Справа № 742/970/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/4/22
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2022 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12.015.270.210.000.249, за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого, на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 травня 2016 року щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, мешканця та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и в:

Вироком місцевого суду ОСОБА_11 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_11 , до вступу вироку в законну сил, залишено у виді особистого зобов`язання та покладено на нього обов`язки згідно ухвали слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду від 12 березня 2016 року.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду змінити та призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України у виді позбавлення волі із встановленням іспитового строку 3 роки з покладенням на нього обов`язків. Вважає покарання за своїм видом та розміром несправедливим із-за його суворості, суду необхідно було враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Суд не взяв до уваги, що обвинувачений отримав муляж гранати в дарунок, він не хотів вчиняти злочин, але через збіг випадкових обставин, не зрозумів як це сталося, має на утриманні цивільну дружину, двох малолітніх дітей, матір пенсійного віку, які без його участі не зможуть вести домашнє господарство, обробляти землю. ОСОБА_11 не працює, не може влаштуватись на роботу, бо хворіє на відкриту форму туберкульозу, характеризується позитивно, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував судові витрати.

Захисник ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого, в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження вироку місцевого суду, скасувати його та закрити дане кримінальне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_11 складу злочину. Вказує, що у останнього був відсутній прямий умисел на придбання та носіння ручної гранати, він не усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, не бажав настання суспільно-небезпечних наслідків, бо вважав її лише предметом схожим на гранату, тому висновок суду про наявність складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, є безпідставним. Кваліфікуючи дії ОСОБА_11 суд вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, бо дійшов висновку про придбання та носіння ним вибухових речовин без передбаченого законом дозволу. Неконкретність обвинувачення порушує право на захист, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на забезпечення справедливого судового розгляду відповідно до Конвенції з прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений відмовився від поданої ним апеляційної скарги.

Як визнав доведеним суд І інстанції, 08 лютого 2016 року, близько 14.00 год., ОСОБА_11 , неподалік залізничного вокзалу в м. Прилуки, придбав, прийнявши як подарунок від невідомого чоловіка предмет, схожий на гранату, який у подальшому перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перевозив у салоні автомобіля марки ВАЗ-21013 д.н.з. НОМЕР_1 , без передбаченого законом дозволу.

09 лютого 2016 року, в 02 год. 40 хв., по вул. Чернігівській, в с. Сухополова, Прилуцького району, працівниками Прилуцького відділення поліції головного управління Національної поліції в Чернігівській області в ході обшуку салону автомашини марки ВАЗ-21013 д.н.з. НОМЕР_1 , на підлозі поряд з переднім пасажирським сидінням, було виявлено та вилучено гранату «Ф-1», із запалом до ручної гранати в зібраному стані, що належать ОСОБА_11 .

Враховуючи, що між захисником ОСОБА_10 та обвинуваченим договір про надання правової допомоги укладено 10.06.2016, вона не була присутня у судовому засіданні суду першої інстанції, тому строк на апеляційне оскарження вироку підлягає поновленню.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 такою, що не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 обґрунтованою.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи і дав їм вірну правову кваліфікацію.

Висновок місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні зазначеного у вироку діяння відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

У той же час, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд вважає невідповідним призначене обвинуваченому покарання вимогам кримінального закону через його надмірну суворість.

Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, який повністю визнав свою вину, добровільно відшкодував судові витрати, перебуває на стаціонарному лікуванні у КЛПЗ «Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер», ніде не працює, але займається веденням підсобного господарства, на обліку в психоневрологічному диспансері не знаходиться, страждає опійною наркоманією, має постійне місце проживання, двох неповнолітніх доньок, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування ст.ст. 75, 76 КК України.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Поновити захиснику ОСОБА_10 строк на апеляційне оскарження і відмовити в задоволенні її апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 травня 2016 року щодо ОСОБА_11 змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_11 від призначеного покарання з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_11 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У решті цей вирок залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4