ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1416/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №314/2204/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 липня 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання щодо засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який відбуває покарання в ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)»,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений просив переглянути ухвалу та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, посилаючись на те, що він в місцях позбавлення волі отримав паспорт, два дипломи про здобуття освіти, з моменту прибуття до виправної колонії почав працювати у промисловій зоні де працює і до тепер, а також працює офіційно за договором.

Захисник та прокурор наполягали на проведенні апеляційного розгляду за відсутності належним чином повідомленого засудженого. Заяв чи клопотань від останнього на адресу апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_8 засуджено вироком Краматорського міського суду Донецької області від 29.03.2017 року за ч.3 ст.185, 71 КК України до 6 років позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні даного клопотання, виходив з того, що клопотання засудженого є передчасним, оскільки сама по собі поведінка в останній період без врахування більшої частини фактичного періоду відбування покарання не може бути достатньою підставою для застосування ст.81 КК.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

При вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення необхідно враховувати, чи стала особа на шлях виправлення, чи прагне засуджений до такого виправлення, чи є позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, а саме: зразкова поведінка, сумлінне ставлення до праці.

При цьому висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_8 перебуває в місцях позбавлення волі з 17.02.2017 року та відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину проти власності, що має підвищений суспільно небезпечний характер.

За весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 12 разів був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог режиму відбування призначеного покарання. Стягнення погашені у встановленому законом порядку

Крім того, із наявної в матеріалах провадження характеристики вбачається, що обвинувачений має лише 1 заохочення, ухиляється від участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, а також у реалізації програм диференційного виховного впливу на засуджених.

Отже перевіривши з достатньою повнотою наявні в матеріалах особової справи документи, які свідчать про поведінку засудженого протягом усього часу його перебування в установі відбування покарання та роботу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого та належним чином мотивував в ухвалі свої висновки про те, що ОСОБА_8 не довів своє безумовне виправлення та перевиховання.

Отримання засудженим паспорта громадянина України не є підставою, що здатна вплинути на рішення щодо доцільності умовно-дострокового звільнення його від відбування.

Дії засудженого ОСОБА_8 спрямовані на здобуття належної та необхідної для забезпечення достатнього рівня життя освіти, що неодмінно може бути використано після звільнення з місць позбавлення волі, має позитивний характер, однак не є достатнім для звільнення останнього від подальшого відбуття призначеного судом покарання.

Не є вагомим аргументом для задоволення апеляційних вимог засудженого і посилання на його працевлаштованість, оскільки висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах.

Крім того, відповідно до матеріалів провадження комісією установи засудженому ОСОБА_8 було відмовлено в застосуванні ст.82 КК як особі, яка не стала на шлях виправлення, а також ст.81 КК як такому що не довів свого виправлення.

Разом з цим, колегія суддів також враховує і ту обставину, що частина призначеного ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі була перерахована з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року. Зокрема засудженому за таким розрахунком в строк призначеного покарання було зараховано строк його попереднього з 21.06.2017 року по 18.07.2017 рік.

Також при прийнятті рішення, колегія суддів виходить з того, що метою вироку є не тільки виправлення засудженого, запобігання вчиненню ним нових злочинів, але й кара, як відплата за вчинений злочин. У вказаній якості, кара не тільки визначає характер покарання, а й значною мірою забезпечує досягнення всіх цілей покарання, а забезпечення цієї мети, є обов`язковою відповіддю держави на вчинення злочину, а також сам факт призначення необхідного і достатнього покарання, певною мірою забезпечує почуття справедливості у потерпілого та суспільства.

А тому враховуючи наявні у справі дані, колегія суддів вважає, що на даний час призначене ОСОБА_8 покарання не повною мірою досягло мети його призначення та не призвело до достатніх позитивних змін в особистості засудженого, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 липня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу 04.10.2021 Справа № 314/2204/21