Дата документу 27.08.2021
Справа № 334/6387/21
Провадження № 1-кс/334/1533/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2021 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання дізнавача сектору дізнання Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000816 від 10.08.2021р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України
установив:
27.08.2021 до слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання дізнавача сектору дізнання Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000816 від 10.08.2021р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
В обґрунтування клопотання дізнавач навів наступні обставини: 10.08.2021 до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області із заявою звернувся ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 про те, що 21.07.2021 невстановлена особа, під приводом продажу техніки, шахрайським шляхом, заволоділа грошовими коштами останнього, тим самим завдавши майнової шкоди у розмірі 36 000 гривень.
Так, допитаний у якості потерпілого ОСОБА_4 повідомив, що він через мережу Інтернет здійснив замовлення спліт-системи «SB 211 SF Polair», попередньо домовившись про це із особою, яка представилась ОСОБА_5 . Після замовлення він отримав на мобільний месенджер «Viber» рахунок на оплату замовлення за такими реквізитами розрахункового рахунку НОМЕР_1 АТ КБ «ПриватБанк», а також інформацію щодо товару, а саме: «Постачальник Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ; Адреса: АДРЕСА_2 », «Одержувач ОСОБА_4 , тел. НОМЕР_3 ; Платник той самий», «Рахунок-фактура №218 від 20 липня 2021 р.; спліт-система «SB 211 SF Polair» сума/ціна 36 000 гривень».
21.07.2021 потерпілий ОСОБА_4 у відділенні АТ КБ «ПриватБанк», яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів, 3, через касу вказаного відділення здійснив перерахунок грошових коштів у розмірі 36 000 гривень на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 .
Однак, спліт-система «SB 211 SF Polair» так і не надійшла ОСОБА_4 , у зв`язку із чим він звернувся до правоохоронних органів.
У зв`язку із викладеними обставинами дізнавач звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на майно, а саме грошові кошти у розмірі 36 000 гривень на розрахунковому рахунку НОМЕР_1 , який належить АТ КБ «ПриватБанк» та яким користувалася невстановлена особа, з метою збереження речових доказів, запобігання можливості їх пошкодження, псування, знищення, перетворення та незаконного відчуження
Клопотання дізнавача оформлене відповідно до ст. 171 КПК України та погоджено процесуальним прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області.
Дізнавач до судового засідання надав суду письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності, підтримав свої вимоги та просив накласти арешт.
Розгляд вказаного клопотання проходив без участі особи, у володінні якої знаходяться назване майно, оскільки дізнавачем виконані вимоги ч. 2 ст. 172 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Так, згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Безготівкові розрахунки - це перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді (п. 1.3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління НБУ № 22 від 21.01.2004 )
З цих норм слідує висновок, що на банківському рахунку не зберігаються індивідуально визначені кошти власника рахунку, відповідна сума грошових коштів обліковуються банком на рахунку під зобов`язання банку за дорученням власника рахунку перерахувати/зарахувати відповідну суму грошових котів у межах такої суми.
За таких умов безготівкові кошти не є індивідуалізованими матеріальними об`єктами, відповідно режим поводження з ними не може бути аналогічний тому, який запроваджений до речових доказів. Тому накладення арешту на грошові кошти, що обліковуються на рахунках, враховуючи їх нематеріальний і неіндивідуалізований характер, не узгоджується з заявленою метою - збереження речових доказів, адже їх неможливо використати як доказ у кримінальному провадженні.
Положеннями ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності. Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

За змістом положень ст. 2, 8 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
На підставі ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що обмеження володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ).
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідність балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п.п. 69 і 73, Series A № 52).
Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series А № 98).
Крім того, слідчий суддя вказує на те, що дізнавач фактично просить накласти арешт саме на грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку, як на речовий доказ, вказуючи при цьому, що власником є АТ «КБ «ПриватБанк», але із наданих документів слід зробити висновок, що вони можуть належати ФОП ОСОБА_6 , а не банківській установі.
З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність визначених статтею 170 КПК України правових підстав для арешту майна ФОП ОСОБА_6 на даному етапі кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -
ухвалив:
Відмовити у задоволені клопотання дізнавача сектору дізнання Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000816 від 10.08.2021р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до апеляційного суду Запорізької області. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1