ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/557/21 Справа № 703/3138/21 Категорія: ст.183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника підозрюваної ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25.11.2021 року, якою відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки

України, уродженки м. Городище Черкаського району Черкаської області, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, не заміжньої, на

утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованої та проживаючої за

адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої 16.05.2000 Апеляційним судом Донецької області за п.п. «а», «і»

ст. 93, ч. 3 ст. 142 КК України (в ред. 1960 року) до 14 років позбавлення волі

з конфіскацією майна, звільнена від відбування основного покарання умовно-достроково 06.09.2012, невідбутий строк покарання 2 роки 2 місяці 2 дні,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

продовжено строк тримання під вартою до 27.12.2021,

в с т а н о в и в :

старший слідчий СВ ВП №2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з клопотанням, погодженим з прокурором Городищенського відділу Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_9 21.09.2021 близько 13 години, увійшовши в довіру до свого знайомого ОСОБА_11 , інваліда ІІ групи, який мав психічні розлади, користуючись його безпорадним станом, а також тим, що останній перебував в стані алкогольного сп`яніння, змусила його піти з нею до місця її проживання для вживання алкоголю спільно із її співмешканцем. Після розпиття спиртних напоїв, умисно, протиправно, переслідуючи умисел, направлений на умисне, протиправне заподіяння смерті іншій людині ОСОБА_11 , передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, під виглядом провести останнього додому, провела його до річки Вільшанка, неподалік від місця її проживання, а саме по вул. Гайдамацька, спричинила потерпілому тілесні ушкодження, від яких він втратив свідомість та впав на землю, а потім, користуючись його безпорадним станом і неспроможністю чинити опір, розуміючи, що від таких дій може настати смерть, натиснула своєю ногою в область життєво-важливого органу шиї ОСОБА_11 , чим завдала йому тілесні ушкодження у вигляді перелому щитовидного хряща та підязикової кістки, від яких настала смерть останнього. В подальшому, усвідомлюючи наслідки своїх протиправних дій та відповідальність, яка передбачена законом, роздягла вже мертвого ОСОБА_11 та скотила його по схилу у річку,імітуючи таким чином нещасний випадок у вигляді утоплення. Далі ОСОБА_9 , повернувшись додому, з речами убитого нею ОСОБА_11 , спалила його речі і своє взуття резинові чоботи, з метою приховати сліди злочину.

За даним фактом 23.09.2021 внесено відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за № 0000002 за ч.1 ст.115 КК України.

27.09.2021 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення за вказаним складом злочину.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 вересня 2021 року ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 29 вересня 2021 року по 27 листопада 2021 року включно.

Продовження тримання під вартою обґрунтовував тим, що причетність ОСОБА_9 підтверджена зібраними у кримінальному провадженні доказами та на даний час існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: перебуваючи на волі під тягарем кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення може переховуватися від слідства, або суду, може незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25.11.2021 клопотання слідчого задоволено, продовжено строк тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_9 до 27.12.2021.

У задоволенні клопотання підозрюваної ОСОБА_9 про обрання більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту відмовлено.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, не одружена, не працює, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, з метою уникнення незаконного впливу на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні та запобіганню вчиненню підозрюваною інших кримінальних правопорушень, зважаючи на обізнаність підозрюваної про суворість покарання, передбаченого санкцією статті за якою її притягують до відповідальності, що не виключає можливість того, що вона зможе уникати слідства та суду слідчий суддя вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам. Доказів погіршення стану здоров`я підозрюваної та факту перебування на її утриманні членів родини, на чому наголошували підозрювана та її захисник, слідчому судді під час розгляду клопотання не надано, відтак при винесенні рішення по справі судом не враховано.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_8 підозрюваної ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та відмовити в задоволенні такого клопотання.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на те, що стороною обвинувачення та прокурором не доведено наявність обґрунтованої підозри, такі докази відсутні і у матеріалах, доданих до клопотання.

Так, надане до провадження лікарське свідоцтво про смерть №95 не підтверджує причину смерті та не містить механізм її спричинення, а особа, яка видала свідоцтво про смерть не попереджена про кримінальну відповідальність.

Захисник вказує, що у повідомленні про підозру ОСОБА_9 наведені відомості про вчинення умисного вбивства шляхом передавлювання шиї потерпілого ногою, проте підозрювана до цього часу допитана не була, інших очевидців кримінального правопорушення не встановлено, а тому такі твердження сторони обвинувачення є виключно припущенням не підтверджене жодним доказом.

Також захисник зазначає, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, що підтверджується матеріалами справи; не будучи затриманою підозрювана двічі відвідувала судові засідання, не переховувалася від їх проведення; у клопотанні не зазначено на кого із свідків може впливати підозрювана, а очевидців вказаних подій у провадженні немає; стороною обвинувачення не обґрунтовано наявність ризику щодо можливості перешкоджати слідству іншим шляхом та не доведено неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_8 та підозрюваної ОСОБА_9 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, також додали до матеріалів справи довідку про стан здоров`я, яку також просили врахувати при розгляді скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, слідчий суддя, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчого судді при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_9 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, слідчим суддею, були заслухані пояснення прокурора, підозрюваної та її захисника, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені слідчим суддею в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника підозрюваної адвоката ОСОБА_8 , слідчий суддя при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував, конкретні обставини кримінального провадження, вагомість наданих стороною обвинувачення доказів, дані про особу ОСОБА_9 , в їх сукупності та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника щодо сумнівності повідомленої підозри через відсутність доказів, то апеляційний суд вважає їх неспроможними, з огляду на стадію кримінального провадження, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки такі перевіряються судом першої інстанції на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.

В даному випадку щодо питання обґрунтованості підозри має застосовуватися стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (стандарт, визначений у Рішенні у справі Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86, 12383/86, параграф 32). Необхідно оцінювати обґрунтованість усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28 листопада 2017 року, заява № 72508/13, параграф 184). Тому цей стандарт доказування є досить низьким необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчого суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п. 175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України"), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

На теперішній час досудове розслідування триває, підстав стверджувати про невідповідність змісту підозри обставинам інкримінованого правопорушення не має, обставини кримінального правопорушення мають встановлюватись та конкретизуватись в подальшому, а наявні докази оцінюватись у сукупності з іншими доказами, зібраними під час досудового розслідування як стороною обвинувачення, так і стороною захисту.

Посилання в апеляційній скарзі захисника про те, що на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України вказує процесуальна поведінка ОСОБА_9 , яка з`являлася до суду не будучи затриманою є безпідставними з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З врахуванням характеру висунутої ОСОБА_9 підозри, у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років у разі визнання її винуватою, з метою уникнення кримінальної відповідальності, остання може переховуватись від слідства та суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики не зменшились і виправдовують подальше тримання підозрюваної під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

Посилання в апеляційній скарзі захисника підозрюваної на наявність у неї міцних соціальних зв`язків, то такі дані самі по собі, не можуть слугувати підтвердженням належної процесуальної поведінки підозрюваної та відсутності встановлених слідчим суддею ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а отже є неспроможними.

Оцінюючи надану захисником в судовому засіданні медичне довіку про те, що підозрювана ОСОБА_12 за станом здоров`я потребує амбулаторного лікування тому, за твердженням адвоката, не може перебувати під вартою, колегія вважає, що медична допомога в необхідному обсязі їй повинна і може надаватися в умовах СІЗО, відповідно такий стан здоров`я підозрюваної не є перешкодою для застосування відповідного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання підозрюваної ОСОБА_9 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання підозрюваної під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу підозрюваної підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні останньої під вартою.

Підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання підозрюваною процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, апеляційний суд не вбачає. Про що вказував в оскаржуваній ухвалі і слідчий суддя.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника підозрюваної ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також доводи апеляційної скарги про те, що наведені у судовому рішенні ризики не ґрунтуються на доказах і не відповідають фактичним обставинам, апеляційний суд вважає безпідставними.

Рішення слідчого судді прийнято на основі всебічно з`ясованих обставинах, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно п.1 ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З врахуванням викладеного, на думку апеляційного суду рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 183, 193, 194, 199, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, суд , -

у х в а л и в :

ухвалу слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25.11.2021 про продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою до 27.12.2021 включно залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника підозрюваної ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Судді :