Дата документу 30.09.2021 Справа№ 334/1454/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/1454/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1035/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Водянське, Добропільського району, Донецької області, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не одружений, але перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не судимий в порядку ст.89 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_11 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 05 квітня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч.1 ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки, якщо він під час випробування не скоїть нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки, а саме: періодично прибувати для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_6 залишений у вигляді тримання під вартою.
Зарахований ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення (з 10 лютого 2021 року - з часу затримання по день вступу вироку в закону силу) з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини, фактичні обставини кримінального провадження, просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 із застосуванням ст.75 КК України не в повній мірі було враховано особу обвинуваченого, конкретні обставини провадження та ступінь тяжкості вчиненого злочину. А саме, судом формально перераховано обставини, які вплинули на визначення форми покарання, не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_6 , хоча і вважається не судимим, але раніше притягувався до кримінальної відповідальності та вчинив злочин проти життя та здоров`я особи. Вказане вище, на думку апелянта, свідчить про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства.

Окрім цього, судом не враховано думку потерпілої ОСОБА_9 , яка, не дивлячись на повернення викраденого майна, обвинуваченого не вибачила та просила суд призначити покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Згідно з вироком суду, 10 лютого 2021 року приблизно о 16:20 годині, ОСОБА_6 перебував поблизу дитячого саду «Софія №101», який розташований за адресою: м.Запоріжжя по вул.Маршала Чуйкова, буд.17-А, де помітив раніше йому незнайому ОСОБА_9 , у якої на правому плечі знаходилась жіноча сумка.
ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, спочатку наблизився до ОСОБА_9 впритул зі спини, а потім, діючи зненацька для останньої, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, відкрито, за допомогою м`язової сили рук, шляхом ривку намагався вихопити у ОСОБА_9 її сумку, але остання втримала сумку в руках, впавши від ривку на коліна. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел на відкрите викрадення майна, ОСОБА_6 завдав рукою одного удару в область обличчя, чим спричинив останній крововилив на слизовій оболонці правої щічної ділянки, що характеризуються як легкі тілесні ушкодження. Скориставшись цим, вихопив сумку, яка належала ОСОБА_9 . В середині вищевказаної жіночої сумки перебували такі речі: мобільний телефон марки Хіаоmі моделі Redmi Note 5 в корпусі сірого кольору, вартість якого складає 1483,33 грн; грошові кошти на загальну суму 3755,00 грн; жіноча золота обручка 585 проби, вагою 2 грама, вартість якої складає 2924,09 грн.
Після чого ОСОБА_6 зник з місця вчинення злочину, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 8162,42 грн, який був відшкодований шляхом повернення майна.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити в межах заявлених вимог; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін; потерпілу та її представника (у судовому засіданні від 14 вересня 2021 року), які підтримали апеляційну скаргу прокурора та наполягали на суворому покаранні для обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання, підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону в цілому дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.186 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.
Разом із цим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, де зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого останнім правопорушення, яке є тяжким злочином, обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на диспансерному обліку чи під профілактичним наглядом у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працевлаштований, але не офіційно, отримує доходи від заробітку, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має малолітню дитину, утримує її та цивільну дружину.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого.
Обставин, які б обтяжували покарання, судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства в межах санкції статті обвинувачення.

Проте, мотивуючи свої висновки про необхідність звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України, суд не навів достатніх підстав для такого звільнення та не врахував в повній мірі ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке є умисним тяжким злочином, фактичні обставини цього правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який хоча і вважається не судимим, але раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в т.ч. за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про те, що для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання достатніх підстав немає, на що обґрунтовано вказує прокурор в апеляційній скарзі.

Вказані судом відомості про особу обвинуваченого (те, що останній працевлаштований, отримує доходи від заробітку, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має малолітню дитину тощо), а також вказані судом обставини, що пом`якшують покарання, на думку колегії суддів, є підставою для призначення ОСОБА_6 мінімального покарання, передбаченого санкцією статті обвинувачення, проте, не є достатньою підставою для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.

За таких обставин звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає засадам та меті покарання, визначеним статтями 50,65 КК України.

Таким чином, вирок суду в частині призначеного покарання не може бути визнаний законним та обґрунтованим, тому в зазначеній частині підлягає скасуванню на підставі ст.ст.409,413,420 КК України, з ухваленням в цій частині нового вироку.

Враховуючи ступінь тяжкості та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності в т.ч. за особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину, вину визнав та сприяв розкриттю злочину та встановленню обставин провадження, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.186 КК України, але на мінімальний строк 4 роки, з реальним його відбуванням, тобто без застосування положень ст.ст.75, 76 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Дніпровської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 05 квітня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, в частині призначеного останньому покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання:
за ч.2 ст.186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку у виконання.
Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 10 лютого 2021 року по 14 травня 2021 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 1 дню позбавлення волі.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3