Справа № 504/2518/19
Провадження № 1-кп/504/275/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" січня 2022 р. смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000548 від 24.07.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гандрабури, Ананьївського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, з неповною загальною середньою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , номера обслуги гранатометного взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

04.08.2014 року ОСОБА_4 призвано на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.08.2014 року за №163 солдата ОСОБА_4 прийнято на військову службу по мобілізації, зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду номера обслуги гранатометного взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відтак, з 04.08.2014 року, а саме з моменту видачі солдату ОСОБА_4 мобілізаційного розпорядження та відправлення його до військової частин НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Відповідно до указу в.о. президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період.

Проходячи військову службу на посаді номера обслуги гранатометного взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_4 як військовослужбовець, відповідно до вимог ст.ст.11,16,17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Проте, 30.04.2015 року приблизно о 08 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді номера обслуги гранатометного взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 у військовому званні солдат, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, з метою тимчасового ухилиння від обов`язків військової служби самовільно залишив розташування вищезазначеної військової частини в умовах особливого періоду (крім воєнного стану) та незаконне перебував поза її межами проводячи час на власний розсуд за адресою місця свого проживання, а саме: Одеська область, Ананьївський район, с. Гандрабури до 10 год. 00 хв. 24.07.2019 року.

Правовою кваліфікацією кримінального правопорушення є ч.4 ст.407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини в умовах особливого періоду (крім воєнного стану) військовослужбовцем (крім строкової служби).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України визнав у повному обсязі, підтвердив у своїх показаннях сутність пред`явленого йому обвинувачення. Про вчинені дії він жалкує, щиро кається, повідомив, що не передбачав негативних наслідків, що настали в результаті вчинених дій.

Отримавши показання обвинуваченого, що повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, з`ясувавши правильність розуміння всіма учасниками судового засідання змісту цих обставин та відсутності їх оспорювань, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини в умовах особливого періоду (крім воєнного стану) військовослужбовцем (крім строкової служби).

Відповідно до положень ст.65 КК України при призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не притягався до кримінальної відповідальності, має зареєстроване місце проживання, не підтримує кримінальні зв`язки або зв`язки з особами з антисоціальною поведінкою, на наркологічному та психіатричному обліках не значиться, вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину.

Обставини, що обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлені.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст.66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає можливим призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч.4 ст.407 КК України у вигляді позбавлення волі.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, безпосередньо під наглядом державних органів влади, тому вважає за доцільне застосувати до нього положення ст.75 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком з покладанням на нього обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.2,4 ч.3 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та виконати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення».

Процесуальні витрати відсутні, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази до кримінального провадження не долучались, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.66-67,70,75-76,286 КК України ст.ст.120,124,128,349,369-371,373-374,394-395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік.

На підставі п.п.1,2 ч.1, п.2,4 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації,

- виконати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення»

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 не обирати.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, крім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України та з урахуванням особливостей, передбачених ст.394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1