ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3226/21 Справа № 184/337/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Донецьк, громадянина України, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2021 року клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_7 було задоволено.
Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 на 60 днів з 28 жовтня 2021 року до 26 грудня 2021 року включно.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт було відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин до особи похилого віку, не працює, може незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою уникнення від кримінальної відповідальності, суд прийшов до висновку, що існують ризики, що передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризики переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, продовження вчинення інших кримінальних правопорушень.
Суд вважав, що прокурором у судовому засіданні доведено неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти спробам обвинуваченого вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Захисник не погодився з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28.10.2021 року про продовження запобіжного захисту у вигляді тримання під вартою скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, задовольнити клопотання сторони захисту та змінити щодо ОСОБА_7 запобіжний захід тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що на момент звернення сторони обвинувачення до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу, відпала потреба у застосуванні виключного виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
Вважає, що стороною обвинувачення взагалі не надавалось захиснику клопотання про продовження запобіжного заходу. Крім того в судовому засіданні не було проголошено коли саме прокурором було надане вказане клопотання, що необхідно для з`ясування питання дотримання вимог ст. 199 КПК України.
Посилається на те, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 вже неодноразово судом виноситься ухвали про продовження строку тримання під вартою. Вказані ухвали абсолютно ідентичні, оскільки задовольняють абсолютно однакові клопотання прокурора, який не переоцінює ризики, що змінюються з плином часу, як того вимагає практика ЄСПЛ.
За вказаний час, що триває судове провадження у ньому допитані потерпілий, свідки, тобто щонайменше ризик впливу на них є нікчемним, оскільки вплив на вказаних осіб не матиме жодного сенсу.
Вказана обставина призвела до того, що фактично, останні кілька місяців справа не слухалась, а лише продовжувався термін дії запобіжного заходу.
У сукупності зі шаблонними формулюваннями обвинувачення викладеними у клопотаннях, які є фактично «клонами» один одного, вказані обставини, на думку захисту, дають підстави вважати оскаржувану ухвалу такою, що не відповідає вимогам процесуального закону, та такою, що вочевидь порушує гарантовані права обвинуваченого, а отже має бути скасованою.
Зазначає, що судом хоча і встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, однак не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам.
Суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального закону, зокрема вимог ст. 178 КПК України щодо обставин, які враховуються при обранні (продовженні) запобіжного заходу.
Судом було перераховано лише доводи викладені в клопотанні прокурора, які фактично зводились до тяжкості злочину, невідворотності покарання та можливості обвинуваченого приховуватись від слідства.
Сторона захисту вважає, що на даний момент відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, всі докази органом розслідування зібрані, допитані усі свідки, а тому ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати встановленню істини в справі не обґрунтований.
Вважає, що тримання під вартою буде порушувати розумні строки такого запобіжного заходу, крім того прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши представлені матеріали та обговоривши скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як видно з матеріалів справи, в провадженні Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0000939 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.
28 жовтня 2021 року судом першої інстанції в судовому засіданні було розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.
В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив факт того, що обставини, які стали підставою для взяття ОСОБА_7 під варту, на даний час не змінилися, ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу і під час вирішення питання про продовження його дії, не зменшились, не перестали існувати та мають місце, а саме: переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, не змінились, а тому більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання своїх обов`язків обвинуваченим.
При цьому апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , який є тяжким злочином та за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до семи років. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Таким чином, висновки суду, що встановлені при обранні запобіжного заходу обставини та ризики не зменшились, і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання ОСОБА_7 під вартою, з урахуванням також неможливості винесення вироку у справі до спливу терміну тримання під вартою, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги захисника про незаконність та необгрунтованість ухвали суду апеляційний суд вважає безпідставними.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Доводи ж захисника про те, що прокурором не було доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, а також про неврахування судом даних про його особу, зазначені ним в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів необґрунтовані, оскільки вказані факти були взяті до уваги судом в сукупності з іншими доказами по справі та їм було надано належної оцінки, а тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , й покарання за яке може бути призначено у виді позбавлення волі, дає підстави вважати, що саме запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства, в цьому випадку зможе попередити встановлені ризики.
Що стосується посилання апелянта на те, що стороною обвинувачення, в порушення вимог КПК України, не було надано письмового клопотання про продовження строку тримання під вартою, то вони не заслуговують на увагу, оскільки з ухвали суду вбачається, що суд першої інстанції, продовжуючи ОСОБА_7 строк тримання під вартою, керувався саме ч.3 ст.331 КПК України, відповідно до якої, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Отже, будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4