УХВАЛА
13 грудня 2021 року

м. Київ
справа № 381/1124/20

провадження № 51-5751ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2021 року,
встановив:
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого, у якій він просить скасувати вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2021 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання вимог цієї статті.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції.
Частиною 3 ст. 33 КПК передбачено, що кримінальне провадження у касаційній інстанції здійснює Верховний Суд, однак усупереч вказаним вимогам закону касаційна скарга засудженого адресована «ВСУ».
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються судові рішення, що оскаржуються, а згідно з частиною 5 цієї ж статті до касаційної скарги додаються копії цих судових рішень.
На виконання згаданих вище вимог засуджений вказав лише, що оскаржує вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2021 року, який і просить скасувати.
Водночас положеннями ч. 1 ст. 424 КПК визначено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.
Хоча ОСОБА_4 і наголошує на тому, що звертався до апеляційного суду з апеляційною скаргою, проте не додає копії рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду цієї скарги та не вказує в касаційній скарзі чи оскаржує він його. Незазначення у касаційній скарзі таких відомостей, з урахуванням положень ст. 424 КПК, не дає можливості Верховному Суду вирішити питання чи належать судові рішення до тих, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Крім того, необхідно враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі ОСОБА_4 узагальнено лише вказав про неправильну кваліфікацію його дій за п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК й заперечив факт викрадення ним телефона та виклав свою версію подій за цими епізодами. Разом з тим, у касаційній скарзі засудженого не зазначено у чому полягає незаконність чи необґрунтованість рішень суду першої та апеляційної інстанцій, а також підстави для їх зміни або скасування.
Крім того, п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК передбачено, що в касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка її подає, до суду касаційної інстанції.
Такі вимоги мають відповідати приписам ст. 436 КПК відповідно до яких суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Проте викладені ОСОБА_4 у касаційній скарзі вимоги до Суду не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК у частині повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного розгляду.
Так, вимога засудженого сформульована неповно, оскільки останнім не вказано, яке рішення необхідно прийняти Верховному Суду щодо рішення апеляційного суду, постановленого стосовно оскарженого вироку.
З огляду на те, що касаційна скарга засудженого не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення недоліків скарги, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження колегії суддів стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК вона не надала усіх документів, які мали бути подані разом з касаційною скаргою.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 і встановити строк п`ятнадцять днів із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3