Справа № 442/5149/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/940/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя м.Іршава Закарпатської області, на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 липня 2021 року про відмову в його умовно-достроковому звільненні від відбування покарання,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,
його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовне-дострокове звільнення.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалуДрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 липня 2021 року про відмову в його умовно-достроковому звільненні від відбування покарання скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити та застосувати умовно-дострокове звільнення у відповідності до ч.3 ст.81 КК України.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог засуджений покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, адже судом неповно з`ясовано всі обставини справи та відомості про особу засудженого.
Зокрема, апелянт вважає, що став на шлях виправлення, оскільки за період відбування покарання здобув технічну професію, залучається до робіт по благоустрою та до нього не було застосовано стягнень.
Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а згідно з ч.3 ст.81 КК України, умовне-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше певного (зазначеного законом) строку покарання, призначеного судом.

За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Поряд з тим, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.
Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь в суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, якість виконання роботи, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, додержання правил охорони праці й техніки безпеки.
Рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.
Судом першої інстанції при розгляді клопотання вказаних вище вимог закону дотримано в повній мірі.
Згідно з матеріалами клопотання, а саме наданої характеристики, засуджений ОСОБА_6 , який раніше судимий 10.10.2017 Іршавським районним судом Закарпатської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71, ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, у даному провадженні 19 грудня 2019 року засуджений тим же судом за ч.3 ст.186, ст.71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, з 10 травня 2019 року відбуває покарання в Державній установі «Дрогобицька виправна колонія (№40)». За час відбування покарання характеризується посередньо, порушення режимних вимог не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, водночас адміністрацією установи не заохочувався. Ініціативи щодо працевлаштування на виробництві не проявляє, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться задовільно, участі в організації та проведенні виховних заходів та диференційованого виховного впливу, передбачених ст.123 КВК України, не приймає. До підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок, передбачених ст.126 КВК України, не прагне, вважає свій загальноосвітній рівень достатнім, участі у роботі самодіяльних організацій засуджених відділення, передбачених ст.127 КВК України, не приймає.
Дослідивши характеристику особи засудженого ОСОБА_6 , колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до останнього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, адже такий не довів своє виправлення.
Наведені засудженим в апеляційній скарзі обставини та дані колегія суддів не вбачає підставою для скасування оскаржуваної ухвали та застосування умовно-дострокового звільнення.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вірного висновку про недоведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому суд належним чином мотивував прийняте рішення.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну рішення суду, апеляційним переглядом не встановлено.
Ураховуючи вищезазначене, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог засудженого не вбачається.
Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 липня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовне-дострокове звільнення, залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4