Провадження №1-кс/760/8731/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2021 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність слідчих та прокурорів в порядку ст.220 КПК України,
ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого та прокурора.
Вимоги клопотання й узагальнені доводи особи, яка її подала (мовою оригінала).
09.09.2021 вона звернулась до керівника окружної прокуратури №9 м. Києва та до уповноваженого прокурора (прізвища невідомі) по КП №0000249 щодо скасування постанови про закриття кримінального провадження та постанови про не визнання її потерпілою в рамках кримінального провадження, які не вмотивовано та передчасно висунув дізнавач ОСОБА_3
13.09.2021 вона звернулась до дізнавача віділу дізнання ОСОБА_4 Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві щодо надсилання не вмотивованих постанов для оскарження в суді: 1. про закриття кримінального провадження; 2. постанову про не визнання її потерпілою в рамках кримінального провадження.
Але у відповідності до вимог ст.110., 220 КПК України відповіді не має. Вище згаданих постанов їй не надано.
Скаржник просить у резолютивній частині скарги (мовою оригінала):
запросити обов`язковою явкою в суд процесуального керівника (прізвище не відоме), як передбачено ч.3 ст.36 КПК України;
запросити обов`язковою явкою слідчого (дізнавача) в суд (прізвище не відоме), як особу яка несе відповідальність за законність і своєчасність здійснення процесуальній дій (ч.1 ст.40 КПК України);
витребувати окремою ухвалою матеріали кримінального провадження №0000249 для дослідження судом;
дослідити матеріали кримінального провадження судом;
визнати бездіяльність уповноважених прокурорів (зазначити прізвища, так як потерпілій вони не відомі) Солом`янської окружної прокуратури і слідчого (дізнавача Листопада С.) Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві (зазначити прізвища, так як потерпілій вони не відомі) по кримінальному провадженню №0000249;
зобов`язати уповноваженого прокурора розглянути заявлене нею клопотання від 09.09.2021 та 13.09.2021 до дізнавача, згідно ст.110, 220 КПК України направити постанови для оскарження.
Слідчий суддя розглянув скаргу та приходить до наступних висновків.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. (ч. 1 ст. 304 КПК України).
Отже, вказаний у вищеназваній статті процесуальний строк обчислюється з моменту прийняття рішення, вчинення відповідної дії чи допущення бездіяльності. При оскарженні дії чи бездіяльності обчислення строку оскарження починається із дня, що наступає після останнього дня, який відведено КПК України для вчинення слідчим або прокурором відповідної дії.
Тобто строк на звернення до суду із скаргою обчислюється з дати допущення бездіяльності, а не з часу коли особа довідалася про таку бездіяльність.
Відповідно до ч. 1 ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Зміст скарги не містить відомості та заявник ОСОБА_2 не посилається на час коли саме їй стало відомо про вчинення дії або бездіяльності слідчим або прокурором.
Так, в мотивувальній частині заявниця порушила питання про поновлення строку, посилаючись на те, що строк на оскарження був пропущений нею із-за її хвороби та стану здоров`я.
Однак, заявниця не обґрунтувала та не надала жодного документу на підтвердження своєї хвороби, а також не зазначила, яким чином її стан здоров`я вплинув на поважність пропуску строку для подання скарги до суду.
Слідчий суддя вважає, що ОСОБА_2 лише формально посилається на свій стан здоров`я, який нібито заважав їй вчасно звернутися до суду.
Інших доказів на підтвердження обставин наявності перешкод для звернення до суду з метою реалізації права на оскарження згідно ст. 303 КПК України у термін, визначений кримінальним процесуальним законодавством, до скарги не долучено та у змісті скарги не вказано. Враховуючи вищевикладене, підстав для поновлення процесуального строку на подачу скарги не вбачається.
При цьому, як передбачено ч. 5 ст. 9 КПК України, ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст. 19 Закону України від 29.06.2004 №19064V «Про міжнародні договори України», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Так, у рішенні по справі «Беллет проти Франції» від 04.12.1995 ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд із огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна маги чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Як зазначив «mutatis mutandis» (з урахуванням відмінностей щодо обставин) ЄСПЛ «при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом» (рішення у справі «Волчлі проти Франції» від 26.07.2007).
Крім того, ЄСПЛ в своїх рішеннях зазначає, що право на справедливий судовий розгляд (ст. 6 Конвенції), одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справах «Голдер проти Об`єднаного Королівства» від 21.02.1975; «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 20.06.2011), не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, особливо щодо умов прийнятності скарги, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави (рішення у справах «Мельник проти України» від 28.03.2006, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001).
У разі, якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним (постанова Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №705/5060/18 (провадження №61-3331св19).
За таких обставин слідчий суддя не вбачає підстав для поновлення строку внаслідок відсутності поважних причин, а тому скарга ОСОБА_2 підлягає поверненню.
Разом з тим, заявнику роз`яснюється, що згідно ч.7 ст. 304 КПК України повернення скарги не позбавляє права на повторне звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Керуючись статтями 304, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Повернути скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність слідчих та прокурорів в порядку ст.220 КПК України, роз`яснивши, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним Кодексом України.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя: ОСОБА_1