Справа №591/5013/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/385/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - домашній арешт
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2021 року про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 262, ч. 2 ст. 345 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2021 року було частково задоволено клопотання старшого слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_9 та застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною йому без дозволу слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- носити електронний засіб контролю;

- утримуватися від спілкування з підозрюваним ОСОБА_10 , потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також зі свідком у кримінальному провадженні ОСОБА_13 ;

- здати на зберігання слідчому паспорт для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, за наявності.

Встановлено строк дії ухвали, в частині застосування запобіжного заходу та покладення на підозрюваного обов`язків, до 16 вересня 2021 року включно.

Постановлено затриманого ОСОБА_7 негайно звільнити з під варти.

Контроль за організацією виконання ухвали покладено на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.

Своє рішення слідчий суддя вмотивував тим, що матеріалами кримінального провадження доводиться як обґрунтованість підозри так і наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, однак, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК, не доведено недостатність застосування для запобігання вказаним ризикам більш м`яких запобіжних заходів, ніж взяття під варту.

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи, що ухвала слідчого судді є недостатньо вмотивованою та такою, що постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити обґрунтоване рішення, просить її скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком, в межах досудового розслідування, до 20 вересня 2021 року, без визначення застави.

В обґрунтування апеляційних вимог, прокурор посилається на те, що слідчим суддею було встановлено та зазначено у рішенні про наявність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, з врахуванням тих обставин, що у клопотанні доведено обґрунтованість підозри останнього у вчиненні інкримінованих йому злочинів та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, разом з тим, в оскаржуваній ухвалі також зазначено і те, що на час розгляду клопотання відсутні вагомі докази вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 262 КК України та не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, вказаним у клопотанні, ніж взяття під варту, при тому, що доданими до клопотання матеріалами підтверджується обґрунтованість підозри та існування ризиків, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор вказує на наявність ризику впливу на свідків і потерпілих, з метою зміни або відмови останніх від дачі показань, які є дуже вагомими з огляду на характер вчинених злочинів, зокрема потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 , який є очевидцем вчинення злочину та приймав участь у викритті злочинних дій ОСОБА_7 і є його колегою по службі, а перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом ОСОБА_7 жодним чином не буде позбавлений можливості телефонним зв`язком здійснювати тиск та впливати на зазначених вище осіб.

Крім того прокурор посилається на те, що на даний час досудовим розслідуванням не встановлено місце знаходження двох магазинів, споряджених бойовими патронами калібру 5,45 мм загальною кількістю 60 шт., якими, реалізуючи спільний злочинний умисел з ОСОБА_10 , заволодів ОСОБА_7 , у зв`язку із чим продовжує існувати обґрунтований ризик знищення або подальшого переховування вказаних речей, які мають істотне значення для встановлення додаткових обставин вчинення вказаних кримінальних правопорушень і застосований запобіжний захід до ОСОБА_7 не зможе виключити можливості останнього, за допомогою телефонного зв`язку, надавити інструкції третім особам з метою їх знищення або подальшого переховування.

Також, прокурор вказує на те, що слідчий суддя залишив поза увагою ряд вагомих обставин, встановлених в межах даного провадження, а саме, не врахував обставини вчинення злочину, мотив, зухвалість та винятковий цинізм під час його вчинення, що ОСОБА_7 будучи офіцером Служби безпеки України, підозрюється у вчиненні злочинів відносно військовослужбовців Державної прикордонної служби, при виконанні ними обов`язків по охороні державного кордону під час дії особливого періоду.

Крім того апелянт зазначає, що слідчий суддя, стверджуючи про недоведеність прокурором недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж взяття під варту для запобігання існуючим ризикам, належним чином своє рішення не вмотивував, не навів жодних посилань на докази, які стали підставою для такого висновку. Також, у рішенні слідчий суддя не надав належну оцінку всім ризикам зазначеним стороною обвинувачення у клопотанні, та приймаючи остаточне рішення, керувався вкрай суперечливим висновком щодо відсутності фактів переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органів досудового розслідування, при тому, що злочин у вчиненні якого підозрюється останній було вчинено 18 липня 2021 року і того ж дня він був затриманий, тобто, був позбавлений можливості переховуватись, у зв`язку із застосуванням до нього такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи вищезазначене, прокурор вважає, що застосований стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід не буде ефективним і не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

На апеляційну скаргу прокурора захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав заперечення, в яких вказує на непереконливість її доводів, з врахуванням тих обставин, що встановивши існуючи ризики та застосувавши запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя поклав на підозрюваного відповідні обов`язки, які останній виконує в повному обсязі, що ризик можливого впливу на свідка значно зменшився, у зв`язку з тим, що ухвалою слідчого судді ОСОБА_7 відсторонений від посади. Захисник просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, оскільки мета та потреби кримінального провадження можуть бути забезпечені таким запобіжним заходом, як домашній арешт.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскарженого судового рішення, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали ухвалу слідчого судді законною, обгрунтованою та просили залишити її без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст.177,178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

На думку колегії суддів при вирішенні питання щодо застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу, слідчим суддею вищезазначені вимоги Закону дотримані в повному обсязі.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що у провадженні слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР у м. Полтаві знаходиться кримінальне провадження №0001555 від 18 липня 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.262, ч.2 ст. 345 КК України.

Досудовим розслідуванням даного кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді заступника начальника районного відділу УСБУ в Сумській області, діючи за попередньою змовою групою осіб, 18 липня 2021 року, близько 01 год. 30 хв., перебуваючи поблизу с. Рясне, Краснопільського району Сумської області, умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу тілесні ушкодження під час виконання останнім службових обов`язків та заволодів вогнепальною зброєю АКС-74 та бойовими припасами.

18 липня 2021 року ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

В рамках даного кримінального провадження до слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми звернувся старший слідчий четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР у м. Полтаві з клопотанням щодо застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Своє клопотання слідчий обґрунтовував наявністю ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та тим, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного. При цьому, слідчий вказував на обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.262, ч.2 ст. 345 КК України.

Розглядаючи вказане клопотання слідчого, слідчим судде було встановлено доведеність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, з врахуванням достатньої інформації щодо наведених обставин у доданих до клопотання матеріалів, при цьому, встановив відсутність вагомих доказів вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. ст.262 КК України.

Крім того слідчий суддя дійшов до висновку про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, знищити, приховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з врахуванням тих обставин, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, є працівником підрозділу СБУ в Сумській області, обізнаний з формами і методами оперативно-розшукової діяльності, слідчих розшукових та негласних слідчих дій.

Щодо існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, про який зазначав слідчий у клопотанні, то колегія суддів вважає вірним висновок слідчого судді про його недоведеність, з врахуванням того, що матеріали, додані до клопотання не містять даних, які б свідчили про можливість підозрюваного ОСОБА_7 вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя дійшов до вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, щодо наявності підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу.

При цьому, відмовляючи у задоволені клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею було вірно враховано і те, що ОСОБА_7 має постійне місце роботи та проживання, позитивно характеризується за місцем служби, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався.

Саме з врахуванням усіх вищезазначених обставин, слідчий суддя і дійшов до висновку про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що забезпечить дотримання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків під час досудового слідства та суду, з чим також погоджується і колегія суддів, і підстав для сумніву щодо правильності такого висновку не вбачає.

Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовується змістом оскаржуваної ухвали, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що у рішенні слідчий суддя не надав належну оцінку всім ризикам зазначеним стороною обвинувачення у клопотанні, та приймаючи остаточне рішення, керувався лише висновком щодо відсутності фактів переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органів досудового розслідування.

Крім того, на спростування доводів апеляційної скарги прокурора, слідчий суддя належним чином вмотивував своє рішення та навів підстави для такого висновку, з врахуванням доводів як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, що також вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що перебуваючи під домашнім арештом ОСОБА_7 не буде позбавлений можливості телефонним зв`язком здійснювати тиск та впливати на свідків та потерпілих, а також надавити інструкції третім особам з метою знищення або подальшого переховування двох магазинів, споряджених бойовими патронами калібру 5,45 мм загальною кількістю 60 шт., місце знаходження яких досудовим розслідуванням не встановлено, то на думку колегії суддів вказані обставини є лише припущеннями.

Крім того, посилання прокурора на не врахування слідчим суддею обставин вчинення злочину, мотив, зухвалість та винятковий цинізм під час його вчинення, що ОСОБА_7 будучи офіцером Служби безпеки України, підозрюється у вчиненні злочинів відносно військовослужбовців Державної прикордонної служби, при виконанні ними обов`язків по охороні державного кордону під час дії особливого періоду, на думку колегії суддів не є тими беззаперечними обставинами, за наявності яких до останнього має бути застосований найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, за яких би підлягало до задоволення клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки в повному обсязі не доведено, що для забезпечення дієвості кримінального провадження виключно такий запобіжний захід є необхідним.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчим суддею постановлено законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,407,418,419,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2021 року про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4