ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/101/21 Номер провадження 11-кп/814/1092/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000267 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 та прокурора у даному кримінальному провадженні, прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 серпня 2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівці, Миргородського району, Полтавської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, має на утриманні доньку 2019 року народження, працює менеджером з продажу ТОВ «ТРЕЙДФІН», раніше не судимий, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнано винуватим та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 2 (двох) років виправних робіт за місцем роботи обвинуваченого з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків заробітку.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 : в рахунок відшкодування майнової шкоди здоров`ю завданої кримінальним правопорушенням - 12762 грн. 20 коп.; в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням - 35000 грн.; понесені в зв`язку із розглядом справи і документально підтверджені витрати на правову допомогу - 8050 грн.

За вироком суду, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

20.12.2020, близько 20.00 год. ОСОБА_8 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння перебував в торгівельному залі магазину «Каштан», розташованого по вул. Яблунева, в с. Петрівці, Миргородського району, в якому також знаходився потерпілий ОСОБА_9 .

У цей час, ОСОБА_8 , наблизився до потерпілого та на ґрунті особистих неприязних відносин влаштував сварку з останнім, в ході чого в нього раптово виник намір та бажання на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень з мотивів помсти за попередньо вчинені дії.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, діючи умисно, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_9 , який саме знаходився біля торгівельного прилавку. Після чого, ОСОБА_8 , схопивши лівою рукою потерпілого за виворіт одягу в області шиї, умисно завдав ОСОБА_9 правим зігнутим ліктьовим суглобом удар в область носу, після чого відпустив його.

Далі, продовжуючи свої умисні та агресивні дії, після того, як потерпілий внаслідок носової кровотечі покинув приміщення магазину, ОСОБА_8 ззаду швидко наблизився до нагнутого вперед ОСОБА_9 та смикнув його руками за ліву руку, завдавши сильного болю, після чого вгамувавши свою злість припинив вчинення насильства.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи внаслідок умисних та протиправних дій ОСОБА_8 , на тілі ОСОБА_9 утворилися наступні тілесні ушкодження: нижньо-медіальний вивих лівого плеча, який відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я; перелом кісток носу; синці, що розташовані: на спинці носу; на нижній частині носу; на нижній повіці правого ока; садно, що розташоване на спинці носу, оцінюються у своїй сукупності та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулися обвинувачений, потерпілий та прокурор.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок суду і закрити кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.
Зазначає, що наніс потерпілому 1 удар ліктем правої руки в обличчя в область носа, чим міг спричинити йому легкі тілесні ушкодження, та більше жодних ударів потерпілому не наносив, а при виході з магазину лише штовхнув його в спину. У зв`язку із цим вказує, що не мав умислу на спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки поштовх потерпілого у спину сам по собі не призвів до спричинення тілесних ушкоджень, а був лише причиною падіння останнього та його можливого послідуючого травмування.
Також зазначає, що не викручував руку потерпілого, не наносив по ній жодного удару і не тягнув за неї, як про це зазначено у вироку суду. Додає, що сам потерпілий вказує на те, що точно не пояснює механізму утворення вивиху лівого плеча.
Вказує, що в даному конкретному випадку, якщо й могло мати місце, то не умисне, а необережне заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеня
тяжкості, проте суд першої інстанції не звернув на це належної уваги.
Вказує на сумнівність обґрунтованості висновку судово-медичного експерта №11 від 31.12.2020 року, який виключає можливість отримання ОСОБА_9 травми у вигляді вивиху лівого плеча при падінні з висоти власного зросту та чомусь заперечує той факт, що такі тілесні ушкодження могли утворитися від поштовху в спину з послідуючим падінням потерпілого, з урахуванням того, що сам потерпілий підтверджує, що зазнавав аналогічних травм лівого плеча якраз внаслідок падіння з висоти власного зросту, а у поясненнях та позовній заяві вказує, що раніше вже декілька разів зазнавав аналогічних травм.
Вважає, що суд першої інстанції порушив основні принципи кримінального процесуального законодавства України щодо повного, всебічного, об`єктивного та неупередженого з`ясування всіх обставин справи та ухвалення законного судового рішення, не призначивши додаткової експертизи за клопотанням сторони захисту.
Зазначає, що суд помилково посилається на показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки свідок ОСОБА_11 показань, викладених у вироку на доведеність винуватості, суду не надавав та навпаки стверджував, що не бачив як наносились тілесні ушкодження потерпілому, а бачив лише кров на його обличчі. Крім того, свідок ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_11 повідомили суду про те, що не бачили, за яких обставин потерпілий ОСОБА_9 отримав ушкодження свого плеча.
Додає, що інші свідки сторони обвинувачення, які допитувались в судовому засіданні, а саме ОСОБА_13 та ОСОБА_14 також повідомили суду, що особисто не бачили яким чином були спричиненні тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 .
Таким чином вказує, що в матеріалах справи відсутні будьякі інші докази щодо механізму утворення у потерпілого тілесного ушкодження у вигляді вивиху плеча.
Окрім цього просить відмовити у задоволенні позовних вимог потерпілого зі стягнення майнової та матеріальної шкоди, оскільки квитанції та фіскальні чеки на придбання медикаментів, долучені потерпілим на підтвердження позовних вимог, не можуть однозначно підтвердити той факт, що вказані ліки, медичні препарати та послуги були придбані потерпілим та
використані ним для його лікування, так як копія історії хвороби чи листок лікарських призначень потерпілим не надавались. Більше того, майже половина квитанцій та фіскальних чеків датована з 01 по 09 січня 2021 року, а згідно довідки закладу охорони здоров`я від 31.12.2020 року, ОСОБА_9 знаходився на лікуванні в ЛОР відділенні КНП МЦРЛ з 23 по 31 грудня 2020 року, що ще раз ставить під сумнів доцільність придбання таких препаратів і їх застосування.
Щодо розміру моральної шкоди, визначеної судом, зазначає, що він є значно завищеним та не відповідає реальному обсягу страждань та незручностей потерпілого, позивачем не наведено переконливих аргументів та
розрахунку про заподіяння йому моральної шкоди в такому розмірі.

Потерпілий ОСОБА_9 у поданій апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання та ухвалити свій вирок, яким засудити його до 2 (двох) років обмеження волі з реальним відбуванням такого покарання.
Не оспорюючи висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, зазначає, що з огляду на невизнання обвинуваченим вини, вчинення ним злочину проти здоров`я особи раніше, провадження за яким було закрито, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 , яке не відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Стверджує, що обвинувачений смикав його за ліву руку у той час, коли потерпілий перебував на тривалому лікуванні, та усвідомлено завдав йому нестерпного фізичного болю.
Щодо розміру завданої шкоди зазначає, що внаслідок вчиненого щодо нього злочину та тривалого лікування зазнає сильних фізичних страждань через нестерпні фізичні болі, травми на тривалий час позбавили його можливості заробляти на власне прожиття та надавати посильну допомогу рідним і близьким, був змушений витрачати власні кошти на лікування, купуючи ліки, медичні препарати і товари, оплачуючи вартість рентгенологічних та інших інструментальних досліджень, консультаційні висновки фахівців відповідно до лікарських призначень.
Вказує, що ОСОБА_8 жодної допомоги потерпілому не пропонував та не надавав, а навпаки поширював за місцем проживання різні чутки на своє виправдання, намагаючись вплинути на громадську думку та свідків.
Зазначає, що поведінка ОСОБА_8 під час судового розгляду не свідчить про те, що в нього відбулися суттєві позитивні зміни соціальної орієнтації, які знижують ступінь його соціальної небезпечності з урахуванням вже раніше вчинених дій насильницького характеру по відношенню до іншої особи.
При цьому апеляційний розгляд просить проводити без його участі та участі його представника.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити покарання у виді 2 років обмеження волі.
Вважає, що вирок суду першої інстанції, в частині засудження останнього, є незаконним через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Зазначає, що призначаючи покарання, суд належним чином не врахував невизнання вини обвинуваченим, відсутність щирого каяття ОСОБА_8 ,, активного сприяння розкриттю злочину та добровільного відшкодування заподіяної шкоди, наслідків вчиненого діяння, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, зухвалої поведінки обвинуваченого в конкретному випадку, що призвело до призначення останньому явно несправедливого покарання, яке є не співвідносним із завданими стражданнями потерпілому ОСОБА_9 , не відповідає тяжкості вчиненого та його особі через м`якість.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та захисника на підтримку поданої обвинуваченим апеляційної скарги та їх заперечення проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_8 та подану прокурором апеляційну скаргу не підтримав, прохав вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи принесених апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного.
Суд обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні цього кримінального правопорушення за встановлених у вироку обставин відповідають фактичним обставинам справи і підтверджується доказами, зібраними і перевіреними в передбаченому законом порядку.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що його вина не ґрунтується на доказах, позбавлені підстав і спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі показаннями потерпілого ОСОБА_9 , даними ним в ході судового розгляду, допитаних в ході судового розгляду свідків, даними висновків судово-медичних експертиз.

Так, потерпілий ОСОБА_9 в ході судового розгляду в суді першої інстанції підтвердив, що саме ОСОБА_8 , який був обізнаний про наявність оперативного втручання в суглоб лівої руки, після нанесеного ліктем правої руки удару в область обличчя, схопив також його за ліву руку та викрутив її, спричинивши при цьому нестерпний біль та вивих плеча.

За даними висновку судово-медичної експертизи №5 від 28.12.2020, проведенням судово-медичної експертизи ОСОБА_8 виявлені в потерпілого тілесні ушкодження у вигляді: нижньо-медіальний вивих лівого плеча, який відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я; перелом кісток носу; синці, що розташовані: на спинці носу; на нижній частині носу; на нижній повіці правого ока; садно, що розташоване на спинці носу, оцінюються у своїй сукупності та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

За даними протоколу проведеного слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 останній розповів та показав механізм та локалізацію спричинених йому обвинуваченим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Відповідно до даних додаткового висновку судово-медичної експертизи №11 від 31.12.2020, виявлені у потерпілого ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли утворитися не менш, ніж від двох точок прикладання сили тупих предметів, з силою, достатньою для їх утворення, по давності утворення можуть відповідати строку та обставинам, вказаним в описовій частині постанови та підекспертним. Об`єктивних судово-медичних даних про те, що тілесні ушкодження нанесені в різний проміжок часу немає. Експертом не виключена можливість утворення виявлених у потерпілого ОСОБА_9 тілесних ушкоджень за обставин, зазначених потерпілим під час слідчого експерименту. Водночас експерт констатує, що тілесне ушкодження, виявлене в потерпілого ОСОБА_9 , а саме вивих лівого плеча, не могло утворитися за обставин, зазначених ОСОБА_8 ( а саме від поштовху двома руками в спину, внаслідок якого потерпілий впав на землю).

При цьому колегія суддів наголошує, що зазначена експертиза проведена у відповідності до Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, а тому відсутні підстави ставити під сумнів її обґрунтованість.

Слід зазначити, що показання потерпілого ОСОБА_9 є стабільними, підтверджені висновками експертиз, проведених в рамках даного провадження, а тому відсутні підстави вважати їх неправдивими чи ставити під сумнів. Отже, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, є правильним, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені у їх сукупності судом згідно зі ст. 94 КПК України.

Отже, доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі щодо неправильної кваліфікації його дій судом першої інстанції, не заслуговують на увагу.

Безпідставними є й доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо неправильного вирішення судом першої інстанції поданого потерпілим цивільного позову про стягнення завданого матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.128 КПК України - особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Отже, судом першої інстанції вірно, у відповідності з діючим законодавством, вирішено питання по цивільному позову потерпілого ОСОБА_9 щодо відшкодування завданої злочином матеріальної і моральної шкоди.

Так, розмір завданої злочином матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_9 , що складається з витрат, понесених останнім на лікування, документально підтверджений та, відповідно, доведений в ході судового розгляду. Всупереч тверджень обвинуваченого, в матеріалах провадження наявні копії медичної карти стаціонарного хворого з відповідними лікарськими призначеннями. А посилання обвинуваченого на ту обставину, що частина чеків та квитанцій про придбання ліків датована з 01 по 09 січня 2021, що, на його думку, ставить під сумнів доцільність придбання таких препаратів, не заслуговує на увагу. Так, потерпілий в період часу з 23 по 31 грудня 2020 перебував на стаціонарному лікуванні в ЛОР відділенні КНП МЦРЛ, після виписки з якого з 01 по 09.01.2021 продовжив лікування амбулаторно.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 в частині не вірно вирішеного судом першої інстанції при постановленні вироку цивільного позову щодо заданої моральної шкоди потерпілому та її розміру є безпідставною з наступних підстав.

Так, постановляючи вирок суд першої інстанції, встановивши, що саме протиправними злочинними діями ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 була завдана моральна шкода у вигляді душевних страждань, хвилювань, що призвели до втрати звичних для нього умов життя, задовольнив цивільний позов потерпілого.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування суд першої інстанції, з дотриманням вказаної норми Закону, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вірно визначив розмір та стягнув на користь потерпілого завдану йому злочином моральну шкоду.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Не вбачає підстав колегія суддів і для задоволення апеляційної скарги прокурора та потерпілого щодо м`якості призначеного вироком суду ОСОБА_8 .

Так, покарання обвинуваченому призначено із врахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу засудженого, який є раніше не судимим, характеризується позитивно, його вік, наявність на утриманні малолітньої доньки, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів. Тому, з урахуванням викладеного, підстав для винесення нового вироку апеляційним судом та, відповідно, призначення ОСОБА_8 більш суворого за видом покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 серпня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4