Справа № 944/3952/20
Провадження №1-кп/944/615/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.09.2021м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яворові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 серпня 2020 року за № 0000937, про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселівка Млинівського району Рівненської області, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, із середньою освітою, не працює, не судимого в порядку ст. 89 Кримінального кодексу України,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом Військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49, 127, 129 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без поважних причин та дозволу відповідного командира, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 19 серпня 2016 року самовільно залишив розташування Військової частини польова пошта НОМЕР_2 (Військової частини НОМЕР_1 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та продовжував ухилятися від військової служби до 02 липня 2020 року, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні військової частини, вчинені військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України.
Обвинувачений ОСОБА_4 в ході судового розгляду справи свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, надав пояснення, аналогічні обставинам, викладеним в обвинувальному акті. В судовому засіданні також пояснив, що відсутність на військовій службі у вказаний період пов`язана із сімейними проблемами, а саме хворобою матері. Зазначив, що мама захворіла раптово, тому він відразу, коли дізнався про це, залишив розташування військової частини і поїхав додому. Керівництво про залишення військової частини не повідомляв, рапортів про надання відпустки не подавав. У вчиненому щиро розкаявся.
Обвинувачений та прокурор в судовому засіданні не заперечували фактичних обставин кримінального провадження і не заперечили проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
При цьому, судом встановлено, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і немає сумнівів у добровільності їхніх позиції.
У зв`язку з викладеним, на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Також, з врахуванням викладеного, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.
Крім того, учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України як дії, які виразились у самовільному залишенні військової частини, вчинені військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, одружений, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, до вчинення кримінального правопорушення позитивно характеризувався за місцем проходження військової служби, а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Як обставину, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 Кримінального кодексу України суд визнає щире каяття обвинуваченого.
Обставин, які відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст. 50 Кримінального кодексу України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України.
Водночас, беручи до уваги наведене вище, а саме ступінь тяжкості та обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст. 75 Кримінального кодексу України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки, на думку суду, його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 Кримінального кодексу України.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 366 371, 373, 374, 381, 382 Кримінального процесуального кодексу України,
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.
На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Зобов`язати ОСОБА_4 згідно з частиною 1 статті 76 Кримінального кодексу України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 Кримінального процесуального кодексу України, до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1