Справа № 464/4104/20
пр.№ 1-кп/464/153/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2021 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Холодновідка Львівської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, судимості не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_7 22.05.2020 приблизно о 23.00 год., перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, керуючись умислом на спричинення тілесних ушкоджень, що виник раптово, з метою заподіяння фізичного болю, в ході конфлікту з потерпілою ОСОБА_4 , умисно наніс потерпілій удар кулаком правої руки в ділянку обличчя, в подальшому схопив потерпілу руками за шию та стиснув її. Після цього, в той час, коли потерпіла перебувала на ліжку, умисно вдарив її кулаком в спину та сильно штовхнув її своєю ногою, від чого потерпіла впала на землю. В результаті протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_4 заподіяно тілесні ушкодження у виді синців на обличчі, на шиї, на руках, синець на правій сідниці, які відносяться до легкого тілесного ушкодження та закриту травму лівої половини грудної клітки, що супроводжувалось накопиченням повітря в плевральній порожнині, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні винуватість у вчиненому не визнав та дав показання про те, що приблизно о 19.00 год. 22.05.2020 прийшов до потерпілої ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 . З потерпілою протягом певного часу підтримував близькі відносини, однак в цей день мав намір відносини припинити. В ході спілкування, коли вони перебували на ліжку, між ними виник конфлікт. В подальшому потерпіла не хотіла випустити ОСОБА_7 з квартири та останній штовхнув її правою рукою в плече, від чого вона впала і вдарилась спиною до кута дверей ванної кімнати. Після падіння потерпіла встала та самостійно лягла на ліжко, а він покинув квартиру. В подальшому потерпіла йому зателефонувала та скаржилась на біль у грудях, у зв`язку з чим він повернувся, викликав швидку медичну допомогу і супроводжував її в лікарню. Умислу на заподіяння тілесних ушкоджень не мав. Нанесення потерпілій ударів заперечив. Також вказав, що у потерпілої до конфлікту з ним вже були тілесні ушкодження на обличчі, шиї, спині, руках, сідниці, які виникли в цей день, але раніше, однак пояснити причину їх виникнення потерпіла відмовлялась. Які саме тілесні ушкодження виникли від падіння, пояснити не зміг. Вказав, що в ході досудового розслідування на нього чинився тиск слідчим, який йому сказав, якого змісту пояснення необхідно надавати в ході слідчого експерименту, що він і зробив. Крім цього, йому не було забезпечено участі захисника. Зі скаргами на такі дії слідчого до відповідних правоохоронних органів не звертався, понятим під час слідчого експерименту увагу на тиск слідчого не звертав. Відмову під час досудового слідства від захисника пояснив бажанням швидкого завершення розслідування. Цивільний позов визнав в частині відшкодування матеріальної шкоди на суму 637,54 грн., в іншій частині позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях. Також ствердив, що надав потерпілій кошти на лікування у розмірі приблизно 3500 грн.
Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 винуватості у вчиненому, його винуватість повністю підтверджується безпосередньо дослідженими в ході судового розгляду доказами.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні надала показання та повністю підтримала доводи, викладені в цивільному позові (Т. 1 а.с. 47-49), заяві про збільшення позовних вимог (Т. 1 а.с. 164) та відповіді на відзив (Т. 1 а.с. 239-245), про те, що з обвинуваченим ОСОБА_7 протягом певного часу підтримувала близькі відносини. У травні 2020 року останній прийшов до неї додому та під час спілкування між ними виникла суперечка. В ході цього ОСОБА_7 почав хапати її за зап`ястя та обличчя, на прохання покинути помешкання не реагував. В подальшому раптово ззаду наніс удар потерпілій в ліве підребер`я, від чого остання впала з ліжка, а також вдарив потерпілу ногою. Від цього ОСОБА_4 відчула різкий біль, не могла самостійно встати та попросила викликати швидку медичну допомогу, а також зателефонувала до дочки. В лікарні встановили, що їй спричинено забій лівого ребра, пробиття лівої легені та можливо утворилась тріщина. Після виписки зі стаціонару ще певний час лікувалась амбулаторно, їй було важко ходити та продовжувався запальний процес. Також зазначила, що під час цих подій з обвинуваченим в квартирі були лише вдвох. Із завданих останнім ударів один виявився сильним, а інші спричинили синці. У цивільному позові з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог зазначила, що злочином їй завдано матеріальну шкоду у загальному розмірі 16796,25 грн. та моральну шкоду у розмірі 100000 грн. На підтвердження розміру відшкодування надала медичні та фінансові документи. Зазначила, що перенесла операцію, тривалий час лікувалася та внаслідок отримання травм витрачала кошти на лікування. Придбання без рецепта лікаря медичних препаратів та інших товарів, вказаних у фіскальних чеках, пояснила тим, що саме таке лікування їй було необхідне та у своїх письмових заявах зазначила симптоми та механізм лікування наявних у неї захворювань. Завдана їй злочином моральна шкода полягає у душевних та моральних стражданнях, фізичному болю, безсонням, страхом виходити на вулицю. Представник потерпілої ОСОБА_5 цивільний позов з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог повністю підтримала.

Крім цього, винуватість ОСОБА_7 підтверджується наступними доказами:

-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 31.05.2020, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_4 просила притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , який 22.05.2020 приблизно о 23 год. на АДРЕСА_3 заподіяв їй тілесні ушкодження (Т. 1 а.с. 103-104);

-медичними документами та висновками судово-медичних експертиз №758 від 02.07.2020 та №908-додатковий від 17.07.2020, в останньому з яких серед іншого зазначено про необхідність проведення додаткової судово-медичної експертизи у випадку наявності первинних рентген знімків та оптичного диску за 23.05.2020 (Т. 1 а.с. 105-111);

-медичною документацією та оптичним диском з рентгенограмами (Т. 1 а.с. 59-72, 165-167);

-висновком додаткової судово-медичної експертизи №303 від 22.03.2021, згідно з яким ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 23.05 по 29.05.2020 в 1 хірургічному відділенні КНП «КЛШМД м. Львова» з діагнозом: «Забій грудної клітки. Травматичний лівобічний пневмоторакс», з приводу чого їй було проведене оперативне лікування дренування плевральної порожнини, що підтверджено результатами рентгенообстеження органів грудної клітки за 23.05.2020. Під час проведення первинної судово-медичної експертизи в червні 2020 року у ОСОБА_4 були виявлені синці: на обличчі, шиї, руках, правій сідниці. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів та тупих предметів з обмеженою поверхнею, могли виникнути 22.05.2020, як вказує ОСОБА_4 , і не були небезпечними для життя в момент їх спричинення. Закрита травма лівої половини грудної клітки, що супроводжувалось накопиченням повітря в плевральній порожнині, відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Синці відносяться до легкого тілесного ушкодження. Судово-медичних даних про утворення тілесних ушкоджень у потерпілої внаслідок падіння з висоти власного зросту немає. На тілі ОСОБА_4 не відобразились характерні індивідуальні ознаки предметів, якими були заподіяні ушкодження (Т. 1 а.с. 142-145);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 28.07.2020 та відеозаписом такого, проведеного за участі підозрюваного ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_4 , в ході якого ОСОБА_7 детально розповів та показав на місці обставини за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 22.05.2020 приблизно о 22.30 год. у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , в тому числі відтворив механізм своїх насильницьких дій та завдання ударів потерпілій, їх спрямованість. Так, ОСОБА_7 серед іншого вказав про те, що в ході словесного конфлікту з потерпілою правою рукою наніс їй удар в обличчя, схопив її руками за шию та почав стискати. Коли потерпіла прилягла на диван, вдарив її рукою та копнув ногою, від чого остання впала з ліжка. В подальшому викликав їй швидку медичну допомогу. Потерпіла ОСОБА_4 вищевказане не заперечила та додатково зазначила, що після сварки з обвинуваченим лежала на дивані і дивилась телевізор, а обвинувачений знаходився позаду неї. В певний момент відчула удар в спину, впала на підлогу, а також відчула дуже сильний біль. Заяв та доповнень в учасників слідчої дії не надходило (Т. 1 а.с. 126-130).
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України є правильною, оскільки останній заподіяв потерпілій ОСОБА_4 умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо невизнання ним винуватості у вчиненому.
Обвинувачений ОСОБА_7 в ході судового розгляду серед іншого надав показання про те, що потерпіла ОСОБА_4 на момент його приходу 22.05.2020 приблизно о 19 год. за місцем проживання останньої вже мала на тілі тілесні ушкодження та внаслідок його поштовху впала та вдарилась спиною до кута дверей ванної кімнати. Після падіння потерпіла встала та самостійно лягла на ліжко. Які саме тілесні ушкодження виникли від падіння, обвинувачений пояснити суду не зміг.
Разом з тим, згідно з висновком додаткової судово-медичної експертизи №303 від 22.03.2021 судово-медичних даних про утворення тілесних ушкоджень у потерпілої внаслідок падіння з висоти власного зросту немає.

Крім цього, в ході досудового розслідування проведено слідчий експеримент за одночасної участі обвинуваченого та потерпілої, під час якого ОСОБА_7 детально розповів та показав на місці обставини спричинення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_4 22.05.2020 приблизно о 22.30 год. у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , в тому числі відтворив механізм нанесення ним ударів потерпілій. Потерпіла ОСОБА_4 вищевказане не заперечила та уточнила деякі обставини. Заяв та доповнень від учасників слідчої дії не надходило.
Таким чином, твердження обвинуваченого про тиск на нього слідчим є голослівним та не підтверджується жодними доказами.
На переконання суду, інформація, надана обвинуваченим та потерпілою в ході слідчого експерименту, могла бути відома лише безпосереднім учасникам подій. Хід слідчого експерименту зафіксовано на відеозаписі, в ході дослідження якого не встановлено жодних ознак застосування щодо ОСОБА_7 насильства, примусу, погроз, обіцянок чи будь-яких інших обставин, які б могли вплинути на добровільність його позиції.
Судом також взято до уваги, що в ході слідчого експерименту було додержано належної правової процедури, що виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірності отримання відомостей від особи під час такої слідчої дії. Проведений за участі ОСОБА_7 слідчий експеримент полягав не лише у повідомленні підозрюваним відомостей про факти, які мають значення для кримінального провадження, а такий містить також відтворення дій, обстановки, обставин події та в жодному разі не може розцінюватися як допит.
Також судом не встановлено жодних підстав у потерпілої обмовляти обвинуваченого. Остання в ході судового розгляду була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.
Показання обвинуваченого в ході судового розгляду є суперечливими та не відповідають сукупності інших доказів у справі.
Достатніх підстав для визнання будь-яких досліджених в ході судового розгляду доказів недопустимими не встановлено.
Такі слідча дія як слідчий експеримент проведена у порядку, передбаченому КПК України.
Відсутність на останньому аркуші протоколу слідчого експерименту підпису ОСОБА_7 не є достатньою підставою для визнання такого доказу недопустимим, враховуючи наявність відеозапису, згідно з яким жодних зауважень в ході цієї слідчої дії ОСОБА_7 не висловлював та добровільність його позиції є поза будь-яким сумнівом.
Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що невизнання винуватості спрямоване на спотворення фактичних обставин справи для уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме вчинення злочину середньої тяжкості (згідно з існуючою у КК України класифікацією нетяжкого злочину), особу обвинуваченого, який неодружений, не працює, позитивно характеризується за місцем проживання, судимості не має, а також те, що останній не вчинив жодних дій для відшкодування завданої потерпілій шкоди.
Судом взято до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді, про середній ризик небезпеки для суспільства та повторного вчинення злочину, у зв`язку з чим, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого є можливим без обмеження волі. У разі звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням доцільним є покладення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України (Т. 1 а.с. 192-193).

Враховуючи усі вищевказані обставини в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі у межах санкції інкримінованої йому статті КК України, оскільки його виправлення є можливим в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням до праці.
Вищевказане покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, викладеним у ст. 65 КК України, та є необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Достатніх підстав для застосування статей 69, 75 КК України судом не встановлено.

При вирішенні цивільного позову судом взято до уваги наступне.
Потерпілою заявлено цивільний позов, вимоги за яким після проведення додаткової судово-медичної експертизи збільшено (Т. 1 а.с. 47-49, 164, 239-245).
Обвинувачений ОСОБА_7 цивільний позов визнав в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 637,54 грн. та позицію сторони захисту викладено у відзиві та запереченні (Т. 1 а.с. 204-206, т. 2 а.с. 8-9). У таких заявах серед іншого зазначено, що надані позивачем фіскальні чеки є частково неналежними доказами, оскільки жодного відношення до лікування лівобічного пневмотораксу не мають. Ряд ліків та іншої продукції, зазначеної у фіскальних чеках, придбано за власною ініціативою потерпілої без доказів необхідності їх вживання та призначення лікарями. Частина медичних препаратів придбані вже після виписки з лікарні та без призначення лікарів. При цьому, ОСОБА_4 виписана зі стаціонару 29.05.2020 у зв`язку з покращенням. Розмір відшкодування моральної шкоди вважає надмірним та більшим, ніж достатньо для задоволення потреб потерпілої особи.

У відповіді потерпілої на відзив зазначено, що оцінка обвинуваченого щодо належності чи неналежності ліків, які приймала потерпіла, до перенесеного нею пневмотораксу та післятравматичного плевриту, а також їх наслідків, не є об`єктивною. Ряд назв препаратів у листку призначень зазначені латиницею, показник біля назви препарату може мати різне значення, препарати, що не є рецептурними, а також допоміжні засоби медичного характеру можуть призначатися усно та не потребують запису у листок призначень. Впродовж останнього року, у зв`язку з епідемічними обмеженнями, усі консультації лікаря, що не потребують ургентного огляду та лікування, а також призначення ліків, які можна придбати без рецептурного скерування, надаються в телефонному режимі. Крім цього, після 22.05.2020 ОСОБА_7 намагався залякувати ОСОБА_4 , погрожував їй фізичною розправою за звернення до поліції та суду. Таким чином, ОСОБА_4 систематично зазнавала психічного стресу, відчуття страху, тривожності, панічних атак, приниження її честі, гідності та репутації, що викликало душевні та фізичні страждання та відповідно заподіяло моральну шкоду.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України перебачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження витрат на лікування потерпілою надано фіскальні чеки (Т. 1 а.с. 54-58, 168-169).
Судом встановлено, що потерпіла, у зв`язку з заподіянням їй обвинуваченим тілесних ушкоджень, перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП КЛШМД м. Львова з 23 по 29 травня 2020 року та фіскальними чеками за вказаний період підтверджуються придбання медичних препаратів та інших засобів на суму 1138,05 грн. (а.с. 54 фіскальні чеки: від 23.05.2020 на суму 608,25 грн., від 23.05.2020 на суму 111,60 грн., від 24.05.2020 на суму 267,20 грн.; а.с. 57 фіскальний чек від 24.05.2020 на суму 151 грн.) та витрата таких коштів саме на лікування потерпілої сумніву не викликає. В цій частині позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди необхідно задовольнити.
В задоволенні решти вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди необхідно відмовити з огляду на те, що такі витрати понесені без відповідного призначення лікаря та не в період стаціонарного лікування.
При цьому, належні докази надання обвинуваченим потерпілій коштів для лікування у розмірі 3500 грн. відсутні.
Обґрунтованими є доводи потерпілої про заподіяння їй злочином моральної шкоди.
Так, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з положеннями ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
При визначенні розміру відшкодування суд виходить також з роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Так, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При визначенні розміру відшкодування судом враховано, що внаслідок дій обвинуваченого потерпіла отримала ряд тілесних ушкоджень, з приводу яких тривалий час лікувалась, перенесла операцію та відчуває їх наслідки і надалі, що призвело до фізичних і душевних страждань. Крім цього, взято до уваги матеріальне становище обвинуваченого ОСОБА_7 , який не працює, проживає з матір`ю ОСОБА_8 , 1958 р.н., стан його здоров`я є задовільним.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 25000 грн., що відповідатиме вимогам розумності і справедливості.
Процесуальні витрати, речові докази та заходи забезпечення кримінального провадження відсутні.
Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили та звернення такого до виконання.
Стягнути з ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1138,05 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 25000 грн., а всього 26138 (двадцять шість тисяч сто тридцять вісім) гривень 5 (п`ять) копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на вирок суду подається до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1