Номер провадження: 11-кп/813/354/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000046 від 21.02.2018 року за апеляційною скаргою прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26.04.2021 року, якою повернуто обвинувальний акт прокурору, у зв`язку з невідповідністю ст.291 КПК України, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в Російській Федерації, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України, -
встановив:

оскарженою ухвалою суду першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про здійснення спеціального судового провадження у кримінальному провадженні за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.02.2018 року за №0000046 за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України та обвинувальний акт повернуто прокурору для усунення недоліків, у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст.291 КПК України.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на невідповідність обвинувального акту, складеного у кримінальному провадженні за матеріалами спеціального досудового розслідування, вимогам ст. 291 КПК України.

Не погодившись з ухвалою суду, прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд вказаного обвинувального акта у суді першої інстанції.

Прокурор зазначає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК та містить чітке формулювання обвинувачення, містить дату його складення та затвердження. Крім того, прокурор посилається на те, що у підготовчому судовому засіданні, судом не було з`ясовано думку прокурора та захисника щодо можливості призначення обвинувального акта до судового розгляду. Прокурор також, посилається на те, що в обвинувальному акті зазначено правову кваліфікацію дій саме обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому посилання суду на наявність в обвинувальному акті кваліфікації дій іншої особи, яка не є обвинуваченою в даному кримінальному провадженні, є безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку захисника, яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження; апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до положень ст. 2 КПК, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК, обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення. При цьому, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації кримінального правопорушення.

За змістом частин 1, 3 статті 26 КПК, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Зокрема, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Із наведених положень кримінального процесуального закону слідує, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акту прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим вимог КПК при складанні обвинувального акта.

Мотивуючи прийняте рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції послався на його невідповідність вимогам ст.291 КПК, оскільки у ньому не міститься дати його складення та дати його затвердження прокурором; при викладенні формулювання обвинувачення, яке висувається у даному кримінальному провадженні, прокурором зазначено іншу конкретизовану особу; обвинувальний акт не містить адресу проживання обвинуваченого у даному кримінальному провадженні.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, з огляду на таке.

Формулювання обвинувачення є виключним повноваженням органу досудового розслідування. Хоча пункт 5 частини 2 статті 291 КПК і не містить вимог, яким саме чином в обвинувальному акті слід наводити відомості стосовно інших співучасників при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та при формулюванні обвинувачення, проте такі відомості мають бути зазначені з дотриманням загальних засад кримінального провадження.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Апеляційний суд зазначає, що чинний КПК України, зокрема ст.ст. 17, 20, 21, 22 КПК та міжнародні стандарти у галузі судочинства, вказують на неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий розгляд.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 статі 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, частини 1 статті 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З огляду на конституційно-правову та кримінальну засаду презумпції невинуватості є юридичний факт вчинення злочину, а тому беручи до уваги положення ст.17 КПК, у яких реалізується положення ст.129 Конституції України, особа не може вважатися такою, що вчинила кримінальне правопорушення при відсутності обвинувального вироку щодо неї, який набрав законної сили.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ця презумпція вважається порушеною, якщо судове рішення відображає думку про винуватість особи у вчиненні злочину до того, як її вину буде доведено відповідно до закону. При цьому навіть за відсутності офіційних висновків достатньо деякого припущення, що суд розглядає особу як винувату («Мінеллі проти Швейцарії» (Minelli v. Switzerland), п. 37; «Нераттіні проти Греції» (Nerattini v. Greece), п. 23; «Діду проти Румунії» (Didu v. Romania), п. 41). Попереднє висловлення судом такої думки неминуче порушує презумпцію невинуватості («Нестак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), п. 88; «Гарицкі проти Польщі» (Garycki v. Poland), п. 66).

Колегія суддів наголошує, що встановлені судом щодо ОСОБА_8 фактичні обставини справи, не можуть вважатися встановленими щодо іншої особи, прізвищі, ім`я, по батькові якої зазначені в обвинувальному акті і потребують окремого дослідження при розгляді справи відносно цієї особи.

На переконання апеляційного суду, зазначення в обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, скоєного іншою, крім обвинуваченого, особою, яка фактично на даний час не притягується до кримінальної відповідальності в даному провадженні суперечить передбаченим ст.ст. 2, 7 КПК завданням кримінального провадження та загальним засадам кримінального провадження, зокрема забезпеченню до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а тому є незаконним.
Системний аналіз зазначених норм Основного Закону України та КПК, а також правова позиція Верховного Суду України в Постанові ВСУ від 03 березня 2016 року у справі №5-347 кс15, вказують на те, що навіть незважаючи на непреюдиційність обвинувального акту, питання вини іншого співучасника має бути доведено в іншому кримінальному проваджені.
Крім того, в обвинувальному акті навіть не зазначено, чи виділені матеріали провадження відносно іншої особи - ОСОБА_9 та взагалі, які дії здійснені органом досудового розслідування щодо вказаної особи. Натомість у сформульованому обвинуваченні зазначено: «За результатами проведеного досудового розслідування, громадянин ОСОБА_9 , обвинувачується у тому, що …».

Апеляційний суд також знаходить слушними висновки місцевого суду щодо порушення стороною обвинувачення положень п.9 ч.2 ст.291 КПК.

Так, згідно з вказаною нормою процесуального закону, обвинувальний акт має містити дату та місце його складення та затвердження.

Як вбачається із обвинувального акту, спрямованого до суду першої інстанції він, всупереч зазначеної вимоги статті не містить ні дати затвердження обвинувального акту, ні дати його підписання (а.п.2, 8), а лише дату складення слідчим, та в ньому лише зазначено місяць та рік підписання і затвердження, що також є обґрунтованою підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Доводи прокурора стосовно проведення судом підготовчого судового засідання без участі обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційний суд визнає безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 314 КПК, після отримання обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження. Підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого (крім випадків, коли здійснювалося спеціальне досудове розслідування), прокурора, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в тому числі реєстру матеріалів досудового розслідування (а.п. 10), ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 07.08.2020 року (а.п. 84-88), прийнято рішення про здійснення спеціального досудового розслідування щодо ОСОБА_8 .

Враховуючи наведені обставини, а також той факт, що в підготовчому судового засіданні прокурор заявив клопотання про здійснення спеціального судового провадження, посилаючись на переховування обвинуваченого, враховуючи положення ч.2 ст. 314 КПК, суд мав право проводити підготовче судове засідання за відсутності обвинуваченого.

Апеляційний суд погоджується з доводами прокурора стосовно недотримання судом першої інстанції процедури проведення підготовчого судового засідання, зокрема прийняття рішення про повернення обвинувального акту прокурору без з`ясування думки учасників судового розгляду. Однак, на переконання апеляційного суду, вказане порушення, з урахуванням правильності висновку суду щодо невідповідності обвинувального акту вимогам КПК та необхідності його повернення прокурору для усунення недоліків, не можна віднести до істотних порушень, які завадили суду прийняти законне та обґрунтоване рішення. Навпаки, якщо приймати до уваги доводи прокурора, що лише існування формального недотримання судом процедури проведення підготовчого судового засідання, за умови правильності рішення суду по суті тих питань, які суд розглядає в порядку ст.314 КПК, та як наслідок, скасування апеляційним судом оскарженої ухвали з цих підстав, не буде слугувати дотриманню вимог ст.28 КПК, оскільки прокурор не позбавлений права протягом одного робочого дня усунути недоліки обвинувального акту та передати його до суду.

З огляду на наведене, оскільки судом першої інстанції вірно встановлена невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України та неможливість призначення його до судового розгляду, колегія суддів, не встановивши безумовних підстав для скасування оскарженої ухвали, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412, 415 КПК,приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26.04.2021 року якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про проведення спеціального судового провадження та обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000046 від 21.02.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України повернутий для усунення недоліків прокурору залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4