У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

та обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, яке внесене 02.09.2019 до ЄРДР за № 0008802, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, -

встановив:

як вбачається із обвинувального акта 01.09.2019, приблизно о 20.10 год., ОСОБА_5 приїхав за адресою: АДРЕСА_2 та на ґрунті особистих раніше виниклих неприязних відносин в останнього виник умисел направлений на заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_5 діючи умисно, наніс один удар рукою в область обличчя, після чого наніс другий удар ногою в область пояса та тулуба та продовжуючи свої злочинні дії наніс ще один удар рукою в область голови потерпілому.

В результаті протиправних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: синця на спинці носа, крововиливи на слизовій оболонці верхньої губи по центру, на слизовій оболонці нижньої губи справа відповідно до 304 зубів нижньої щелепи справа. Вищевказані тілесні ушкодження, згідно з висновком експерта № 042-1919-2019 від 18.11.2019, відносяться до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження, так як відновлення анатомічної цілісності травматичних ділянок у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб. Виявлені ушкодження не мають ознак небезпеки для життя. Характер та морфологія виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворились внаслідок не менше трьох травматичних дій тупими предметами, характерні властивості яких в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати вказаному терміну.

Таким чином ОСОБА_5 вчинив умисні дії, які виразилися у заподіянні потерпілому ОСОБА_6 легкого тілесного ушкодження, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, підтвердив фактичні обставини, як вони викладені в обвинувальному акті, та заявив клопотання, яке підтримав його захисник адвокат ОСОБА_4 , про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно на підстав ст.49 КК України.
Прокурор не заперечив щодо задоволення такого клопотання та звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, з`ясувавши позицію обвинуваченого та впевнившись у його добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, приходить до наступних висновків.
Так, санкція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає покаранняу виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Тобто кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , відповідно до ст.12 КК України, відноситься до кримінальних проступків.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку і до дня набрання вироком законної сили минуло 2 (два) роки.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 284, ч.3 ст. 285, ч.4 ст.286, ч. 3 ст. 288 КПК України якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та у випадку встановлення передбачених у ст.49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

При цьому, в постанові від 25.02.2021 у справі № 192/3301/16-к Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду вказав, що системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст.49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим Кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Також суд враховує, що відповідно до постанови Верховного Суду від 24.05.2021 у справі № 522/2652/15-к колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у т.ч. зауважила, що суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до ст.372 КПК України, не повинен вирішувати питання про встановлення вини обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення.
Крім того, суд бере до уваги, що Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у постанові від 26.03.2020 у справі № 730/67/16-к вказав, що передбачений законом (ст.49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

За таких обставин, беручи до уваги вище наведене, суд вважає, що клопотання ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а тому останній підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності із закриттям кримінального провадження.

Крім того, відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 №3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» роз`яснено, що в разі закриття кримінальної справи цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілих можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Тому суд вважає, що права потерпілого ОСОБА_6 не порушуються у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності, і він не позбавлений права звернутися із позовом до обвинуваченого в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст.49 КК України, ст.284 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно нього, внесене 02.09.2019 до ЄРДР за № 0008802 - закрити.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва.

Суддя ОСОБА_1