Ухвала

Іменем України
17 січня 2022 року
м. Київ
справа № 289/2002/18
провадження № 51 5664 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 14 січня 2021 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року,
встановив:
За вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 14 січня 2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців.

Вирішено питання щодо цивільного позову та долі речових доказів.
Згідно з цим вироком, ОСОБА_5 визнаний винуватим та засуджений за те, що 09 липня 2018 року приблизно о 21:30 год, проїжджаючи на велосипеді поряд з домогосподарством ОСОБА_6 , що розташоване по АДРЕСА_1 , помітив ОСОБА_7 , що сидів на лавці поряд із столиком у вказаному домогосподарстві, з яким у нього існували давні неприязні відносини. Підійшовши до ОСОБА_7 , умисно, зі значною силою ОСОБА_5 наніс йому один удар кулаком правої руки в обличчя, від чого потерпілий впав на землю, де він продовжив наносити численні удари ногами по тулубу ОСОБА_7 , спричинивши йому тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року вирок місцевого суду змінено. Виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції як на доказ на протокол допиту свідка ОСОБА_6 від 07 серпня 2018 року.
В порядку ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) зменшено призначене судом першої інстанції ОСОБА_5 покарання до 5 років позбавлення волі.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати рішення місцевого та апеляційного судів щодо ОСОБА_5 та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування своїх доводів вказує на недопустимість доказів покладених в основу обвинувального вироку, а саме: протоколу слідчого експерименту від 26 липня 2018 року; висновку експерта від 21 серпня 2018 року. Вказує, що стороною обвинувачення грубо порушено порядок вилучення медичної документації на ім`я потерпілого.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши додані до скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.
При перевірці судових рішень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено.
Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі захисника. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають встановленим у судових засіданнях обставинам справи.
Як вбачається із вироку, вина ОСОБА_5 у вчиненому злочині, не зважаючи на те, що він не визнав себе винним, повністю доведена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема показаннями потерпілого, свідків; даними висновку судово-медичної експертизи та протоколом слідчого експерименту з фототаблицями до нього.
Твердження захисника про те, що висновок судово-медичної експертизи №290 від 21 серпня 2018 року є недопустимим доказом, оскільки складений з грубим порушенням чинного законодавства, є неприйнятними з огляду на таке.

Згідно ст.84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст.86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відхиляючи аргументи сторони захисту про істотне порушення приписів вказаного Кодексу, сумнівність походження медичної документації та сформованого на її основі експертного висновку, судом першої інстанції було встановлено, а в подальшому і в судовому засіданні апеляційного суду підтверджено, що на підставі ухвали слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2018 року по даному кримінальному провадженню призначено судову-медичну експертизу, проведення якої доручено експерту Малинського міжрайонного відділення судово - медичних експертиз ОСОБА_8 . Зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що експерт, який проводив експертизу, належним чином попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ст. ст. 384, 385, 387 КК.
Також судом апеляційної інстанції встановлено, що для вирішення конкретних медичних питань, слідчим суддею експерту направлені медична картка стаціонарного хворого ОСОБА_7 , копія протоколу слідчого експерименту з потерпілим від 26 липня 2018 року та фототаблицею, в зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до висновку, що у даному випадку, для оцінки потреб досудового розслідування, обґрунтовано не застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження, тобто тимчасовий доступ до речей і документів, з чим погоджується й касаційний суд.
Потерпілий ОСОБА_7 не заперечував надання свого дозволу на використання його медичної документації в ході досудового розслідування та достовірності викладеної в ній інформації.
Крім того, під час розгляду даного кримінального провадження, сторона захисту не заперечувала інформацію, зазначену в медичній документації, а також можливість використання цієї документації з підстав можливого формального недотримання вимог кримінального процесуального закону. Клопотання про призначення додаткової чи повторної судово-медичної експертизи та про допит у судовому засіданні експерта ОСОБА_8 з приводу встановлення ним ступеню тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень та інших обставин проведення експертизи сторона захисту не заявляла.
З огляду на викладене, суди нижчих інстанцій визнали, що висновок судово-медичного експерта №290 та медична документація для проведення експертизи, є допустимими доказами, отримані в порядку встановленому КПК.
Слід зазначити, що відсутність у висновку експерта тих даних, які зазначені захисником в касаційній скарзі, не є в цьому провадженні тим істотним порушенням, яке б мало наслідком недопустимість вказаного висновку, оскільки не ставить під сумнів його доказове значення.
Посилання захисника про недопустимість такого доказу, як протокол проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_9 , є необґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1, 3 ст.240 КПК з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.
Як вбачається зі змісту оскаржуваних рішень, слідчим СВ Радомишльського ВП ОСОБА_10 , проведено слідчий експеримент від 26 липня 2018 з дотриманням правил, передбачених ст.223, 240 КПК, за участю потерпілого ОСОБА_7 та понятих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , яким перед початком проведення слідчої дії роз`яснено їх права і обов`язки, передбачені КПК, а також відповідальність, встановлена законом. Хід і результати проведення процесуальної дії зафіксовані у протоколі, який за формою та змістом відповідає вимогам ст.104 КПК. Будь-яких клопотань під час проведення слідчого експерименту, зауважень з приводу проведення вказаної слідчої дії ніхто з учасників не заявляв.
Посилання захисника про те, що слідчий експеримент проведений за участю родичів потерпілого, було досліджено судами першої та апеляційної інстанції, є безпідставними, оскільки доказів, які підтверджують ступінь споріднення між вказаними особами матеріали провадження не містять, так як і безпідставними є доводи захисника про те, що слідчий експеримент проведено на території домоволодіння свідка ОСОБА_6 , який не надав згоди на проведення такої слідчої дії. Судом першої та апеляційної інстанції належним чином були наведені мотиви на спростування вищевказаних доводів, з якими погоджується і касаційний суд.
Ураховуючи викладене, колегія суддів не ставить під сумнів допустимість вищезазначених доказів, з підстав, зазначених у касаційній скарзі захисника, так само не вбачає недотримання судами попередніх інстанцій вимог КПК щодо оцінки вказаних доказів.
Вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є законними, обґрунтованими та належним чином вмотивованими, адже в повній мірі відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, тому доводи захисника в цій частині теж неприйнятні.
Істотних порушень норм права, які були б безумовними підставами для скасування оскаржених судових рішень із призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, про що йдеться в касаційній скарзі, судом касаційної інстанції не встановлено.
Відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 14 січня 2021 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_14 ОСОБА_2 ОСОБА_3