КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4086/2021
Категорія: 331 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2021 року у кримінальному провадженні №0000244 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2021 року задоволено клопотання прокурора, продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 по 14 листопада 2021 року та залишено без змін альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Таке рішення суд мотивував тим, що продовжують існувати ризиків, передбачені ст. 177 КПК України, ступінь яких не зменшився, та інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2021 року та прийняти нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту або інший більш м`який.

На обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_8 зазначає, що суд, продовживши йому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за клопотанням прокурора, порушив вимоги ст. ст. 176, 177, 178, 193, 195 КПК України та не врахував позицію ЄСПЛ, згідно з якою лише тяжкість вчиненого злочину не може бути підставою продовження тримання особи під вартою, а в даному випадку така тяжкість лише декларується обвинувальним актом, який не містить доказів існування самого злочину.
Крім того, обвинувачений посилається на те, що при визначенні розміру застави суд не врахував вимог ст. 182 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з таких підстав.
За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, а продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше попри презумпцію невинуватості, ніж правило поваги до особистої свободи.

Крім того, відповідно до абз. 5 ч. 1 п. 20-5 розділу XI "Перехідні положення" КПК України, у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Вказані особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження встановлені тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи обвинуваченого про наявність достатніх підстав для зміни йому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший є непереконливими.

З матеріалів провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого вбачається, що Печерським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою в порядку процедури, передбаченої абз. 5 ч. 1 п. 20-5 розділу XI "Перехідні положення" КПК України, з огляду на стадію судового розгляду, під час якого свідки ще не допитані та письмові докази в повному обсязі не вивчені, врахувавши правову кваліфікацію діяння, дійшов висновку, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, які були наявні при застосуванні запобіжного заходу ОСОБА_8 не зменшилися і лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому постановив ухвалу про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, а прийняте рішення узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що в справі відсутні докази його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, то колегія суддів зауважує, що в межах цього апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні конкретного кримінального правопорушення, які підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті, тому і не досліджує їх.

При цьому твердження обвинуваченого про недоведеність прокурором існування жодного ризику колегія суддів визнає безпідставними.

Колегія суддів зауважує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Що стосується ризику втечі обвинуваченого, то відповідно до практики ЄСПЛ такий ризик не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, водночас суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а у рішенні по справі «W проти Швейцарії» зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_8 обвинувачення в державній зраді, яке має підвищений ступінь суспільної небезпеки; тяжкість покарання, яка загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим в інкримінованому особливо тяжкому кримінальному правопорушенні; всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, його стан здоров`я та соціальні зв`язки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений може переховуватися від суду, такий ризик не зменшився від часу обрання запобіжного заходу і виправдовує подальше його тримання під вартою.
З огляду на те, що свідки у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитані, з великою ймовірністю також існує ризик незаконного на них впливу.

За вказаних обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання колегії суддів, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії, отже доводи обвинуваченого про протилежне є непереконливими.

Враховуючи наведене, висновок суду про наявність достатніх підстав на даній стадії судового розгляду для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним та обґрунтованим.
При цьому колегія суддів зважує і на те, що обвинуваченому ще при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була визначена, як альтернативний запобіжний захід, застава з урахуванням положень ст. 182 КПК України, яка зможе забезпечити належне виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та є співмірною з існуючими у даному кримінальному провадженні ризиками.

За відсутності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів приймає рішення про залишення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 по 14 листопада 2021 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4