ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/9129/16 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1262/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

її представника - адвоката ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 16 листопада 2020 року у відношенні ОСОБА_10 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого,

визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Початок строку відбування покарання рахується з дня фактичного затримання ОСОБА_10 з метою направлення для відбування покарання. Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 300 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відмовлено ОСОБА_7 у позові до ОСОБА_10 про стягнення 61 673 грн. 70 коп. в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої у зв`язку із зменшенням загальної працездатності.
Згідно вироку, 02.09.2015 приблизно о 19 годині 20 хвилин ОСОБА_10 керував технічно справним автомобілем «Део-Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , і рухався по вул. Роганській у м. Харкові у напрямку вул. Грицевця. В районі перехрестя вул. Роганської та вул. Гур`євської ОСОБА_10 порушив вимоги п.п 1.5, 18.1 Правил дорожнього руху України згідно яких:
п. 1.5 - «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдати матеріальних збитків;
п.18.1 - «водій транспортного засобу, шо наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека »,
в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка в цей час перетинала проїжджу частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо по ходу руху ОСОБА_10 .
Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_10 , які знаходяться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією та наслідками, виразилося в тому, що він, керуючи транспортним засобом, не зорієнтувався в дорожній обстановці, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала пішохід ОСОБА_7 та яку він об`єктивно міг виявити, не зменшив швидкість, і не зупинив керований автомобіль щоб дати дорогу вказаному пішоходу та скоїв на неї наїзд.
Внаслідок наїзду автомобіля ОСОБА_7 було завдано важку черепно-мозкову травму, забиту рану лівої тім`яно-потиличної області, забиту рану лівої лобової області, уламковий перелом лівої тім`яно-скроневої кістки, крововилив над твердою мозковою оболонкою зліва у вигляді обширної епідуральної гематоми зі здавленням головного мозку, забій головного мозку з вогнищами контузій обох лобових часток і лівої скроневої частки, садну голови, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Крім того, ОСОБА_7 були спричинені в результаті ДТП пошкодження кісток тазу, закритий перелом клубової, лонної і сідничної кісток справа, перелом лівої сідничної кістки, пошкодження лівого крижово-клубового зчленування, закритий перелом внутрішнього і зовнішнього виростків більберцової кістки справа, закрите пошкодження колатеральної зв`язки правого колінного суглоба, які в сукупності відносяться до категорії пошкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалості розладу здоров`я.
З вироком суду не погодився захисник обвинуваченого та подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину.

Зазначає, що аналізуючи показання потерпілої ОСОБА_7 з приводу того, що вона чітко бачила в салоні автомобіля, що скоїв на неї наїзд лише водія та описала його, як ОСОБА_10 сторона захисту вважає, що в цій частині вони не відповідають фактичним обставинам справи та показам, які надали інші свідки, а саме: скло автомобіля ДЕУ, який належить ОСОБА_11 всупереч твердженням потерпілої мають тонування. Крім того, як вказує сама потерпіла під час події було сонячно, та сонце знаходилось відносно неї праворуч, а саме зі сторони руху автомобіля. Також допитані в якості свідків родичі та знайомі потерпілої ОСОБА_7 , а саме: ОСОБА_12 , яка є подругою потерпілої, ОСОБА_13 (тітка потерпілої), ОСОБА_14 (двоюрідна сестра), ОСОБА_15 , яка перебувала в одній палаті у лікарні з потерпілою показали, що остання стверджувала, що нічого не пам`ятає щодо події дтп, лише ОСОБА_15 повідомила, що її збив автомобіль при цьому навіть не вказавши марки авто.
Під час першого допиту в якості свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , яке відбулося у судовому засіданні 12.07.2017 року не повідомляли суду, що їм достовірно відомо, що автомобілем керував ОСОБА_10 , а лише вказували, що він надавав матеріальну допомогу на лікування, як власник авто.
Але в зв`язку з тим, що аудіо запис судового засідання було пошкоджено, вони були передопитані через 2 роки, а саме 27.07.2020 року та під час допиту вже ОСОБА_17 повідомила, що нібито особисто ОСОБА_10 їй казав, що знаходився за кермом і суд не надавши оцінки достовірності цим показам, які суперечили попереднім, прийняв їх до уваги під час винесення вироку.
Жоден із свідків не вказав на те, що саме ОСОБА_10 керував автомобілем ДЕУ, яким був скоєно наїзд.

Лише свідок ОСОБА_18 , який на той час працював старшим інспектором та виїжджав на місце пригоди вказав, що ОСОБА_11 відразу повідомив, що він є власником авто, але не керував ним. Всупереч цьому судом у вироку було вказано, що нібито ОСОБА_19 цього від ОСОБА_11 не чув.
Свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 пояснили, що їм відомо, що за кермом був ОСОБА_22 .
Свідок ОСОБА_23 побачив, що з автомобіля вийшли двоє чоловіків. Один, а саме ОСОБА_11 вийшов з задньої пасажирської двері і також підійшов до них. Другий чоловік (водій авто) до них не підходив і куди він потім подівся йому не відомо.

Під час досудового слідства в якості свідка була допитана дружина ОСОБА_24 , який керував автомобілем ОСОБА_10 02.09.2015 року під час скоєння дтп, а саме громадянка ОСОБА_25 і яка була зазначена в реєстрі до обвинувального акту, як свідок.
Саме ОСОБА_25 під час допиту повністю підтвердила факт того, що її чоловік керував автомобілем, що належить ОСОБА_10 та скоїв наїзд на потерпілу.

Але в ході судового розгляду свідок ОСОБА_25 померла, про що було долучено до матеріалів судової справи свідоцтво про смерть, що позбавило суд можливості безпосередньо допитати її в якості свідка в судовому засіданні.

Клопотання сторони захисту, щодо визнання протоколу допиту свідка ОСОБА_25 в якості документа та дослідження його у судовому засіданні, а також виклику у содове засідання слідчого, який проводив допит, з метою підтвердження самого факту допиту вказаного свідка, було судом безпідставно відхилено.

Ухвалою суду від 22.09.2016 року обвинувальний акт було повернуто прокурору та згідно листа №15/1-444-16 від 15.12.2016 року він 07.10.2016 року надійшов до прокуратури Харківської області - процесуальні строки досудового розслідування були поновлені та продовжували текти до моменту повторного вручення його обвинуваченому 10.11.2016 року, що фактично було здійснено поза межами строків досудового розслідування.
Таким чином судом розглядався обвинувальний акт, який було вручено з порушенням діючих норм КПК України, в зв`язку з тим, що процесуальна дія була виконана поза межами встановлених строків.
На апеляційну скаргу захисника прокурором подані заперечення, в яких вказано, що обвинувальний акт було повернуто для виправлення технічних описок, будь-яких слідчих дій не проводилося. Після затвердження нового обвинувального акту його було направлено до суду.

Крім того, з моменту ДТП до смерті ОСОБА_26 не повідомляв, що за кермом був ОСОБА_22 . Показання матері обвинуваченого є показаннями з чужих слів. Свідок ОСОБА_23 неодноразово судимий, перебував на обліку в Орджонікідзевському ВП ГУНП, де і працював обвинувачений і тому як оперуповноважений карного розшук міг знати цього свідка та вплинути на нього. Свідок ОСОБА_21 , який разом працював з обвинуваченим, під час досудового розслідування не називав ОСОБА_22 як водія, а вже під час допиту в суді через 4 роки зазначив його прізвище. Посилається на показання інших свідків, які впізнали ОСОБА_11 як водія. Щодо повторних показань свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , що вони нібито надають інші покази, то ані обвинувачений, ані захисник не надали щодо цього доказів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційних вимог та обвинуваченого, який підтримав апеляційні вимоги та одночасно просив, у випадку якщо суд не знайде підстав для задоволення апеляційної скарги, звільнити його від покарання на підставі ЗУ «Про амністію в 2016 році», думку потерпілої, її представника, прокурора, які заперечували проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно дост. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Сторона захисту заперечує наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, посилаючись на те, що висновки суду грунтуються на припущеннях та залишені поза увагою показання свідків сторони захисту. Колегія суддів не може погодитися з такими твердженнями оскільки, вирок суду щодо доведення винуватості ОСОБА_10 належним чином вмотивований та причетність обвинуваченого до вчиненого підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, яким надано правильну оцінку.

Захисник вважає, що показання потерпілої про те, що вона в салоні автомобіля бачила водія, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки скло транспортного засобу має тонування, а під час ДТП було сонячно та сонце відносно неї було праворуч. Крім того, зазначає, що допитані свідки, які є родичами та знайомими потерпілої, повідомляли, що остання стверджувала, що нічого не пам`ятає щодо події ДТП.
Згідно вироку потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що 02.09.2015 вона йшла пішки додому по вул. Роганській у м. Харкові. В районі перехрестя з вул. Гур`євською вона вирішила перейти вулицю на інший бік. Коли вона пройшла середину проїжджої частини, з правого боку її збив автомобіль, перед наїздом вона встигла побачити що за кермом був чоловік і в машині він був один. Наведені доводи захисника є припущенням, оскільки зазначені ним обгрунтування не ставлять під сумнів правдивість та об`єктивність показань потерпілої, її спроможність побачити на момент ДТП, що в салоні автомобіля був лише водій, не спростована. Не спростовують такі твердження захисту і можливість відновлення пам`яті потерпілої після ДТП та повідомлення нею нових обставин під час допиту в судовому засіданні. Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 були допитані в судовому засіданні 27.07.2020 року, при цьому їм було роз`яснено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.
ОСОБА_16 суду пояснила, що у 4-ій лікарні швидкої та невідкладної допомоги, куди була доставлена її дочка ОСОБА_27 , знаходився ОСОБА_10 та його друзі. ОСОБА_10 приймав участь в придбанні лікарських препаратів та медичних засобів, які були необхідні для лікування та оперування її доньки. Її син та старша дочка підходили до ОСОБА_10 та питали його, чи він є тим, хто збив їхню сестру, на що ОСОБА_10 відповів: «Да, так вийшло». Сестра ОСОБА_11 приймала участь в оплаті лікування дочки, відвідувала її у лікарні. Свідок ОСОБА_17 , дала суду свідчення, аналогічні показанням ОСОБА_16 , в яких, зокрема, вказала, що підходила разом з братом до ОСОБА_10 і запитувала його, чи це він збив ОСОБА_28 , на що той відповів, що так, це він, однак на запитання брата про те, як саме це сталося, він відмовився відповідати, сказавши: «так вже сталося». Той факт, що за кермом автомобіля, за участі якого відбулося ДТП, був ОСОБА_10 підтверджується показаннями інших свідків. Зокрема, свідок ОСОБА_29 дала суду свідчення, про те, що у вечірній час 02.09.2015 року вона була у дворі свого домоволодіння. Почула звук удару й вийшла на вулицю, де побачила майже навпроти її будинку автомобіль «Део» сірого кольору. Вона підійшла до автомобіля і побачила, що на місці водія сидів чоловік, пасажирів у машині не було, потім водій вийшов з автомобілю, сів на бордюр і почав комусь телефонувати. Цей чоловік залишався на місці ДТП весь час. Хтось із перехожих впізнав у ньому працівника правоохоронних органів. При цьому, згідно протоколу від 13.06.2016 пред`явлення свідку ОСОБА_29 особи для впізнання за фотознімками, ОСОБА_29 з пред`явлених їй 6 фотокарток осіб чоловічої статі у формі співробітників поліції, впізнала ОСОБА_10 , який був зображений під № 2, як особу, яка 02.09.2015 вийшла з водійського місця автомобілю «Део» на місці ДТП де була збита дівчина.
Крім того, судом допитано свідка ОСОБА_30 , яка дала суду свідчення, що 02.09.2015 вона у якості понятої приймала участь в огляді місця ДТП, яке сталося у м. Харкові в районі перехрестя вул. Роганської та вул. Гур`євської. ОСОБА_10 підписував протокол огляду як водій транспортного засобу, який здійснив наїзд на пішохода.
Свідок ОСОБА_31 , пояснила, що станом на 02.09.2015 вона займала посаду слідчої відділу слідчого управління з розслідування ДТП. Після повідомлення 02.09.2015 про ДТП з наїздом на пішохода по вул. Роганській у м. Харкові, у складі слідчо-оперативної групи, вона виїхала на місце ДТП, де було виявлено автомобіль «Део-Ланос» з характерними для наїзду на пішохода пошкодженнями. На місці ДТП нею був встановлений водій автомобілю «Део-Ланос» за участі якого сталася ДТП, який сам представився як особа, яка була за кермом на момент ДТП і надав документи, що посвідчували його особу і право керування транспортним засобом, і на підставі цих даних прізвище ОСОБА_10 , як водія автомобіля «Део-Ланос», нею було записане у протокол огляду місця ДТП, який був складений згодом на місці події. Від письмових пояснень ОСОБА_10 щодо обставин ДТП відмовився. Заяв про те, що не він був за кермом автомобілю в момент ДТП від ОСОБА_10 не надходило.
З вказаним свідком було проведено слідчу дію пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та згідно протоколу ОСОБА_31 з пред`явлених їй 6 фотокарток осіб чоловічої статі у формі співробітників поліції, впізнала ОСОБА_10 , який був зображений під № 2, як особу, яка 02.09.2015 розписувалася у протоколі огляду місця ДТП за фактом наїзду на пішохода ОСОБА_7 , як водій транспортного засобу «Део-Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 .
Як вбачається зі змісту протоколу огляду місця події від 02.09.2015 року в графі «водій» вказано ОСОБА_10 та наявний підпис. Крім того, ОСОБА_10 як водій залишив свій підпис і в схемі до протоколу огляду ДТП. Будучи співробітником правоохоронного органу останній не міг не знати наслідків таких процесуальних дій, під час яких він представився як водій транспортного засобу, за участі якого сталася ДТП. При цьому, стороною захисту не спростовується той факт, що саме ОСОБА_10 як водій підписав протокол огляду місця події та схему до вказаного протоколу.
Захисник вказує, що судом не були взяті до уваги показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_23 .
Зі змісту вироку суду встановлено, що судом першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_23 , який дав свідчення про те, що він бачив, як після наїзду на дівчину-пішохода з автомобілю «Део-Ланос» вийшли двоє чоловіків, одним з яких був ОСОБА_10 , а інший - водієм і вони залишались на місці ДТП до приїзду поліції. Проте такі показання суд визнав недостовірними, оскільки вони суперечать фактичним обставинам, які встановлені судом на підставі наведених вище доказів. Колегія суддів погоджується з таким висновком, враховуючи показання свідка слідчої ОСОБА_32 , яка складала протокол огляду місця події, потерпілої, свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_33 . Свідок ОСОБА_21 та ОСОБА_20 повідомили інформацію про те, що за кермом автомобілю «Део-Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 , в момент наїзду на потерпілу ОСОБА_7 був не ОСОБА_10 , а особа на ім`я « ОСОБА_34 ».
Захисник посилається на те, що під час досудового розслідування була допитана в якості свідка дружина ОСОБА_24 , яка підтвердила, що її чоловік ОСОБА_24 керував автомобілем ОСОБА_10 та скоїв наїзд на потерпілу. В ході судового розгляду свідок померла та суд був позбавлений можливості допитати її безпосередньо. При цьому було відхилено клопотання захисту про дослідження протоколу допиту вказаного свідка та виклику до суду слідчого, який проводив її допит з метою підтвердження самого факту допиту ОСОБА_25 .
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_24 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування свідок ОСОБА_25 була допитана 11.07.2016 року, вже після смерті чоловіка та після повідомлення ОСОБА_10 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому, відповідно до бланку пояснень слідчому щодо обставин ДТП, який датований 02.09.2015, ОСОБА_10 відмовився від будь-яких пояснень. Допитаний свідок ОСОБА_35 , пояснив, що він, як слідчий, приймав участь у досудовому розслідуванні за фактом наїзду автомобілю «Део-Ланос» на дівчину по вул. Роганській у м. Харкові. В ході досудового розслідування від ОСОБА_10 , який за первісними матеріалами, зібраними на місці ДТП, був зазначений як водій транспортного засобу, що здійснив наїзд на пішохода, не надходило йому, як слідчому, заяв про те, що на момент ДТП автомобілем керував не він. Свідок ОСОБА_25 очевидцем ДТП не була, на місці події не перебувала, а враховуючи наявність показань свідків, які стверджують, що саме ОСОБА_10 був водієм транспортного засобу, та які були допитані судом, не вбачається доцільності у здійсненні тих дій, про які просила сторона захисту.
Захисник посилається на показання свідка ОСОБА_18 , який повідомив суду, що ОСОБА_11 сказав, що він є власником авто, але не керував ним, а у вироку зазначено, що нібито ОСОБА_19 цього від ОСОБА_11 не чув. Згідно вироку ОСОБА_18 дав суду свідчення, що він входив до складу слідчо-оперативної групи, яка виїхала на місце ДТП 02.09.2015 року у м. Харкові по вул. Роганській. Хто був водієм встановлювала слідча ОСОБА_36 . Від ОСОБА_10 він чув, що той власник автомобілю який збив дівчину. Інших пояснень від ОСОБА_10 щодо обставин ДТП, він не чув. Перевіряючи аудіозапис судового засідання встановлено, що ОСОБА_18 повідомив, що ОСОБА_11 повідомив про те, що є власником авто, але сказав, що нібито за кермом не перебував. При цьому суд не зобов`язаний дослівно викладати показання учасників провадження у змісті вироку, крім того показання свідка, які зазначені у вироку, в цілому не змінюють суті пояснень ОСОБА_18 , який окрім іншого пояснив, що хто був водієм встановлювала слідча.

Згідно висновку автотехнічної експертизи № 202/16 від 23.03.2016, відповідно до показань ОСОБА_7 , які вона надала в ході слідчого експерименту про обставини ДТП, у діях водія ОСОБА_10 вбачаються невідповідність вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з ДТП. Відповідно до ч. 3 ст. 240 КПК України до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Таким чином, до повноважень слідчого віднесено визначення осіб, з якими необхідно провести слідчий експеримент, тому не проведення вказаної слідчої дії зі свідком ОСОБА_23 , ОСОБА_10 , на що звертає увагу захисник, не є порушенням КПК України. Крім того, як вбачається з показань обвинуваченого, наданими в суді, останній пояснював, що під час руху ОСОБА_22 допустив наїзд на пішохода, проте як це відбулося він пояснити не може, так як сидів позаду і не бачив дороги.
Слідчий експеримент було проведено з потерпілою 02.03.2016 року. Відповідно до висновку автотехнічної експертизи № 202/16 від 23.03.2016, згідно показань ОСОБА_7 , які вона надала в ході слідчого експерименту про обставини ДТП, у діях водія ОСОБА_10 вбачаються невідповідність вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з ДТП. Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 підтверджуються дослідженими судом першої інстанції доказами, які вказують на те, що саме обвинувачений був за кермом транспортного засобу. При цьому показанням свідків сторони захисту судом надана правильна оцінка. Щодо доводів захисника з приводу надходження обвинувального акту до суду поза межами строків досудового розслідування, колегія суддів зазначає наступне. Прокурором апеляційному суду надано ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.09.2016 року, відповідно до якої обвинувальний акт було повернуто прокурору для усунення недоліків. При цьому захисник помилково вважає, що після повернення обвинувального акту відновилися строки досудового розслідування, оскільки будь-які слідчі чи процесуальні дії в цей час не проводилися, а обвинувальний акт було повернуто для усунення недоліків у його змісті, а саме щодо невірно зазначеної адреси проживання обвинуваченого, вказівки про пом`якшуючі та обтяжуючі обставини щодо іншого обвинуваченого, не закінчено речення щодо розміру спричиненої шкоди. При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції встановив обставину, яка пом`якшує покарання, - вчинення злочину вперше. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено, врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу ОСОБА_10 , який одружений, є батьком двох неповнолітніх дітей, не працевлаштований, раніше не судимий.
Враховуючи тяжкість отриманих потерпілою ушкоджень, позицію обвинуваченого під час судового розгляду, який намагався заперечити свою причетність до вчиненого, колегія суддів приходить до висновку, що судом призначено покарання у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України. Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_10 просив також звільнити його від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до п. в ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами. Застосування цього Закону здійснюється щодо осіб, стосовно яких судом ухвалені вироки, що не набрали законної сили, за клопотанням самої особи, її захисника чи законного представника.
Встановлено, що ОСОБА_10 є батьком дітей 2016 та 2008 року народження. Відомості про позбавлення його батьківських прав відносно дітей відсутні, у зв`язку із чим на обвинуваченого поширюється вищевказане положення Закону України.
Відповідно до ст. 15 вказаного Закону особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом. З огляду на встановлені обставини, обвинувачений ОСОБА_10 підлягає звільненню від основного та додаткового покарання.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 408 КПК України, Законом України «Про амністію у 2016 році», колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2020 року у відношенні ОСОБА_10 залишити без змін.

На підставі п. в ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування основного та додаткового покарання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: