Справа № 473/4509/20
Номер провадження 1-кс/473/822/2021
УХВАЛА

"27" вересня 2021 р. Слідчий суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

заявника ОСОБА_3 , представника заявника адвокати ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 06.08.2021 року про закриття кримінального провадження за №0000247 від 18.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

встановив

22 вересня 2021 року до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла скарга ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 06.08.2021 року про закриття кримінального провадження за №0000247 від 18.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

В обґрунтування скарги зазначено, що 06.08.2021 року слідчим СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 було винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000247, внесеного до ЄРДР 18.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.
Вказану постанову скаржник вважає передчасною та необґрунтованою, оскільки при її винесенні було порушено вимоги чинного кримінально-процесуального законодавства. Слідчим не вчинено всіх необхідних слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження, а саме: слідчий не перевірив покази потерпілого, не провів із потерпілим слідчий експеримент, не допитав осіб, про яких говорив потепілий та не дав їм оцінку, не допитав та не вилучив ніж у свідка ОСОБА_6 та не приєднав його в якості речового доказу до матеріалів кримінального провадження та не дав їм оцінку, проте фактично при закритті справи повнісю поклався на покази ОСОБА_7 , її сестри та матері.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив скасувати постанову слідчого СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 06.08.2021 року.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

Слідчий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, на адресу суд надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, проти задоволення скарги заперечує, вважав прийняте ним процесуальне рішення про закриття кримінального провадження обґрунтованим та законним, з урахуванням зібраних доказів під час досудового розслідування.

Заслухавши скаржника та його представника, перевіривши додані до скарги матеріали, а також матеріали кримінального провадження № 0000247, слідчий суддя прийшов до наступного.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, 18.02.2020 року за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 було внесено відомості до ЄРДР та розпочато слідство за кримінальним провадженням за №0000247 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Постановою слідчого СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 06.08.2021 року було закрито зазначене кримінальне провадження в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.284 КПК України).

З постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що 18.02.2020 року до чергової частини Вознесенського ВП надійшла заява від ОСОБА_3 про те, що 19.01.2020 року його співмешканка ОСОБА_7 за місцем їх мешкання в АДРЕСА_1 , спричинила йому тілесні ушкодження. Підставою закриття кримінального провадження слідчий зазначив, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між дією та наслідками, так як відсутні об`єктивні докази, що могли б підтвердити існування факту викладеного в заяві ОСОБА_3 .

В постанові слідчий зазначає, що відсутні сумніви в тому, що потерпілим ОСОБА_3 були отримані тілесні ушкодження у виді різаної рани правої кисті з пошкодженням сухожиль розгиначів 2-3-4 пальців, які відносять до тілесних ушкоджень середньої тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я та рани в ділянці грудної клітини зліва, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Однак вказаний висновок не несе доказового значення , щодо доведеності винуватості у вчиненні зазначеного злочину саме громадянкою ОСОБА_7 , при тому що остання спростовує факт спричинення нею тілесних ушкоджень громадянину ОСОБА_3 .

Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст.ст.2, 284 КПК України).

При цьому, постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження в справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст.110 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 91 КПК України процес доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статі, покладається на слідчого, прокурора (ст. 92 КПК України).

Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 93 КПК України).

Частиною 4 статті 38 КПК України передбачений обов`язок органу досудового розслідування застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У п.42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції, що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Зокрема, оскаржувана постанова містить зміст обставин, які є підставами для прийняття такого рішення, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення Кримінального процесуального кодексу України.

Як свідчать докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, слідчий провів всі першочергові та необхідні слідчі дії, надав оцінку наявним доказам, всебічно, повно та об`єктивно дослідив всі обставини кримінального провадження, в тому числі вжив необхідних заходів, передбачених КПК України, щодо витребування необхідних документів та інформації в межах предмету розслідування.

Слідчий суддя вважає, що під час розслідування кримінального провадження слідчий вичерпав існуючі можливості щодо збирання, дослідження, аналізу та перевірки вже отриманих доказів у кримінальному провадженні, а також належного допиту заявника з усіх зазначених ним обставин, а відтак провів всі необхідні та можливі у даному випадку слідчі та процесуальні дії. Аналіз зібраних доказів дозволяє зробити висновок, що виконувати будь-які інші слідчі дії не є доцільним, а також здобути нові будь-які докази в даному кримінальному провадженні не є можливим.
Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доводи скарги про те, що постанова слідчого є незаконною з підстав неповноти і необ`єктивності досудового розслідування, процесуальних порушень тощо, фактично зводяться до загальних формулювань та не містять переконливого обґрунтування, яким чином проведення подальших слідчих та процесуальних дій може вплинути на правильність висновку про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушеня, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.
Крім того заявником в скарзі не зазначено які необхідно здійснити слідчі (розшукові) та процесуальні дії за наявності вже встановлених і перевірених обставин та зібраних у провадженні доказів. А відтак, такі посилання на незаконність рішення за результатами досудового розслідування, юридично неспроможні.

Що стосується слідчого експерименту, за участю ОСОБА_7 , на якому наполягає потерпілий, то в даному випадку слідчим було обґрунтовано відмовлено, в його проведенні, оскільки відповідно до ст..240 КПК України слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а в даному випадку ОСОБА_7 заперечує факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, тому взагалі відсутні відомості, які необхідно перевіряти та уточнювати.
Таким чином, матеріали кримінального провадження та скарги не містять даних, які б ставили під сумнів висновки слідчого і неповнота досудового розслідування не встановлена.
Отже, слідчий суддя вважає, що слідчим однозначно доведено правові підстави для ухвалення оскаржуваного рішення - постанови від 06.08.2021 року, воно є обґрунтованим, при цьому засоби для встановлення спірних обставин було досудовим слідством повністю використано, а висновки слідчого про необхідність закриття даного кримінального провадження умотивовані на основі аналізу наявних у справі матеріалів.
Саме процесуальне рішення слідчого про закриття кримінального провадження відповідає вимогам ст.110 КПК України.

Таким чином, проаналізувавши наведені у скарзі доводи, повно і всебічно оцінивши обставини провадження, які відомі на час розгляду скарги, наявні матеріали та докази з точки зору їх достатності і взаємного зв`язку, керуючись законом, слідчий суддя дійшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог, а тому в задоволенні скарги потрібно відмовити у повному обсязі.
Керуючись ст. ст.303, 304, 306, 307, 372 КПК України, слідчий суддя

ухвалив

в задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 06.08.2021 року про закриття кримінального провадження за №0000247 від 18.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, - відмовити.
Копію ухвали вручити заявнику негайно після її оголошення.
Копію ухвали направити доВознесенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області для виконання та до Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області для відома.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1