинення кримінального правопорушення та даних про особу обвинуваченого, апеляційний суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Крім цього, не підлягають задоволенню і апеляційні вимоги про застосування щодо обвинуваченого положень ст.69 КК України, оскільки в матеріалах провадження відсутні дані про наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення. Посилання захисника на те, що судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений визнав свою вину, добровільно відшкодував збитки та активно сприяв розкриттю злочину, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки шкода потерпілому не відшкодована, а стягнута за оскаржуваним вироком суду, а даних щодо активного сприяння розкриттю злочину не встановлено. Визнання вини обвинуваченим охоплюється поняттям щире каяття, а наявність однієї пом`якшуючої обставини - щире каяття, не є підставою для застосування до обвинуваченого вимог ч.1 ст.69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.186 КК України.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Проте, термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такий оцінці принципового характеру.
За таких обставин, з огляду на встановлення судом першої інстанції лише однієї обставини, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутні правові підстави для призначення ОСОБА_7 покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст.187 КК України.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд не звернув увагу на його неодноразові клопотання про звільнення з під варти для вступу до ЗСУ, апеляційний суд вважає безпідставними та такими, що впливають на правильність висновків суду першої інстанції. Крім того, вказане питання підлягає вирішенню в порядку ст.616 КПК України шляхом звернення з клопотанням до прокурора.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що вирок суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни не має.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 13 липня 2022 року, щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: