КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року,
в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.10.2021 задоволено клопотання слідчого слідчої групи слідчого першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , та обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 .
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
У апеляційній скарзі захисник вказував на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог матеріального та процесуального права.
Апелянт зазначав про необгрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_9 не має відношення до ратифікації вказаної у підозрі угоди.
Органом досудового розслідування не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, від захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 надійшла апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, в якій він просив поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Обгрунтовуючи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, апелянт зазначав, що копію оскаржуваної ухвали йому було вручено лише 25.10.2021, а тому строк апеляційного оскарження пропущено з поважних причин.
В апеляційній скарзі захисник зазначав, що слідчий першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 не уповноважений здійснювати досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000279 від 09.04.2021, з тих підстав, що вказане

Управління не входить до складу Головного слідчого управління, а належить до складу центрального апарату Державного бюро розслідувань, та не має відповідних повноважень на здійснення досудового розслідування в будь-якому кримінальному провадженні.
Посилаючись на істотні порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону, захисник зазначав, що його, як захисника, якого самостійно обрав ОСОБА_9 та уклав з ним договір про надання правової допомоги, не було повідомлено та залучено до участі під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу.
При цьому, посадовим особам Державного бюро розслідувань та Офісу Генерального прокурора було достеменно відомо про факт укладання ОСОБА_9 договору про надання правової допомоги із захисником ОСОБА_7 .
Проте, для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_9 залучався захисник з Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. У той же час, він мав залучатися виключно у випадку відсутності можливості у ОСОБА_9 залучити власного захисника, з яким укладений договір про надання правової допомоги.
Апелянт зазначав, що на теперішній час ОСОБА_9 не був повідомлений про наявність підозри стосовно нього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111 КК України, одним із способів, встановлених КПК України.
Як убачається із матеріалів судової справи, супровідний лист слідчого ОСОБА_12 із повідомленням про підозру ОСОБА_9 направлявся за адресою: АДРЕСА_1 .
На поштовому конверті, в якому нібито направлялися супровідний лист слідчого ОСОБА_12 та повідомлення про підозру за адресою: АДРЕСА_1 , міститься довідка про повернення за закінченням терміну зберігання.
Однак, у липні 2015 року ОСОБА_9 був знятий з реєстраційного обліку за вказаною адресою у зв`язку із втратою права власності, відомості про це повідомлялися в заяві захисника (зверненні) від 07.04.2021 на ім`я слідчого Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 та наявні в матеріалах судової справи, яким не була надана оцінка слідчим суддею за результатами розгляду клопотання.
Крім того, як зазначено в матеріалах органу досудового розслідування, слідчому було достеменно відомо, що 21.02.2014 ОСОБА_9 перетнув кордон України у пункті пропуску «Гоптівка», про що свідчить інформація Державної прикордонної служби України, та з того часу ОСОБА_9 не перетинав державного кордону у напрямку до України.
29.01.2015 ОСОБА_9 отримав статус біженця в Російській Федерації, що підтверджується посвідченням 01 № 0002501 від 29.01.2015.
Таким чином, на переконання апелянта, повідомлення про підозру від 24.03.2021 ОСОБА_9 , а також повістки про виклик мали бути вручені ОСОБА_9 у спосіб, встановлений главами 11 та 43 КПК України.
Незважаючи на вищезазначену законодавчу вимогу, посадові особи органу досудового розслідування, знаючи про те, що 17.07.2015 ОСОБА_9 знятий з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , та про неможливість отримання ним будь - яких повідомлень за цією адресою, продовжували направляти повістки за цією адресою.
При цьому, повістки про виклик ОСОБА_9 не були розміщені на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а такі засоби масової інформації, як: телеканал «Україна Сьогодні», «Експресо», «НАШ», сайти українських Інтернет-ЗМІ та Інтернет-видань: «UKR.NET», «ЛІГА.Новости», «112.UA», «Interfax-Україна, «Українська правда», не є засобами масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а отже не є належним підтвердженням отримання ОСОБА_9 повістки про виклик та не свідчить про ознайомлення ОСОБА_9 з їх змістом.

На переконання апелянта, у ОСОБА_9 відсутні законодавчо визначені ознаки підозрюваної особи, він не переховується від органів досудового розслідування, суду, його місцезнаходження на території Російської Федерації обумовлено наявністю у нього статусу біженця через об`єктивні побоювання розправи за політичними мотивами.
У матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що ОСОБА_9 викликався до слідчого в порядку, передбаченому КПК України, та не з`являвся без поважних причин, а отже відсутні будь-які підстави для оголошення ОСОБА_9 у розшук.
Також, апелянт зазначав, що особа вважається оголошеною в міжнародний розшук, лише коли відповідні відомості внесені до бази даних Інтерпол, а слідчі та прокурори як службові особи України є лише ініціаторами такого розшуку.
Однак, жодних довідок, витягів із бази даних Інтерполу тощо, прийняття Генеральним секретаріатом Інтерполу рішення про публікацію будь-яких оповіщень щодо ОСОБА_9 слідчому судді не було надано. Такі документи відсутні в матеріалах судової справи.
Натомість, в матеріалах судової справи наявний лист Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва НП України від 23.04.2021 про відмову у здійсненні міжнародного розшуку саме через наявність ознак політичного переслідування ОСОБА_9 .
Крім того, апелянт посилався на необгрунтованість підозри ОСОБА_9 та зазначав, що в ухвалі слідчого судді не наведена суть повідомлення про підозру. Слідчим суддею не зазначено, на підставі яких саме документів, долучених до клопотання, він дійшов висновку про обґрунтованість підозри, яким чином інформація, що міститься в документах, представлених слідчим разом із клопотанням про обрання запобіжного заходу, доводить склад злочину, що інкримінується ОСОБА_9 .
Апелянт зазначав, що ОСОБА_9 як колишній Прем`єр міністр України діяв у межах та спосіб, передбачений Конституцією та законами України, що свідчить про відсутність ознак злочину в його діях.
Відомості, про які зазначається в повідомленні про підозру, повністю спростовуються матеріалами, долученими до клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Апелянт посилався на недопустимість як доказу висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_13 від 31.05.2016 № 6924/16-45 за результатами проведення судово-економічної експертизи, та зазначав, що висновок експертизи був наданий за постановою слідчого СВ Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні № 0000019, у той же час, в матеріалах судової справи відсутня постанова про виділення з матеріалів кримінального провадження № 0000019 вказаного висновку експерта, що свідчить про неможливість його використання під час розгляду клопотання в межах кримінального провадження № 0000279 від 09.04.2021 через його недопустимість.
Крім того, апелянт зазначав, що ризики, про які зазначав слідчий в клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не підтверджені слідчим жодним доказом кримінального провадження, а є лише припущеннями.
ОСОБА_9 знаходиться на території Російської Федерації з 21.04.2014 та за весь період часу не повертався на територію України. Цей факт сам по собі вказує на виключення можливості у ОСОБА_9 впливати на свідків, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
29.01.2015 ОСОБА_9 отримав статус біженця в Російській Федерації, що підтверджується посвідченням 01 № 0002501 від 29.01.2015. На переконання апелянта, вказане свідчить про те, що особа вимушена звернутися за захистом в юрисдикції іншої країни, оскільки на території її попереднього проживання особа має реальні та обґрунтовані побоювання за своє життя та безпеку, так само як за життя та безпеку своїх рідних через факт здійснення політичних переслідувань.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , який підтримав апеляційні скарги з наведених у них підстав, думку прокурорів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисників задоволенню не підлягають, з наступних підстав.
За правилами п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути продана протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що у судовому засіданні під час розгляду клопотання слідчого захисник ОСОБА_7 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_9 на підставі договору, присутній не був.
Згідно наявної у матеріалах судового провадження розписки, копію оскаржуваної ухвали захиснику ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 вручено 25.10.2021, тоді як подано апеляційну скаргу до поштового відділення 30.10.2021, тобто в строк, передбачений абзацом 2 ч. 3 ст. 395 КПК України.
З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для вирішення клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_14 про поновлення строку апеляційного оскарження.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000279 за підозрою ОСОБА_15 у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111КК України.
24.03.2021 старшим слідчим групи у кримінальному провадженні - слідчим першого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-214 роках Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 складено повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0003488 від 17.1.12016, погоджене прокурором групи прокурорів - прокурором першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_16 , про підозру ОСОБА_9 державній зраді, тобто у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній безпеці України: надання іноземній державі та їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111 КК України в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001.
Постановою слідчого першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 від 01.04.2021 ОСОБА_9 оголошено у розшук.
Постановою слідчого першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 від 07.04.2021 ОСОБА_9 оголошено у міжнародний розшук.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.04.2021 надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_9 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Постановою прокурора групи прокурорів - прокурора першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 від 09.04.2021 з матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003488 в оригіналах та копіях стосовно ОСОБА_15 та ОСОБА_9 виділено в окреме провадження № 0000279, подальше розслідування якого доручено слідчим Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках Державного бюро розслідувань.
Постановою начальника другого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках Державного бюро розслідувань ОСОБА_17 від 09.04.2021 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000279 зупинено на підставі ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111 КК України у зв`язку із розшуком підозрюваного.
20.10.2021 слідчий слідчої групи слідчий першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , в якому просив обрати запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_9 у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.10.2021 задоволено клопотання слідчого, та обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 .
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.
Згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Положеннями ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97 ВР (далі Конвенція) визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання особи, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Обираючи підозрюваному ОСОБА_9 у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111 КК України.
На підставі наданих органом досудового розслідування матеріалів, які обґрунтовують клопотання, зокрема протоколів допитів свідків, копій висновків експертиз, копій угод та інших долучених до клопотання доказів, колегія суддів встановила, що зазначені у клопотанні обставини підозри підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних.
Крім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Зокрема, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 та суворість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватості, дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, перебуває в міжнародному розшуку, слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, можливості ОСОБА_9 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність обрання виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_9 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Крім того, слідчим суддею враховано, що згідно наявного у матеріалах судового провадження листа начальника управління боротьби з транскордонною злочинністю та виконання завдань кримінального провадження Департаменту оперативної діяльності Адміністрації державної прикордонної служби України ОСОБА_18 від 05.06.2014 №55/576, даних Головного центру обробки спеціальної інформації №0.254-5911/0/15-14 від 20.05.2014, ОСОБА_9 перетнув кордон України 21.02.2014 у напрямку "Виїзд".
Як убачається з даних посвідчення біженця НОМЕР_1 , виданого 29.01.2015, з подальшим продовженням строку дії такого посвідчення, востаннє до 29.01.2022, ОСОБА_9 визнаний біженцем на території Російської Федерації.
З наведеного убачається, що слідчим суддею при розгляді клопотання у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для обрання ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Доводи захисника ОСОБА_7 про порушення права на захист підозрюваного ОСОБА_9 під час розгляду слідчим суддею клопотання, обумовленого, на думку апелянта, тим, що клопотання розглянуто без виклику захисника, який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_9 на підставі договору, ретельно перевірялися колегією суддів, проте не знайшли свого підтвердження.
Так, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний вжити необхідних заходів для забезпечення захисником підозрюваного, обвинуваченого, якщо останній заявив клопотання про залучення захисника, якщо участь захисника є обов`язковою або якщо слідчий суддя, суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника.
Захисник може бути залучений слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом в інших випадках, передбачених законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ч. 1 ст. 52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, судове засідання по розгляду клопотання слідчого проведено за участю захисника ОСОБА_8 , залученої для участі у кримінальному провадженні № 0000279 на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві від 20.10.2021 №026-0008252, виданого на підставі постанови слідчого Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 від 19.10.2021.
З наведеного убачається, що слідчим суддею при розгляді клопотання дотримано вимоги ст. 52, ч. 3 ст. 193 КПК України, та вжито всіх необхідних заходів з метою недопущення порушення права на захист підозрюваного ОСОБА_9 .
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 про те, що слідчий першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 не уповноважений здійснювати досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000279 від 09.04.2021, спростовуються матеріалами судового провадження.

Згідно ч. 2 ст. 38 КПК України, досудове слідство здійснюють слідчі підрозділи: органів Національної поліції; органів безпеки; органів Державного бюро розслідувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про Державне бюро досудових розслідувань" від 12.11.2015 № 794-VIII, систему Державного бюро розслідувань складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі Державного бюро розслідувань діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи.

Організаційна структура Державного бюро розслідувань визначається Президентом України.
Відповідно до Указу Президента України "Про затвердження організаційної структури Державного бюро розслідувань" від 05 лютого 2020 року № 41/2020, до структури Центральногоапарату входять Головне слідче управління, Головне оперативне управління, та інші управління, у тому числі Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках.
Згідно матеріалів судового провадження, постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_19 від 28.10.2019 визначено підслідність кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 109 КК України у кримінальному провадженні № 0003488 за слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань.
Постановою керівника Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках Державного бюро розслідувань ОСОБА_20 від 25.01.2021 здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003488 доручено слідчій групі у складі, у тому числі, слідчого першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 .
Постановою прокурора групи прокурорів - прокурора першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 від 09.04.2021 з матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003488 в оригіналах та копіях стосовно ОСОБА_15 та ОСОБА_9 виділено в окреме провадження № 0000279, подальше розслідування якого доручено слідчим Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках Державного бюро розслідувань.

Постановою керівника Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках Державного бюро розслідувань ОСОБА_20 від 29.04.2021 здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000279 доручено слідчій групі у складі, у тому числі, слідчого першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 .

З урахуванням наведеного, доводи апелянта про відсутність в Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках Державного бюро розслідувань, та слідчих вказаного управління,повноважень на здійснення досудового розслідування кримінального провадження, є безпідставними.

Посилання захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 у апеляційній скарзі на відсутність у матеріалах справи достатніх даних на підтвердження дотримання порядку повідомлення ОСОБА_9 про підозру, є безпідставними.

Згідно ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Письмове повідомлення про підозру, згідно вимог ч. 1 ст. 278 КПК України, вручається особі в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Порядок вручення повідомлення передбачено статтею 135 КПК України, згідно ч. 1 якої, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.
Відповідно до ч. 2 ст. 135 КПК України, у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.
Як убачається із долучених до клопотання матеріалів, супровідними листами від 24.03.2021 № 10-8-01-7174 та № 10-8-01-7175 органом досудового розслідування у порядку ст. 135 КПК України направлено повідомлення про підозру ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0003488, разом із пам`яткою про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, та повістками про виклик, за адресою останнього відомого місця проживання ОСОБА_9 ( АДРЕСА_1 ), та за адресою Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, що підтверджується долученими до клопотання описами поштових вкладень від 24.03.2021 та даними поштових накладних від 24.03.2021.
З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, органом досудового розслідування дотримано вимоги ст.ст. 135, 278 КПК України та вжито відповідних заходів для вручення ОСОБА_9 повідомлення про підозру від 24.03.2021 у кримінальному провадженні № 0003488 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, а тому посилання апелянта у цій частині є необгрунтованими.

Доводи апеляційних скарг захисників про необгрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111 КК України.
Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.
Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.
Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.
З наведених підстав, доводи апелянтів про те, що ОСОБА_9 , як колишній Прем`єр міністр України, діяв у межах та спосіб, передбачений Конституцією та законами України, що свідчить про відсутність ознак злочину, а також посилання на недопустимість доказів, у тому числі висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_13 від 31.05.2016 № 6924/16-45 за результатами проведення судово-економічної експертизи, на даній стадії досудового розслідування є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.
Посилання апелянта на відсутність достатніх даних на підтвердження дотримання встановленого законом порядку оголошення ОСОБА_9 у міжнародний розшук, спростовується даними долученої до клопотання постанови слідчого першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 від 07.04.2021 про оголошення ОСОБА_9 у міжнародний розшук.
Порушень органом досудового розслідування встановленого законом порядку оголошення ОСОБА_9 у міжнародний розшук, колегією суддів не встановлено.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Враховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення та дані про особу підозрюваного в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливу на свідків, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.
Інші доводи апеляційних скарг висновків слідчого судді не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3