Справа № 299/4790/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.11.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/470/21 за апеляційною скаргою прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06. 10. 2021.
Постановою старшого слідчого від 01. 10. 2021 вилучену рушницю визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Необхідність накладення арешту на рушницю, прокурор обґрунтував тим, що вона є предметом злочину та зберегла на собі його сліди. Підставою для накладення арешту виступає те, що постановою слідчого рушницю визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки існує сукупність підстав вважати, що вона є доказом кримінального правопорушення. Метою накладення арешту прокурор вказав на необхідність збереження речового доказу задля унеможливлення розпоряджатися ним, щоб запобігти зникненню, втраті або пошкодженню, та забезпечення проведення експертизи.
Ухвалою слідчого судді клопотання прокурора залишено без задоволення. Ухвала вмотивована тим, що прокурор не довів необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України. При цьому, слідчий суддя констатувала, що
долучена до клопотання ухвала слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28. 09. 2021 про дозвіл на проведення обшуку у кримінальному провадженні, належним чином не засвідчена, а тому не може бути доказом. Таким чином, за відсутності судового рішення, на підставі якого проведено обшук, слідчий суддя визнала недопустимим доказом копію протоколу обшуку від 30. 09. 2021.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну та необґрунтовану, накласти арешт на рушницю, яка є речовим доказом у кримінальному провадженні. Вважає, що вилучена під час обшуку рушниця відповідає критеріям ст. 98 КПК України, як речовий доказ, зберегла на собі сліди кримінального правопорушення, а тому з метою забезпечення повного, об`єктивного та всебічного розслідування кримінального провадження, проведення ряду слідчих дій, в тому числи проведення експертизи, необхідно збереження вказаної рушниці. На його думку, слідчий суддя дійшов помилкового висновку про те, що долучена до клопотання ухвала не є належним доказом, оскільки її оригінал міститься у матеріалах кримінального провадження, у зв`язку з чим вона мала змогу безперешкодно перевірити її наявність та ознайомитись з її змістом.
Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, та особи у якої вилучили рушницю ОСОБА_6 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. ст. 131-132 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження та застосовується на підставі ухвали слідчого судді.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, слідчий суддя не дотримався вказаних вимог закону та не з`ясував належним чином всіх обставин, які передбачають підстави для накладення арешту на тимчасово вилучене майно.
На думку апеляційного суду, зміст клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно дає достатні підстави для висновку, що дане майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 170 КПК України, та стороною обвинувачення дано належне обґрунтування необхідності такого арешту, наявності ризиків, встановлених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.
Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
За приписами ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Як зазначено у ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
В межах зазначеного кримінального провадження, прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме: рушницю моделі «В2-4» з прицілом на стволі чорного кольору.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що з огляду на наведені прокурором та встановлені досудовим розслідуванням обставини, враховуючи положення ч. 1 ст. 98 КПК України, вилучена тимчасово рушниця, є речовим доказом, що в сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження має суттєве значення для встановлення важливих обставин під час досудового розслідування.
На думку апеляційного суду, вилучене тимчасово під час обшуку майно відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України та є достатні підстави вважати, що воно могло бути використане як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегло на собі його сліди, а тому з метою збереження речових доказів та їх дослідження органами досудового розслідування, клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Також, на думку колегії суддів, матеріалами клопотання та доводами прокурора підтверджено, що в даному випадку мають місце відповідні ризики щодо майна, а саме можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, доведено необхідність виконання завдання арешту майна, а саме запобігання можливості таких ризиків.
Крім того, арешт майна у даному кримінальному провадженню є необхідним для забезпечення всебічності, повноти та об`єктивності дослідження усіх обставин справи, тобто для забезпечення виконання завдань кримінального провадження.
На переконання апеляційного суду, слідчим суддею не надана належна оцінка тому, яке значення у вказаному кримінальному провадженні має тимчасово вилучене майно.
Апеляційний суд визнає такими, що не ґрунтується на вимогах закону посилання слідчого судді, як на підставу для відмови у задоволенні клопотання прокурора, відсутність належним чином завіреної копії ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку внаслідок чого, слідчий суддя вважає, що протокол обшуку від 30. 09. 2021 є недопустимим доказом.
З цього приводу колегія суддів зауважує, що слідчий суддя на даній стадії провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості, зокрема про визнання протоколу обшуку від 30. 09. 2021 недопустимим доказом, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно. Завдання слідчого судді полягає в тому, щоб дослідити ті обставини, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для втручання в права та інтереси відповідних осіб.
Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя при розгляді клопотання не в повній мірі з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, тому ухвалу слідчого судді підлягає скасуванню.
Згідно ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
З урахуванням указаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення,
відчуження майна в даному кримінальному провадженні, колегія суддів уважає, що у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170-173 КПК України, клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно підлягає до задоволення.
Переглядаючи оскаржене судове рішення в межах апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційної скарга прокурора підлягає до задоволення.
При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 170, 172, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06. 10. 2021 про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна скасувати.
Накласти арешт на речовий доказ: рушницю моделі «В2-4» з прицілом на стволі чорного кольору, яку вилучено по місцю проживання ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: