У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 120 201 000 500 056 24 від 16 листопада 2020 року ОСОБА_5 , яка брала участь у судовому провадженні, на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2021 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Червонозаводське Миргородського (раніше Лохвицький) району Полтавської області, офіційно непрацюючого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , судимого:
- 03.04.2012 Лохвицьким районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1.000 грн., ухвалою цього ж суду від 03.12.2012 покарання у виді штрафу замінене на покарання у виді громадських робіт на строк 59 год.;
- 25.09.2013 Лохвицьким районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 3 роки;
- 22.08.2016 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, який 25.07.2018 звільненого умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 3 місяці 15 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 29.07.2021 ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців.

Ухвалено початок строку відбування ОСОБА_6 покарання рахувати з моменту затримання, тобто з 17.06.2021.

На підставі ст. 72 КК України в строк покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 16.11.2020 по 18.11.2020.

У провадженні вирішена доля речового доказу.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 16.11.2020, приблизно об 11:30, перебував у торговій залі супермаркету Еко маркет у м. Києві (вул. Маршала Малиновського, 12), де у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно. Надалі, реалізуючи свій вищевказаний умисел, ОСОБА_6 близько 11:40 взяв товар, а саме: цукерки Ferrero Collection Т32*6 353 гр (арт. 143) у кількості 1 шт, вартістю 413,41 грн. (без урахування ПДВ) та помістив вказаний товар ззаду за пояс штанів, які того дня були одягнені на ньому.

Виконавши всі дії, які ОСОБА_6 вважав необхідними для таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, останній, маючи при собі неоплачений вищевказаний товар, належний ТОВ Еко, на загальну суму 413,41 грн. (без урахування ПДВ) вийшов за межу ліній кас супермаркету Еко маркет на вул. Маршала Малиновського, 12 у м. Києві та направився до виходу з супермаркету, однак свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі, так як був зупинений службою охорони супермаркету.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у разі доведення його до кінця, ОСОБА_6 міг би спричинити майнової шкоди ТОВ Еко на загальну суму 413,41 грн. (без урахування ПДВ).

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні № 120 201 000 500 056 24 від 16.11.2020 ОСОБА_5 , яка брала участь у судовому провадженні, в апеляційній скарзі, не оспорюючи обставини вчинення кримінального правопорушення, визнані судом доведеними, та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок Оболонського районного суду м. Києва від 29.07.2021 стосовно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, а у решті вирок суду залишити без змін.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.
А саме, прокурор посилається на те, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти власності та знову вчинив нове кримінальне правопорушення, що, на переконання прокурора, вказує про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Крім того, як указує прокурор, і покарання у виді арешту є м?яким та недостатнім для його виправлення і перевиховання, оскільки не відповідає вимогам закону, що потягло ухвалення вироку, який не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, оскільки за своїм видом є явно несправедливим внаслідок м`якості і тільки реальне покарання у межах, визначених санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням ч. 2 ст. 15 КК України, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередженням нових злочинів.

Представник потерпілого ТОВ Еко - ОСОБА_8 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлявся у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом.
Неявка представника потерпілого в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому прокурором у суді апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого та даних про його особу, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і прокурор в апеляційній скарзі та прокурор в суді апеляційної інстанції, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , яка брала участь у судовому провадженні, щодо м`якості призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, яке, на думку прокурора, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, - колегія суддів дійшла таких висновків.

Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.

Призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у повній мірі відповідає вказаним загальним засадам призначення покарання.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання судом першої інстанції були враховані ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжкого злочину.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, визнано щире каяття, правильність чого в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції - прокурорами під сумнів не ставиться.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , - судом не встановлено.
Не послалася на такі обставини і сторона обвинувачення у провадженні.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 поза увагою суду першої інстанції не залишилися і дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується формально посередньо, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше притягався до відповідальності за вчинення корисливих злочинів, останнього разу до покарання у виді позбавлення волі, яке відбував реально, однак належних висновків для себе не зробив та вчинив закінчений замах на нетяжкий корисливий злочин.

З огляду на викладене, враховуючи принципи законності, справедливості та обґрунтованості покарання, а також характер і спосіб вчинення злочину, причини внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця, тобто ступінь здійснення обвинуваченим ОСОБА_9 злочинних намірів у сукупності з розміром матеріальної шкоди, яку ОСОБА_6 міг спричинити в разі доведення злочину до кінця, зваживши на ставлення ОСОБА_6 до вчиненого, який осудив свій вчинок та готовий був понести покарання, - суд першої інстанції і дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, серед альтернативних, визначених ч. 2 ст. 185 КК України, саме у виді арешту, але в максимальних межах, встановлених в санкції вказаного матеріального закону, оскільки, на переконання суду першої інстанції, саме такий вид та розмір покарання, який слід відбувати реально, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, з правильністю чого погоджується і колегія суддів.

На правильність даних висновків не можуть вплинути доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_6 раніше притягався до відповідальності, засуджувався та відбував реальне покарання у виді позбавлення волі, - оскільки його дії і кваліфіковані як повторне викрадення чужого майна і саме за цим законом йому призначено покарання, а також, як свідчать матеріали кримінального провадження, обвинувачений відбував покарання, призначені за попередніми вироками, у тому числі при заміні покарання зі штрафу на громадські роботи та покарання у виді позбавлення волі, призначеного за сукупністю вироків у виді 4 років 1 місяця, звільнившись умовно-достроково 28.07.2018 на 1 рік 3 місяці 15 днів, що також, на переконання колегії суддів, свідчить про засудження ОСОБА_6 своїх вчинків і поведінку, направлену на його виправлення.

Інших підстав для обстоювання своєї позиції прокурором щодо м?якості призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання прокурором в апеляційній скарзі та прокурором у суді апеляційної інстанції - не приведено.

Доля речових доказів вирішена у порядку ст. 100 КПК України.

За викладеним, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , яка брала участь у судовому провадженні, залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2021 року у кримінальному провадженні № 120 201 000 500 056 24 від 16 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3