ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/394/22 Справа № 205/5972/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2021 року у об`єднаному кримінальному провадженні №0002063 та №0001001 стосовно
ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпро, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: 09.09.2019 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнена від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2020 року іспитовий строк скасовано та направлено для відбуття покарання у виді позбавлення волі.
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватою у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309 КК України та призначено їй покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання не відбутого строку покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2019 року, остаточно призначено покарання у виді двох років одного місяця позбавлення волі.
Зазначеним вироком ОСОБА_6 було визнано винуватою у тому, що вона незаконно придбала та зберігала наркотичні засоби без мети збуту, за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 , 07 серпня 2018 року, близько 03 години 50 хвилин, перебуваючи у дворі буд. АДРЕСА_2 побачила на підлозі згорток з тканини білого кольору, в якому знаходиться наркотичний засіб «канабіс», поклала його до сумки, тим самим незаконно придбала та стала зберігати при собі наркотичний засіб «канабіс» для особистого вживання, без мети збуту до 04 години 30 хвилин доки не була зупинена працівниками поліції, які вилучили з її сумки згорток з канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 5,470 г.
Крім того, ОСОБА_6 , 17 квітня 2020 року, близько 20 години, перебуваючи біля буд. АДРЕСА_3 , побачила на землі медичний шприц, об`ємом 2,0 мл. Та будучи обізнаною особою, що в шприці знаходиться наркотичний засіб «опій ацетильований», підняла його з землі та поклала до правої верхньої зовнішньої кишені пальто, тим самим незаконно придбала та стала зберігати при собі зазначений наркотичний засіб для особистого вживання, без мети збуту до 21 години 50 хвилин, коли працівники поліції вилучили із правої верхньої зовнішньої кишені пальто медичний шприц з особливо небезпечним наркотичним засібом «опій ацетильований», маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0,0162 г.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 не оскаржуючи фактичні обставини справи та правову кваліфікацію своїх дій, просить вирок суду змінити в частині призначення покарання та застосувати до неї положення ст. 69 КК України та призначити більш м`яке покарання, не пов`язане з відбуттям покарання в місцях позбавлення волі.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що вона щиро розкаялась за скоєне та приймала активну участь у розкритті злочину, як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду справи.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачена ОСОБА_6 підтримала подану нею апеляційну скаргу, та з підстав, викладених у ній, просила її задовольнити, вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання та застосувати до неї положення ст. 69 КК України.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, зазначив, що вирок суду в частині призначення покарання є законним, обґрунтованим та вмотивованим у зв`язку з чим просив залишити вирок суду без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку суду та правова кваліфікація її дій в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченої, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є безпідставними, а вирок суду є законним, обґрунтованим та ухваленим у відповідності до зазначених вище вимог закону, які суд першої інстанції виконав належним чином, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вказане положення закону повністю кореспондується з вимогами ч. ч. 2, 3 ст. 65 КК України, відповідно до якого, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.
При призначенні покарання, окрім зазначеного, враховуються також й обставини, що пом`якшують та обтяжують його, у відповідності до ст. ст. 66-67 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 за вчинені кримінальні правопорушення, суд дотримався вказаних положень закону у повному обсязі та врахував, що остання вчинила кримінальні проступки, один з яких в період іспитового строку, офіційно не працевлаштована, на диспансерному обліку у лікаря психіатра або нарколога не перебувала. Також суд врахував і наявність пом`якшуючої обставини, якою визнав щире каяття, а також врахував відсутність обставини, що обтяжує покарання та призначив покарання, в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України.
З огляду на ту обставину, що обвинувачена ОСОБА_6 вчинила нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку, суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення ст. 71 КК України та до призначеного покарання частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2019 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення обвинуваченої можливе виключно в умовах ізоляції її від суспільства у зв`язку з чим призначив покарання, з урахуванням ч. 4 ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі на мінімально можливий строк, за даних умов.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 27 жовтня 2020 року у справі №686/3226/20 вказав, що у разі вчинення нових кримінальних правопорушень до відбуття покарання за попереднім вироком та при призначенні остаточного покарання з урахуванням ст. 71 КК України, рішення про звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України є неприпустимим, оскільки таке покарання не є більшим від покарання за вироком у цьому провадженні, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, що не узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 71 КК України.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від відбуття покарання з встановленням іспитового строку.
Апеляційний суд, перевіряючи доводи обвинуваченої ОСОБА_6 зазначає, що у даному випадку підстави для застосування до неї положень ст. 69 КК України відсутні з огляду на таке.
Відповідно до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Як вже було зазначено, обставиною яка пом`якшує покарання судом було визнано щире каяття. При цьому, зазначене положення закону вимагає підтвердження існування декількох обставин, що пом`якшують покарання та наявності обставин які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яких судом першої інстанції не встановлено, а обвинуваченою ОСОБА_6 у апеляційній скарзі не наведено, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 69 КК України.
З огляду на вищевикладене, вид та розмір покарання, призначені ОСОБА_6 за вчинене кримінальне правопорушення відповідають принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатніми для досягнення цілей покарання, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги обвинуваченої є необґрунтованими та не можуть бути задоволеними.
Будь-яких інших доводів, які б свідчили про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та вказували на необхідність зміни або скасування вироку суду, апеляційна скарга не містить.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування оскарженого судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.
З огляду на вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає задоволенню, а вирок суд має бути залишений без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2021 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженому, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4