справа №619/4681/21
провадження №1-кс/619/1021/21
Ухвала
20 вересня 2021 року Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого,
ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить зобов`язати уповноважених осіб ВП №3 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області змінити кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 125 на ч. 2 ст. 296 КК України. У обґрунтування скарги зазначено, що за її заявою 07.09.2021 на підставі ухвали слідчого судді від 01.09.2021 було внесено відомості про злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України. Кваліфікацію скаржник вважає помилковою, оскільки заяву про злочин було подано за ч. 2 ст. 296 КК України.
ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про підтримання скарги та розгляд без її участі.
Представник ВП №3 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить підпис відповідальної особи про отримання повідомлення у реєстрі на відправлення кореспонденції кур`єром.
Перевіривши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у її задоволенні, з огляду на таке.
Згідно вимог п. 5 ч. 5 ст. 214 КПК України до ЄРДР вносяться відомості про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення, що і було виконано слідчим.
Я передбачено ч. 1 розділу 2 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, до Реєстру вносяться відомості про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Як убачається з витягу ЄРДР 07.09.2021 відповідно до ухвали Дергачівського районного суду Харківської області на підставі заяви ОСОБА_3 від 25.08.2021 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Отже скаржнику не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою, а також у нього відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України, оскільки право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини.
При цьому питання правильності кваліфікації вирішуються судом під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції, а наведена самим заявником у заяві про кримінальне правопорушення правова кваліфікація діяння не є обов`язковою для реєстраторів ЄРДР.
Слідчий суддя зазначає, що попередня кваліфікація є однією із складових відомостей, які слідчий (дізнавач, прокурор) вносить до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про вчинення злочину.
Кваліфікацію кримінального правопорушення визначають уповноважені на це посадові особи, зокрема слідчий, дізнавач, прокурор, згідно з положенням ч. 1 ст. 214 КПК України.
Крім того, у разі наявності підстав, що обумовлюють зміну кваліфікації кримінального правопорушення на стадії досудового розслідування, остання може бути доповнена та/або змінена, що передбачено чинним КПК України.
Отже, правова кваліфікація дій особи визначається саме слідчим (дізнавачем), який відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України (ч.4 ст. 40-1 КПК) є самостійним у своїй процесуальній діяльності.
Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що до повноважень слідчого судді не належить встановлення повної правової кваліфікації кримінального правопорушення та зобов`язання слідчого змінити правову кваліфікацію внесеного до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення.
У цілому такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_4 від 17 червня 2020 року, згідно п. 5 мотивувальної частини якого зазначено, що "встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту".
Враховуючи вищевикладене, підстави для задоволення скарги ОСОБА_3 відсутні.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про відмову у задоволенні скарги.
Керуючись ст. ст. 303, 304 КПК України, слідчий суддя
постановив:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1