ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2021 року, про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0000170 за ознаками злочину ч.3 ст. 206-2 КК України, -

за участю секретаря ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 грудня 2021 року накладено арешт з метою забезпечення речових доказів, на вилучені в ході проведення обшуку речі та документи згідно протоколу обшуку від 14.12.2021 року.

Слідчий суддя дійшов до висновку про обґрунтованість доводів слідчого щодо необхідності накладення арешту на майно, яке було вилучено під час обшуку, оскільки правовою підставою є збереження речових доказів.

В апеляції:

- адвокат ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що слідчий суддя не мав права розглядати клопотання слідчого про арешт майна в порядку ч. 2 ст. 172 КПК України без виклику іншого власника майна та його представника. Зазначає, про відсутність журналу судового засідання, що свідчить про допущення судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Вказує на те, що в порушення вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови слідчого не містить відомостей про зміст обставин, які є підставами для прийняття рішення, та мотиви прийняття постанови - з неї не вбачається, яким саме критеріям речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України, відповідає кожен із речей чи документів, наведених у переліку в резолютивній частині постанови, якими даними це підтверджується тощо.

Крім того, адвокат вказує, що до клопотання слідчого не було додано жодного документа, які б підтверджували припущення слідчого про наявність ризиків,передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України

Звертає увагу на те, що вилучені під час обшуку речі та документи взагалі не мають відношення до події кримінального правопорушення, щодо якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000170, та які містять охоронювану законом таємницю, а отже були протиправно вилучені під час обшуку.

Крім цього, вказує, що вилучені під час обшуку речі та документи, на які було накладено арешт згідно ухвали слідчого судді, не входили до переліку, щодо відшукання яких надано дозвіл слідчого судді.

Окрім цього, під час обшуку було вилучено жорсткий з відео реєстратора розташованого в кабінеті нотаріуса, та жорсткий диск з робочого комп`ютера помічника нотаріуса, що прямо заборонено ч. 2 ст.168 КПК України, оскільки слідчий мав право виключно здійснити копіювання інформації, що стосується подій кримінального правопорушення. Вказані жорсткі диски містять відомості, що становлять нотаріальну таємницю, тобто охоронювану законом інформацію, а отже їх вилучення порушує вимоги ст.ст. 8,8-1 Закону № 3425-XII.

Вислухавши адвоката, який підтримав доводи та вимоги апеляції, просив її задовольнити, перевіривши матеріали за апеляційними скаргами, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Доводи апеляції щодо необґрунтованості оскаржуваної ухвали, істотного порушення вимог кримінального процесуального заклну, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, є безпідставними і необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

За вимогами ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином.

За наявними матеріалами долученими до клопотання про арешт майна встановлено, що в провадженні слідчого відділення ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження за № 0000170 від 06.09.2021 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 206-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02.12.2021 року надано дозвіл на проведення обшуку за місцем здійснення професійної діяльності приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення і вилучення відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання речових доказів по кримінальному провадженні та відшукання слідів його вчинення, які мають значення для досудового розслідування у якості доказів.

На підставі вказаної ухвали слідчого судді 14.12.2021 року проведено обшук за вказаною в ухвалі адресою, в ході якого було виявлено і вилучено письмові документи та електронні носії в межах дозволу, перелік яких наведено в протоколі обшуку.

За постановою слідчого від 15.12.2021 року, зазначенні в протоколі обшуку вилученні речі та документи визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні № 0000170.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого фактичного висновку про те, що на даній стадії досудового розслідування є наявність достатніх підстав вважати, що майно, вилучене в ході проведення обшуку за вказаною вище адресою, відповідає критеріям, зазначеним в статті 98 КПК України, та його визнано речовими доказами у кримінальному, а тому є правові підстави накладення на це майно арешту з метою збереження речових доказів, з чим погоджується колегія суддів, так як такий висновок відповідає фактичним обставинам провадження і узгоджується за наведеними вище нормами закону.

За наведеного, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя в повному обсязі дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання, враховано правову підставу для накладення арешту, а саме з метою збереження речових доказів, наслідки арешту майна для осіб, у якої воно вилучено, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 173 КПК України, тому необхідність накладення арешту на вказане майно обґрунтована та доцільна.

Ствердження адвоката, що були вилученні речі та документи, на які заборонено накладення арешту, та які не входили до переліку зазначеному в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на обшук, є хибними, оскільки згідно переліку документів, речей і електронних носії наведених в оскаржуваній ухвалі, на які накладено арешт, зокрема я ряд документів на яких мається оригінальний підпис нотаріуса, у тому числі жорсткі диски, на які посилається адвокат, то вони відповідають межам які визначив слідчий суддя в своїй ухвалі про надання дозволу на обшук від 02.12.2021 року.

В апеляційній скарзі та в апеляційній інстанції, не наведено переконливих доводів і конкретно не зазначено, які саме вилучені документи і речі, є непереборними причинами, що повністю або частково обмежують продовження професійної діяльності нотаріуса.

Щодо доводів апеляції про порушення процедури обшуку, то вони є безпідставними, оскільки обшук проводився у відповідності до ст. 234 КПК України на підставі ухвали слідчого судді, яка була виконана з дотриманням вимог ст. 236 КПК України.

Отже, оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляції адвоката не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим апеляційні вимоги задоволенню не підлягають, а оскаржувана ухвала повинна бути залишена без змін.

У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 грудня 2021 року, про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0000170 за ознаками злочину ч.3 ст. 206-2 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3