Справа № 686/3049/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1034/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2021 року про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою задоволено заяву захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування додаткового покарання.

Звільнено засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на два роки, призначеного вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.03.2020, залишеного без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 26.08.2020.

Не погоджуючись з даною ухвалою прокурор ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Жидачівського районного суду від 29.10.2021 про умовно - дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, призначеного за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.03.2020 скасувати, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року таким додатковим покаранням, від якого можна звільнити достроково (тобто до закінчення строку), є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Зазначає, що відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року при умовно-достроковому звільненні від відбування основного покарання засудженого, щодо якого було застосовано додаткове покарання, суд може вирішити питання про його повне або часткове звільнення від відбування і додаткового покарання.

Стверджує, що разом з цим суд першої інстанції не дотримався вищезазначених вимог кримінального та процесуального законів, тим самим допустивши неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту не надав вповні об`єктивної оцінки всім обставинам, які мають значення для звільнення особи від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, прийшов до необґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання, належних і достатніх мотивів прийняття такого рішення не навів.

Наголошує, що висновок суду про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування додаткового покарання не мотивований, суперечить положенням ст. 81 КК України. Таким чином, судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 81 КК України, застосування якої с допустимим в частині звільнення від додаткового покарання лише при розгляді клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання, яке у даному випадку судом не розглядалось.

Захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити в повному обсязі, а ухвалу Жидачівського районного суду від 29.10.2021 залишити без змін.

Захисник зазначає, що враховуючи, що засуджений ОСОБА_10 фактично відбув половину призначеного судом строку додаткового покарання, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, що повно та об`єктивно встановлено судом першої інстанції, беручи до уваги, що суд діяв в повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права, а ухвала суду повністю відповідає вимогам діючого кримінального законодавства України.

Наголошує, що стаття 81 КК України є чіткою, конкретною, без жодних посилань на інші статті або інші нормативні акти. А тому, вказана норма не підлягає розширеному тлумаченню. Вказана норма не містить положення, що умовно-достроково звільнити від відбування додаткового покарання можна лише одночасно з умовно-достроковим звільненням від відбування основного покарання. І тому відсутні будь-які законодавчі обмеження з приводу окремого розгляду клопотання про звільнення засудженого від додаткового покарання.

Звертає увагу, що судом встановлено, що засуджений «покладені на нього судом обов`язки виконує сумлінно; нових правопорушень (адміністративних чи кримінальних) не вчинив; був офіційно працевлаштований, однак на даний час перебуває на обліку у центрі зайнятості як безробітний; як по місцю проживання, так і по місцю праці характеризується позитивно; має міцні соціальні зв`язки. Наведені фактичні обставини прокурором не спростовані, як і не наведені інші обставини, які б спростовували або породжували обґрунтовані сумніви в наведеному. Таким чином, зважаючи на викладене, суд вважає, що після засудження ОСОБА_7 продемонстрував сумлінну поведінку, оскільки добросовісно виконує покладені на нього судом обов`язки, не вчинив інших правопорушень, позитивно характеризується. Крім цього, ОСОБА_7 був офіційно працевлаштований і на даний час перебуває на обліку у центрі зайнятості як такий, що шукає роботу, що свідчить про сумлінне ставлення до праці. Також, суд звертає увагу на наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків. Наведене у своїй сукупності дає підстави суду дійти висновку, що ОСОБА_7 такою поведінкою довів своє виправлення».

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення засудженого та його захисника, які заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення не відповідає вказаній вимозі процесуального закону.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.03.2020, який залишено без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 26.08.2020, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначеного покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки. Відповідно ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

15 вересня 2021 року захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_7 відбув половину строку додаткового покарання. За період іспитового строку він характеризується позитивно, покладені судом обов`язки виконував належним чином, порушень не допускав, до адміністративної відповідальності не притягався, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, працював, має на утриманні двох малолітніх дітей, вину у скоєному злочині усвідомив, глибоко розкаявся, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Задовольняючи заяву захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , суд першої інстанції виходив з того, що після засудження ОСОБА_7 продемонстрував сумлінну поведінку, оскільки добросовісно виконує покладені на нього судом обов`язки, не вчинив інших правопорушень, позитивно характеризується, ОСОБА_7 був офіційно працевлаштований і на даний час перебуває на обліку у центрі зайнятості як такий, що шукає роботу, що свідчить про сумлінне ставлення до праці. Також, суд звертає увагу на наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків. Наведене у своїй сукупності дає підстави суду дійти висновку, що ОСОБА_7 такою поведінкою довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

В постанові Пленуму Верховного Суду України №2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким" від 26.04.2002р., наголошено на те, що звільнення від відбування додаткового покарання можливе тільки одночасно із звільненням від відбування основного покарання.

В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміни невідбутної частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року, передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання.

У пункті 7 цієї постанови зазначено, що згідно з ч.1 ст. 81 КК особу може бути умовно-достроково звільнено (повністю або частково) від відбування і додаткового покарання. При цьому слід мати на увазі, що таким додатковим покаранням, від якого можна звільнити достроково (тобто до закінчення строку), є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

З положень п.7,8 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким" від 26.04.2002р. слідує, що саме при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування основного покарання, він може бути повністю або частково звільнений і від відбування призначеного додаткового покарання.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів зазначає, що діючим на даний час законодавством не передбачено можливість умовно-дострокового звільнення від додаткового покарання осіб, які відбувають лише додаткове покарання.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, а тому колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2021 року про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами ОСОБА_7 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування додаткового покарання, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді