10.02.2022
Справа № 642/3742/21
Провадження № 1-кс/642/575/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2022 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , розглянувши заяву ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В:

09 лютого 2022 року до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова надійшла заява ОСОБА_2 в інтересах потерпілого ОСОБА_3 , який є власником майна, про скасування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно.

Вивчивши матеріали заяви, та враховуючи положення ч.2 ст. 304 КПК України, вважаю необхідним вказану заяву повернути ОСОБА_2 , виходячи із наступного.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування передбачено ст. 303 КПК України.

Частиною 1 ст. 174 КПК України передбачено право підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчим суддею встановлено, що заява підписана ОСОБА_2 як представником потерпілого ОСОБА_3 , який є власником майна. На підтвердження своїх повноважень ОСОБА_2 надано довіреність від 13.09.2021.

До заяви не додано документів на підтвердження повноважень ОСОБА_2 на представництво потерпілого та власника майна у вказаному кримінальному провадженні, які передбачені ст. 58 КПК України.

Так, повноваження представника потерпілого та власника майна на участь у кримінальному провадженні, відповідно до ст. 58 КПК України, підтверджуються:

1) документами, передбаченими статтею 50 цього Кодексу, - якщо представником потерпілого є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні;

2) копією установчих документів юридичної особи - якщо представником потерпілого є керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа;

3) довіреністю - якщо представником потерпілого є працівник юридичної особи, яка є потерпілою.

Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 06.02.2018 у справі № 752/11464/16-к встановив, що пункт 2 частини першої статті 50 КПК визначає, що повноваження захисника мають вважатися підтвердженими, якщо - на додаток до документу, передбаченого пунктом 1, - захисник надав хоча б один з документів, передбачених пунктом 2 частини першої цієї статті.

Разом із тим, слідчий суддя, звертає увагу на те, що тільки належним чином оформлені ордер, договір на надання правової допомоги є належною та достатньою підставою для представництва інтересів як довірителя, так і підзахисного.

Аналогічні правові висновки були зроблені в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21.03.2019 року у справі № 760/650/18 від 21.03.2019 року.

Слідчим суддею встановлено, що підписант не підтвердив свої повноваження, оскільки до матеріалів заяви, відповідно до статті 58 вказаного Кодексу, не додано ордеру, договору про надання правової допомоги, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

У висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, наведеному в постанові від 18 листопада 2019 року у справі № 648/3629/17, зазначено відповідно до чинного національного законодавства повноваження адвоката у кримінальному провадженні слід вважати належним чином підтвердженими, якщо захисник до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю надав хоча б один із документів, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 50 КПК України, а саме: або ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», або договір із захисником, або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги».

Отже, для підтвердження повноважень адвокат має надати свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та один із документів, зазначених у п. 2 ч. 1 ст. 58 КПК України, й такі документи, як вбачається з ч. 5 ст. 396 КПК України повинні бути оформлені належним чином. Зокрема, під час перевірки копій документів, що підтверджують повноваження захисника на предмет їх відповідності ст. 50 КПК України, слід брати до уваги правила засвідчення копій документів, визначені Національним стандартом України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», затвердженим наказом № 55 Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року (далі - Національний стандарт), Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5 (далі - Правила), інструкціями з діловодства в окремих органах державної влади (місцевого самоврядування) та іншими нормативно - правовими актами. Наведене узгоджується із висновком Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду, який вказано в ухвалі від 15 липня 2019 року у справі № 522 /12089/14-к.

Слід зазначити також, що пунктом 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Слідчий суддя, враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані висновки суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому, у відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо: 1) скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу; 2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді; 3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Згідно з ч. 7 ст. 304 КПК повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду.

Враховуючи викладене, керуючись Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. ст. 58, 174, 303, 304 КПК України, слідчий суддя, -

У х в а л и в:

Заяву ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно повернути ОСОБА_2 разом із всіма додатками до неї.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1