Категорія: арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002014 від 07.06.2019 року, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2021 року про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Дізнавач СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Луцького міськрайонного суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене в ході огляду місця події майно, проведеного в період часу з 15 години 10 хвилин по 15 годину 19 хвилин, 14.11.2021 року на території АЗС «ВОГ» розташованої за адресою: село Клячаново Мукачівського району вулиця Мукачівська 192, було виявлено та вилучено, автомобіль під керуванням ОСОБА_10 марки «Мазда-6», сірого кольору з д.н.р. НОМЕР_1 , який перебуває у розшуку т.з. по базі «Гарпун», котрий в подальшому було поміщено на спеціальний майданчик тимчасово вилученого майна, за адресою. місто Мукачево вулиця Пряшівська - Бічна 4; з метою його збереження як речового доказу у кримінальному провадженні, з позбавленням можливості розпоряджатися майном.
Своє клопотання мотивував тим, що СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002014 від 07.06.2019 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, крім того, в даному випадку не накладання арешту на вищевказане майно, в подальшому може призвести до настання наслідків втрати слідової інформації про обставини вчинення вищевказаного кримінального правопорушення та може бути використано як доказ причетності, доведення чи спростування певних обставин вчинення даного кримінального правопорушення, з метою збереження речових доказів, тому дізнавач звернувся з відповідним клопотанням до слідчого судді.
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.11.2021 року задоволено клопотання дізнавача СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно. Накладено арешт на тимчасово вилучене в ході огляду місця події майно, проведеного в період часу з 15 години 10 хвилин по 15 годину 19 хвилин, 14.11.2021 року на території АЗС «ВОГ» розташованої за адресою: село Клячаново Мукачівського району вулиця Мукачівська 192, було виявлено та вилучено, автомобіль під керуванням ОСОБА_10 марки «Мазда-6», сірого кольору з д.н.р. НОМЕР_1 , який перебуває у розшуку т.з. по базі «Гарпун», котрий в подальшому було поміщено на спеціальний майданчик тимчасово вилученого майна, за адресою. місто Мукачево вулиця Пряшівська- Бічна 4; з метою його збереження як речового доказу у кримінальному провадженні, з позбавленням можливості розпоряджатися майном.
Свою ухвалу слідчий суддя мотивував тим, що зважаючи, що стороною кримінального провадження доведено наявність підстав для накладення арешту на вищезазначене майно, крім того, в даному випадку не накладання арешту на вищевказане майно, в подальшому може призвести до настання наслідків втрати слідової інформації про обставини вчинення вищевказаного кримінального правопорушення та може бути використано як доказ причетності, доведення чи спростування певних обставин вчинення даного кримінального правопорушення, з метою збереження речових доказів, тому клопотання слід задовольнити та накласти арешт на майно.
В поданій апеляційній скарзі представник володільця майна вважає, що ухвала суду постановлена з істотним порушення вимог кримінального процесуального закону, є необгрунтованою та невмотивованою. Вказує на те, що ОСОБА_7 не визнаний слідством як учасник даного кримінального провадження, що взагалі унеможливлює не лише вилучення у нього майна, а тим більше накладення арешту на це майно. Автомобіль на який накладено арешт не відповідає вимогам ч.2 ст.170 КПК України. Вказує на те, що оскаржувану ухвалу вони отримали 15.12.2021 року, а тому просить поновити строк на апеляційне оскарження. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання дізнавача про накладення арешту на автомобіль.

В судове засідання представник володільця майна ОСОБА_7 ОСОБА_6 не з`явився, від нього на адресу суду надійшла заява про розгляд апеляційної скарги у його відсутності, обставини та вимоги викладені в скарзі підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Прокурор, дізнавач та власник майна будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце розгляду апеляційний судом провадження в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили. При цьому, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду провадження до суду не подавали. А тому суд вирішує розглядати справу за їх відсутності.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Апеляційний суд вважає, що слід врахувати доводи апелянта на поновлення йому строку на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження, він пропущений з поважних на те причин. Зокрема, на розгляді справи в місцевому суді власник майна ОСОБА_7 та його захисник присутні не були, копію ухвали отримали 15.12.2021 року. Апеляційний суд з цих підстав поновлює строк на апеляційне оскарження ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.11.2021.
За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів. У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу; 2) спеціальної конфіскації. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону випливає, що слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо збереження речових доказів.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно слідчим суддею дотримані.
З матеріалів клопотання вбачається, що СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002014 від 07.06.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

Підставою для реєстрації відомостей в ЄРДР стала заява ОСОБА_11 про те, що 04.01.2019 року перебуваючи у місті Луцьку по вулиці В.Чорновола, 2В, ОСОБА_12 , діючи умисно з корисливих мотивів, керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, під приводом розмитнення транспортного засобу марки «Ауді С5» н.з. « НОМЕР_2 , шляхом обману заволодів грошовими коштами ОСОБА_11 у сумі 3200 доларів США, що дорівнює 86016 гривень, чим завдав потерпілому майнової шкоди на вищевказану суму.

Встановлено, що в період часу з 15 години 10 хвилин по 15 годину 19 хвилин, 14.11.2021 року на території АЗС «ВОГ» розташованої за адресою: село Клячаново Мукачівського району вулиця Мукачівська 192, було проведено огляд місця події під час якого виявлено та вилучено автомобіль під керуванням ОСОБА_10 марки «Мазда-6», сірого кольору з д.н.р. НОМЕР_1 , який перебуває у розшуку т.з. по базі «Гарпун».
Вказаний транспортний засіб постановою дізнавача СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 від 15.11.2021 року визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Даний транспортний засіб в подальшому було поміщено на спеціальний майданчик тимчасово вилученого майна, за адресою. місто Мукачево вулиця Пряшівська- Бічна 4; з метою його збереження як речового доказу у кримінальному провадженні, з позбавленням можливості розпоряджатися майном.
Доводячи підставність поданого клопотання, дізнавач вказував про те, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України у зв`язку з чим і було визнано речовими доказами. А тому, саме з метою збереження речових доказів, перешкоджанню їх знищенню та відчуженню, просив накласти арешт на це майно.
Проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що майно, на яке дізнавач просить накласти арешт у поданому до місцевого суду клопотанні (транспортний засіб), дійсно може бути доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002014, оскільки відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України підлягають арешту - з метою збереження речових доказів.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно, прийнята з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування та постановлення нової про відмову в задоволенні клопотання дізнавача, як того просить апелянт - немає.
Таким чином, вищевказані посилання сторони захисту та усі інші доводи, які викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, оскільки фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин провадження та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.
З урахуванням вищенаведених мотивів, апеляційний суд не вбачає жодних законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення слідчого судді.
Не вбачає апеляційний суд і будь-яких порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді, - без змін.
Керуючись ст.ст.98, 170, 407, 376, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:

Поновити представнику ОСОБА_6 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2021 року.
Апеляційну скаргу представнику ОСОБА_6 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2021 року про накладення арешту на майно залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: