УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участі:
секретаря судових засідань ОСОБА_2
представника власника тимчасово
вилученого майна ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу представника власника тимчасово вилученого майна адвоката ОСОБА_3 , що діє в інтересах власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, на підставі п.1 ч.1 ст.303 КПК України,

в с т а н о в и в :

до Шевченківського районного суду м. Києва 24.09.2021 надійшла скарга представника власника тимчасово вилученого майна адвоката ОСОБА_3 , що діє в інтересах власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, на підставі п.1 ч.1 ст.303 КПК України, під час обшуку 11.08.2020 на території нежитлового складського приміщення за адресою: м. Київ, вул. Автозаводська, 52 було вилучено особисті речі ОСОБА_4 .

Клопотання мотивоване, зокрема, тим, що в провадженні Офісу великих платників податків ДФС України здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження відомості відносно якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000087 від 08.10.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

11.08.2020 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01.08.2020 старшим слідчим з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань ОВПП ДФС ОСОБА_5 проведено обшук на території нежитлового складського приміщення за адресою: м. Київ, вул. Автозаводська, 52 було вилучено предмети (міжнародні експрес - відправлення), та особисті речі, які належать ОСОБА_4 . Всупереч тому, що слідчий суддя не надав дозволу на вилучення особистих речей ОСОБА_4 , слідчий прийняв рішення про вилучення даних речей.

В подальшому, арешт на тимчасово вилучене майно не накладався, а відтак воно має статус тимчасово вилученого майна, та підлягає поверненню власнику.

У судовому засіданні представник власника тимчасово вилученого майна адвокат ОСОБА_3 , скаргу підтримав з мотивів у ній наведених, та просив задовольнити.
Суб`єкт оскарження, будучи належним чином повідомлений про розгляд скарги, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, однак в силу положень ч. 3 ст. 306 КПК України, його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, заслухавши думку представника тимчасово вилученого майна, вивчивши доводи скарги та додані до неї матеріали, дійшов до наступного висновку.

За правилами ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

11.08.2020 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01.08.2020 старшим слідчим з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань ОВПП ДФС ОСОБА_5 проведено обшук на території нежитлового складського приміщення за адресою: м. Київ, вул. Автозаводська, 52 де було вилучено предмети (міжнародні експрес - відправлення), та особисті речі, які належать ОСОБА_4 про що складено відповідний протокол.

Під час проведення обшуку у відповідності до даних протоколу, слідчими було вилучено майно згідно протоколу обшуку від 11.08.2020.

Таким чином майно, яке вилучено під час проведення обшуку згідно до вимог ч.7 ст.236 КПК України з моменту його вилучення набуло статусу тимчасово вилученого майна, оскільки відповідають визначеним у ній критеріям.

Статтею 169 КПК України визначено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема, у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171 КПК України.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

За правилами ч. 6 ст. 173 КПК України, ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Разом з тим, на момент розгляду даної скарги в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України, представником власника тимчасово вилученого майна надано лист з Офісу Генерального прокурора, з якого убачається, що кримінальне провадження № 0000087 від 08.10.2018 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України.

Зазначене у скарзі майно є тимчасово вилученим та підлягає поверненню власнику, оскільки інакше буде порушено вимоги статті 41 Конституції України щодо недоторканості права власності та можливості обмеження цього права тільки за рішенням суду, коли ж майно можна охарактеризувати лише родовими ознаками, то всі ці випадки стосуються майна, яке є предметом злочину або майна, одержаного внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так, представником власника тимчасово вилученого майна в судовому засіданні доведено, що копія паспорту на прізвище ОСОБА_4 на двох аркушах, грошові кошти, а саме: 39639 ( тридцять дев`ять тисяч шістсот тридцять дев`ять) доларів США; 41415 ( сорок одна тисяча чотириста п`ятнадцять ) гривень; 7550 ( сім тисяч п`ятсот п`ятдесят) Євро, що були вилучені в ході проведення обшуку 11.08.2020 на території нежитлового складського приміщення за адресою: АДРЕСА_1 належать ОСОБА_4 .
Положеннями ч. 1 ст. 7 КПК України визначено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; недоторканність житла чи іншого володіння особи; недоторканність права власності; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; диспозитивність.

Крім того, статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантовано право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Тлумачення положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції при застосуванні її до вилучення майна під час кримінального провадження, надано Європейським судом з прав людини, зокрема, у Рішенні від 23 січня 2014 року у справі «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України»:

«…1. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series AN 296-A, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, п. п. 49 62 від 10 травня 2007 року).

2. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series AN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series AN 98)…».

В свою чергу, в справі «Пантелеєнко проти України» (№ 11901/02) при аналізі ситуації, коли слідчі органи замість вибору доказів, суттєвих для розслідування, вилучили всі документи з офісу та певні особисті речі, що належать заявнику, які не мали жодного відношення до справи (п. 51), Європейський суд з прав людини постановив, що втручання, яке розглядається, не було здійснено «відповідно до закону» і, таким чином, мало місце порушення статті 8 Конвенції (п. 53).

Вилучення та подальше утримання слідчим майна, а саме: копії паспорту на прізвище ОСОБА_4 на двох аркушах; грошових коштів, а саме: 39639 ( тридцять дев`ять тисяч шістсот тридцять дев`ять) доларів США; 41415 ( сорок одна тисяча чотириста п`ятнадцять ) гривень; 7550 ( сім тисяч п`ятсот п`ятдесят) Євро,в межах даного кримінального провадження, яке закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України є свавільним та таким, що направлено на порушення права власності, права на мирне володіння своїм майном, яке гарантоване законодавством України та міжнародними договорами.

Що ж стосується вимог скарги в частині повернення іншого майна відповідно до протоколу обшуку від 11.08.2020, то, зважаючи на те, що в судовому засіданні не встановлено, що володільцем саме цього майна є ОСОБА_4 , зокрема будь-якого документального підтвердження щодо цього слідчому судді надано не було, підстав для задоволення скарги в цій частині суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 9, 13, 16, 22, 26, 167-169, 233, 234, 236, 303, 305, 306, 307, 309, 372, 532 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в :

Скаргу представника власника тимчасово вилученого майна адвоката ОСОБА_3 , що діє в інтересах власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, на підставі п.1 ч.1 ст.303 КПК України, - задовольнити частково.
Зобов`язати старшого слідчого з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань ОВПП ДФС ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000087 від 08.10.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, повернути ОСОБА_4 тимчасово вилучене майно, що було вилучене 11.08.2020 в ході проведення обшуку на території нежитлового складського приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: копію паспорта на прізвище ОСОБА_4 на двох аркушах; грошові кошти, а саме: 39639 ( тридцять дев`ять тисяч шістсот тридцять дев`ять) доларів США; 41415 ( сорок одна тисяча чотириста п`ятнадцять ) гривень; 7550 ( сім тисяч п`ятсот п`ятдесят) Євро, що належать на праві приватної власності ОСОБА_4 .
В іншій частині скарги залишити без задоволення.
Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її проголошення.

Слідчий суддя