Справа №523/2418/21
Провадження №1-кп/523/1003/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2021 Суворовський районний суд м.Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
в присутності обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.28, ч.2 ст.345; ч.2 ст.187 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
На розгляді Суворовського районного суду м.Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.28, ч.2 ст.345; ч.2 ст.187 КК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив задовольнити подані ним клопотання та продовжити щодо ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, обґрунтовуючи клопотання тим, що:
- обвинувачений ОСОБА_12 раніше судимий, офіційно не працевлаштований, скоїв ряд злочинів, в тому числі тяжкий, санкція статті якого передбачає тільки позбавлення волі строком до десяти років із конфіскацією майна, судовий розгляд не розпочатий, не допитані потерпілі та обвинувачені, не досліджені письмові докази, у зв`язку з чим існують певні ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_12 може переховуватися від суду, продовжити злочинну діяльність, більш м`які запобіжні заходи, на думку прокурора, не можуть забезпечити належної поведінки обвинуваченого;
- обвинувачений ОСОБА_14 раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, скоїв ряд злочинів, в тому числі тяжкий, санкція статті якого передбачає тільки позбавлення волі строком до десяти років із конфіскацією майна, судовий розгляд не розпочатий, не допитані потерпілі та обвинувачені, не досліджені письмові докази, у зв`язку з чим існують певні ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_14 може переховуватися від суду, продовжити злочинну діяльність, більш м`які запобіжні заходи, на думку прокурора, не можуть забезпечити належної поведінки обвинуваченого;
- обвинувачений ОСОБА_15 раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, скоїв ряд злочинів, в тому числі тяжкий, санкція статті якого передбачає тільки позбавлення волі строком до десяти років із конфіскацією майна, судовий розгляд не розпочатий, не допитані потерпілі та обвинувачені, не досліджені письмові докази, у зв`язку з чим існують певні ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_15 може переховуватися від суду, продовжити злочинну діяльність, більш м`які запобіжні заходи, на думку прокурора, не можуть забезпечити належної поведінки обвинуваченого;
- обвинувачений ОСОБА_13 раніше судимий, офіційно не працевлаштований, скоїв ряд злочинів, в тому числі тяжкий, санкція статті якого передбачає тільки позбавлення волі строком до десяти років із конфіскацією майна, судовий розгляд не розпочатий, не допитані потерпілі та обвинувачені, не досліджені письмові докази, у зв`язку з чим існують певні ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_13 може переховуватися від суду, продовжити злочинну діяльність, більш м`які запобіжні заходи, на думку прокурора, не можуть забезпечити належної поведінки обвинуваченого. Потерпілий ОСОБА_16 підтримав позицію прокурора.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_14 не має наміру не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки; обвинувачений ОСОБА_14 підтримав думку свого захисника.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив обрати відносно його підзахисного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_15 не має наміру не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки; обвинувачений ОСОБА_15 підтримав думку свого захисника.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та просила відмовити в його задоволенні, пославшись на те, що її підзахисний не має наміру не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, обвинувачений ОСОБА_13 підтримав думку захисника.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, просила задовольнити подане нею клопотання та змінити відносно її підзахисного запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на те, що на даний час ризики, якими обґрунтовувалось тримання під вартою ОСОБА_12 зникли, окрім того докази того, що ОСОБА_8 не виконував процесуальні обов`язки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження відсутні, не зафіксовані та суду не надані, та прокурором цей факт у судовому засіданні не було спростовано жодним допустимим і об`єктивним доказом, а тому відпали підстави тримання ОСОБА_12 під вартою; обвинувачений ОСОБА_12 підтримав думку свого захисника.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд, враховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 кримінальних правопорушень, вважає доцільним продовжити відносно обвинувачених ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та відносно обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Стаття 177 УК України, встановлює, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Втім, ст.178 зазначеного Кодексу передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що:
- обвинувачений ОСОБА_12 раніше судимий, не офіційно працевлаштований різноробочим, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину 2018 року народження, обвинувачується у скоєнні ряду злочинів, в тому числі тяжкого, санкція статті якого передбачає тільки позбавлення волі строком до десяти років із конфіскацією майна,
- обвинувачений ОСОБА_14 раніше не судимий, працевлаштований водієм таксі, одружений, має на утриманні малолітніх дітей 2011 та 2015 років народження, скоїв ряд злочинів, в тому числі тяжкий, санкція статті якого передбачає тільки позбавлення волі строком до десяти років із конфіскацією майна;
- обвинувачений ОСОБА_15 раніше не судимий, працевлаштований різноробочим, холостий, скоїв ряд злочинів, в тому числі тяжкий, санкція статті якого передбачає тільки позбавлення волі строком до десяти років із конфіскацією майна;
- обвинувачений ОСОБА_13 в силу ст.89 КК України раніше не судимий, працевлаштований двірником, перебуває у цивільному шлюбі, має постійне місце проживання, скоїв ряд злочинів, в тому числі тяжкий, санкція статті якого передбачає тільки позбавлення волі строком до десяти років із конфіскацією майна.
Приймаючи до уваги викладені підстави та наведені й встановлені в судовому засіданні ризики, обставини інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.2 ст.187; ч.1 ст.28, ч.2 ст.345 КК України, суд приходить до висновку, що на даний час жоден із більш м`яких запобіжних заходів до вказаних обвинувачених не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а тому вважає за необхідне продовжити на час судового розгляду цього кримінального провадження обвинуваченим ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Під час судового засідання, суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до положень ст.ст.177, 183 зазначеного Кодексу, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може бути застосований лише до підозрюваного чи обвинуваченого у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний чи обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Згідно зі ст.ст. 2,9 наведеного Кодексу, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності і в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтями 22, 26 означеного Кодексу регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позиції, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, та сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
За ч.3 ст.194 вказаного Кодексу, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри, але не доведе існування ризиків та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.
Крім того, строки застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачено у ст.197 КПК України, з огляду на що й дотримуючись положень ст.28 цього ж Кодексу, під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, суд повинен дотримуватись вимог розумності такого строку.
В силу ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на право на свободу та особисту недоторканість.
Частиною 1 ст.12 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.
За ст.8 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року встановлюють, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.
Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»), після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, а тому суд у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Разом із тим, за п.196 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Суд наголосив на тому, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо та застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин, а за п.39 рішення у справі «Хайредінов проти України», існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект п.3 ст.5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк і тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання від вартою перестає бути обґрунтованим.
Опріч викладене, згідно з п.п.61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», Суд визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою. Але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, а у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.
Як слідує з п.37 рішення ЄСПЛ у справі «Волосюк проти України», подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою.
Наряду з наведеним, за п.21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», Суд встановлює, що п. 3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Слід також зауважити на тому, що згідно рішення Конституційного суду України №14-рн/2003 від 08.07.2003 року у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.
Отже, виходячи з наведених принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, вимог КПК України, Конвенції та практики ЄСПЛ, суд при вирішенні питання щодо доцільності продовження/застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 приймає до уваги тривалість строку перебування останніх під вартою, наявність у них місця постійного проживання на території м.Одеси та недоведеність стороною обвинувачення існування відповідних ризиків і недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Згідно зі ст.ст.179, 181 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст.194 цього Кодексу, а домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Керуючись ст.ст.177-178, 183, 197, 217, 331, 369-372, 392, КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Клопотання адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт щодо обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково.
Змінити щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, строком на 2 місяці, із забороною в період часу з 22:00год. до 06:00год. наступної доби, залишати місце свого фактичного проживання: АДРЕСА_1 , звільнивши його з під варти в залі суду.
Покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:
1) прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;
2) не відлучатися із м. Одеси без дозволу прокурора або суду;
3) утримуватись від спілкування з іншими особами в даному кримінальному провадженні.
В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Контроль за виконанням домашнього арешту здійснює прокурор.
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_11 - задовольнити.
Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком на 2 місяці, із забороною в період часу з 22:00год. до 06:00год. наступної доби, залишати місце свого фактичного проживання: АДРЕСА_2 .
Покласти на ОСОБА_11 наступні обов`язки:
1) прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;
2) не відлучатися із м. Одеси без дозволу прокурора або суду;
3) утримуватись від спілкування з іншими особами в даному кримінальному провадженні.
В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Контроль за виконанням домашнього арешту здійснює прокурор.
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_9 - задовольнити.
Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком на 2 місяці, із забороною в період часу з 22:00год. до 06:00год. наступної доби, залишати місце свого фактичного проживання: АДРЕСА_3 .
Покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки:
1) прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;
2) не відлучатися із м. Одеси без дозволу прокурора або суду;
3) утримуватись від спілкування з іншими особами в даному кримінальному провадженні.
В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Контроль за виконанням домашнього арешту здійснює прокурор.
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_10 - задовольнити.
Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком на 2 місяці, із забороною в період часу з 22:00год. до 06:00год. наступної доби, залишати місце свого фактичного проживання: АДРЕСА_1 .
Покласти на ОСОБА_10 наступні обов`язки:
1) прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;
2) не відлучатися із м. Одеси без дозволу прокурора або суду;
3) утримуватись від спілкування з іншими особами в даному кримінальному провадженні.
В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Контроль за виконанням домашнього арешту здійснює прокурор.
Копію ухвали направити в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1