Номер провадження: 11-сс/813/1534/21
Номер справи місцевого суду: 496/4193/21 1-кс/496/1655/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 05.10.2021 року про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000630 від 01.08.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України,
установив
Зміст оскаржуваного судового рішення
Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 05.10.2021 року було задоволено клопотання слідчого СВ Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та накладено арешт на грошові кошти в сумі 400 доларів США номіналом по 100 доларів США з наступними номерами KB34301382D B2, AK66407651A K11, DE57233889A E5, HG05101307C G7 які були вилучені в ході проведення обшуку в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням заборони користування та розпорядження.
Своє рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя мотивував тим, що вилучені грошові кошти в сумі 400 доларів США номіналом по 100 доларів США, відповідають вимогам ст.98 КПК України, оскільки вказані гроші можуть бути саме об`єктом вчинення кримінального правопорушення, та необхідністю проведення експертного дослідження, у зв`язку з чим необхідне збереження стану речей на момент вилучення.
Зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді про арешт майна незаконною та такою, яка підлягає скасуванню.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:
- вилучені під час обшуку грошові кошти належать ОСОБА_7 та до вчиненого кримінального правопорушення будь якого відношення не мають;
- у даному провадженні ОСОБА_7 статусу підозрюваного не має, а вилучені кошти не є знаряддям злочину та не зберігають на собі слідів кримінального правопорушення;
- суд не прийняв до уваги документальних підтверджень, які надала сторона захисту щодо законності вилученого майна.
На підставі цього, просить ухвалу слідчого судді від 05.10.2021 року про арешт майна скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Позиції учасників апеляційного розгляду
Прокурор ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_6 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, однак надіслали заяви, в яких просили здійснювати розгляд апеляційної скарги за їх відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 406 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

Якщо під час письмового провадження суд апеляційної інстанції дійде висновку, що необхідно провести апеляційний розгляд, він призначає такий розгляд.

Беручи до уваги те, що всі учасники судового розгляду заявили клопотання про розгляд провадження без їх участі, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги захисника у порядку письмового провадження.

Згідно з положеннями ч. 1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Крім того, частиною 3 ст.132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, в тому числі, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У клопотанні слідчого зазначено, що провадженні СВ Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000630 від 01.08.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України. 31.07.2021 року до чергової частини Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_10 , про те, що в період часу з 29.07.2021 року по 31.07.2021 року невстановлена особа шляхом пошкодження кріплення до навісних замків павільйону № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , проникла до вказаного торгівельного приміщення, звідки таємно викрала з каси грошові кошти, спричинивши матеріальний збиток, сума якого становить 197,000 (сто дев`яносто сім тисяч) доларів США.
28.09.2021 на підставі ухвали слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області був проведений обшук в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 400 доларів США номіналом по 100 доларів США з наступними номерами KB34301382D В2, АК66407651АК11, DE57233889A Е5, HG05101307C G7. Враховуючи те, що грошові кошти в сумі 400 доларів США номіналом по 100 доларів США з наступними номерами KB34301382D В2, АК66407651АК11, DE57233889A Е5, HG05101307C G7, являються речовим доказом, можуть бути об`єктом кримінального правопорушення, має суттєве значення у кримінальному провадженні та підлягає збереженню, тому виникла необхідність у накладенні арешту на вказані грошові кошти.
Вилучені предмети, відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, згідно клопотання слідчого містять відомості, які будуть використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження, вилучені речі необхідні з метою проведення подальшого експертного дослідження, а також з метою виключення можливості пошкодження, втрати та зникнення речових доказів, у зв`язку з чим виникла необхідність в накладенні арешту вилучене майно.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя обґрунтовано виходив з того, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки вилучені мобільні телефони можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема, на них може міститися інформація, яка має відношення до кримінального провадження, зокрема, щодо обставин незаконного позбавлення волі особи, а також осіб причетних до вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя дійшов вірного висновку, що метою накладення арешту є збереження вказаного майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні та з метою проведення судових експертиз з вилученим майном та зважаючи на те, що у кримінальному провадженні проводяться першочергові слідчі дії, вважав за необхідне на даному етапі досудового слідства накласти арешт на вказане в клопотанні майно, з метою збереження та дослідження вказаних речових доказів.

Апеляційний суд погоджується з висновками ухвали слідчого судді про те, що зазначене майно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні №0000630.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000630відомості про яке внесені до ЄРДР 01.08.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, про накладення арешту на майно, перелічене у клопотанні слідчого, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів, вбачається наявність правових підстав для його арешту.

Відповідно до долученого до матеріалів клопотання протоколу обшуку, 28.09.2021 року, на підставі ухвали слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області був проведений обшук в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 400 доларів США, перелік яких міститься в клопотанні.

Окрім того, вилучене майно, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому на нього може бути накладений арешт, як на речовий доказ у кримінальному провадженні, незалежно від того, хто є його власником, у кого і де він знаходиться, а також незалежно від того чи належить він підозрюваному або іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відтак, посилання апелянта на те, що слідчим суддею безпідставно та всупереч ст. 170 КПК України накладено арешт на вилучене майно, не можуть бути взяті до уваги.

Апеляційний суд відхиляє посилання в апеляційній скарзі що було накладено арешт на грошові кошти які не є знаряддям злочину та не зберігають на собі слідів кримінального правопорушення, оскільки до матеріалів клопотання про накладення арешту слідчим була долучена копія ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 13.09.2021 року, відповідно до якої був наданий дозвіл на проведення обшуку з метою відшукання та вилучення грошових коштів, а також предметів за допомогою яких були зламані навісні замки, а саме пневматичні ножиці чи монтировки (а.п. 4-5).

Крім того апеляційний суд відхиляє доводи про те, що власник майна не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, а тому відсутні правові підстави для арешту майна, оскільки, на даний час тривають необхідні слідчі дії. Таким чином, вилучені телефони є речовими доказами у розумінні ст.98 КПК України, а тому є правомірним накладання арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, при цьому відповідно до ст. 170 ч.3 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Також апеляційний суд відхиляє доводи про те, що володілець майна ОСОБА_7 не причетний до даного кримінального провадження, а тому відсутні правові підстави для арешту майна, оскільки, він був присутній під час проведення обшуку у вказаній квартирі та проживає в ній, на даний час тривають необхідні слідчі дії з метою встановлення обставин скоєння злочину та осіб, причетних до нього.
Відповідно ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Відповідь до зазначеної норми завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Ризиками, для запобігання яких необхідне накладення арешту, є можливість приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати такого майна власником чи особою в якої його вилучено. Однак з накладенням арешту втрачається така можливість, а тому може бути виконане завдання арешту майна, а саме запобігання можливості його приховування.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Таким чином, на підставі всебічного та повного дослідження фактичних обставин провадження за клопотанням слідчого про арешт майна слідчий суддя вірно встановив, що наявні підстави, передбачені ст.170 КПК України, для застосування у кримінальному провадженні №0000630 такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно, з метою збереження речових доказів, який відповідає принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Посилання апелянта на те, що оскаржена ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дослідив всі обставини, з`ясування яких, мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом - не встановлено.

Приписами п.1 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин апеляційний суд визнає необґрунтованою апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , так як її доводи спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, оскільки вона відповідає вимогам чинного кримінального процесуального закону.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, у зв`язку з чим апеляційний суд роз`яснює про те, що власник майна має право в подальшому звернутись до слідчого суді із клопотанням про скасування арешту майна.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, Одеській апеляційний суд,
постановив
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 05.10.2021 року про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000630 від 01.08.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4