Справа № 175/3977/21
Провадження № 1-кп/175/159/21
Вирок

Іменем України

04 лютого 2022 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000345 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Пашена Балка Дніпровського району Дніпропетровської області, громадянина Українии, маючого середню - технічну освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 , 05 вересня 2021 року приблизно о 17 годині 30 хвилин, прийшов до раніше йому добре знайомого ОСОБА_7 , який знаходився біля місця свого мешкання, що розташоване по АДРЕСА_2 . В той же час і в тому ж місці між вказаними особами відбулася словесна сварка, в ході якої у ОСОБА_4 раптово виник прямий злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 .

Реалізовуючи свій раптово виниклий прямий злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , ОСОБА_4 почав поводитися агресивно, та вдарив потерпілого ОСОБА_7 правою ногою в область перенісся, від чого потерпілий впав на спину.

Продовжуючи реалізовувати свій раптово виниклий прямий злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , наніс потерпілому наступний удар, правою ногою в область живота, від чого потерпілий відлетів до гаражу. Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, розуміючи, що шляхом завдання ударів по тілу людини можуть настати наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, передбачаючи такі наслідки та бажаючи їх настання ОСОБА_4 , перебуваючи біля ОСОБА_7 , який в цей момент знаходився біля будівлі гаражу, в положенні навколішках лівим боком до гаражу, умисно продовжив наносити удари ногами та руками стислими в кулаки в область голови, вуха, шиї, корпусу, верхніх кінцівок та спини. Після одного з ударів потерпілий ОСОБА_7 відчув різкий біль, а саме в області спини знизу, праворуч.

В результаті своїх умисних протиправних дій, ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітини праворуч з переломом 9-го ребра по середньо - пахвовій лінії, синців грудної клітини праворуч, які згідно висновку судово-медичної експертизи №2477е від 24.09.2021 року відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе визнав у повному обсязі та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Він працює водієм, раніше був судимий, на даний час мешкає із вагітною дружиною. Має сина від першого шлюбу та аліменти сплачує. Дійсно 05 вересня 2021 року він пішов до ОСОБА_7 , по АДРЕСА_2 . Між виникла сварка щодо мобільного телефону, та він ногою вдарив ОСОБА_7 правою ногою в область перенісся. Потім він продовжив завдавати удари правою ногою в область живота, та руками в область голови, вуха, шиї, корпусу та спині. Просив суд суворо його не карати, врахувати його щире каяття, вибачення перед потерпілим ОСОБА_6 і призначити покарання без позбавлення волі, тому як у нього на утриманні вагітна дружина.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що з обвинуваченим на даний час не має ніяких стосунків, 05 вересня 2021 року він біля свого двору ремонтував автомобіль Опель, разом із ним був сусід. Обвинувачений приходив повз привітався і пішов далі, через хвилин 30 обвинувачений повернувся кинув мобільний телефон і пояснив, що це телефон його сина і щоб він віддав йому гроші тому як цей телефон був розбитий. В ході конфлікту він почав його штовхати, а потім завдавав удари від яких він упав. Просив призначити покарання обвинуваченому на розсуд суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, дослідженням матеріалів які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що наведеними доказами у своїй сукупності у повному обсязі доведена винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 та його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, які виразились в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків.

Згідно з ч.1 і ч. 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Розглядаючи питання про міру покарання відносно ОСОБА_4 , суд також враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, що він в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, який відповідно до ст.12 КК України є нетяжким умисним, те, що вину свою визнав повністю, задовільну характеристику за місцем роботи, а тому з метою попередження вчинення ним нових злочинів йому необхідно і доцільно призначити покарання в межах санкції інкримінованої йому статті у виді позбавлення волі за правилами ст.75, 76 КК України на чому в судових дебатах наполягав прокурор.

Суд вважає, що саме таке покарання буде сприяти його виправленню та попередженню скоєння нових злочинів, а також буде необхідним та достатнім.

У відповідності до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - є визнання вини, щире каяття.

У відповідності до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази та судові витрати відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Керуючись ст.ст. 364, 369, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання за умови, що на протязі 2 (двох) років іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі пунктів 1, 2 ч.1, пункту 2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази та судові витрати відсутні.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1