Справа № 464/4010/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/834/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від. 14 липня 2021 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, працюючого на посаді монтера на виробництві ТОВ «ЦВГ», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Сихівського районного суду м. Львова від 11.03.2016 за ч.1 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.186, ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі терміном 6 років 6 місяців;
- вироком Франківського районного суду м. Львова від 13.07.2018 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі терміном 6 років 8 місяців;
- ухвалою Апеляційного суду Львівської області звільнено від відбуття покарання, призначеного вироком Франківського районного суду м.Львова від 13.07.2018 у виді позбавлення волі умовно-достроково на строк 1 рік 9 місяців 16 днів, покарання відбув,
обвинуваченогоу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України,

за участю:

прокурора -

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

встановила:
Прокурор подав апеляційну скаргу на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 14.07.2021, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України і призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України 1 рік обмеження волі;
- за ч.2 ст. 185 КК України - 2 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції скасувати, в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України і призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України 1 рік обмеження волі;
- за ч.2 ст. 185 КК України - 2 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Апелянт вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушення та особі обвинуваченого.

Свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції не було враховано та не надано об`єктивної оцінки всім обставинам, які мають значення для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, а саме: ступеню тяжкості, обставинам вчинення злочину і даним про особу обвинуваченого, через що суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, належних і достатніх мотивів прийняття такого рішення не навів. Висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання не мотивований, суперечить положенням ст.75 КК України, а також встановленим під час судового провадження даним про особу винного та іншим обставинам справи. Звільняючи обвинуваченого від відбування покарання, судом встановлено, що ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення, зокрема злочинів проти власності та, маючи непогашену судимість, протягом короткого періоду після звільнення з установи відбування покарання, знову з корисливих мотивів, вчинив нетяжкі умисні злочини, передбачені ч.2 ст.185, ч.1 ст. 357 КК України.

Суд першої інстанції врахувавши щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, не мотивував належним чином, у яких саме діях виражалось відповідне ставлення ОСОБА_7 до скоєного. Неодноразове притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів та вчинення нових злочинів проти власності свідчить про те, що належних висновків він не зробив, виправити ситуацію не бажає, а каяття ним висловлене з метою уникнення покарання.

Зазначає, що у вироку суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання зі звільненням від його відбування, врахував, що останній працевлаштований, раніше неодноразово судимий, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно; обставинами, що пом`якшують покарання визнано його щире каяття, а обставин, які, обтяжують покарання судом не встановлено. Також враховано було судом доповідь органів пробації. Однак застосовуючи до обвинуваченого ст. 75 КК України суд належно не вмотивував свій висновок, не дав відповідної оцінки ставленню обвинуваченого до скоєного, передусім з точки зору суспільної небезпечності винної особи. Звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не сприятиме досягненню мети покарання, яка також полягає у запобіганні вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, виконанню завдань кримінального судочинства щодо захисту прав і свобод людини від злочинних посягань (ст. ст. 1, 50 КК України, ст. ст. 2, 9 КПК України).

У досудовій доповіді органу пробації від 09.07.2021 вказано, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства обвинуваченого ОСОБА_7 є високий. На думку органу пробації, виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.
Інші учасники процесу вирок суду першої інстанції не оскаржували.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , 15.05.2021 близько 00.10 год., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , таємно, шляхом вільного доступу, діючи з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями не спостерігає потерпілий ОСОБА_9 , з метою подальшого викрадення грошових коштів, таємно викрав кредитну банківську карту банку «Монобанк», НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_9 , та яка згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», являється офіційним документом.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на таємне викрадення чужого майна та власного збагачення, ОСОБА_7 , 15.05.2021, в період часу з 00.30 до 00.34 год., перебуваючи за адресою: м. Львів, пр. Ч.Калини, 36, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав кредитні кошти з кредитної банківської карти банку «Монобанк», НОМЕР_1 , належної потерпілому ОСОБА_9 , призначені для потерпілого ОСОБА_9 , шляхом зняття готівки в банкомату «Таскомбанк» на загальну суму 10000 грн.
В подальшому, ОСОБА_7 , 15.05.2021, в період часу з 00.34 до 00.40 год., перебуваючи за адресою: м. Львів, пр. Ч.Калини, 36, продовжуючи свій злочинний намір, та умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав кредитні кошти з кредитної банківської карти банку «Монобанк», НОМЕР_1 , належної потерпілому ОСОБА_9 , призначені для потерпілого ОСОБА_9 , шляхом зняття готівки в банкоматі «Приватбанк» на загальну суму 4000 грн. Таким чином, ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 14000 грн.
Заслухавши доповідача, міркування прокурора про задоволення апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, щиро розкаюється в скоєному, бажав вступити в територіальну оборону у зв`язку із введенням на території України воєнного стану, міркування захисника - адвокатом ОСОБА_8 ,яка повністю підтримала думку свого довірителя та просила залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а вирок суду першої інстанції - без змін, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано призначено покарання та підстав для його зміни немає, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, перевірені документи та докази, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження; правильно встановлено фактичні обставини справи скоєння ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які підтверджуються доказами, дослідженими судом і наведеними у вироку; дано діям обвинуваченого правильну юридичну оцінку, які сторонами кримінального провадження не оскаржуються таобвинуваченому ОСОБА_7 обрано покарання в межах санкції статі обвинувачення, метою якого є запобігання подальшого вчинення кримінальних правопорушень.

У суді апеляційної інстанції не знайшло підтвердження покликання прокурора про те, що при призначені обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, встановивши в анкетних даних наявність попередніх судимостей, не врахував всіх фактичних обставин в сукупності.
У даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 обвинувачений за ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України, тобто у вчиненні злочинів, зокрема проти власності.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є проступком та не тяжким злочином. Також було враховано дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_7 працевлаштований, раніше неодноразово судимий, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. Крім того було враховано, що обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання судом не встановлено, а відповідно до досудової доповіді фахівця Сихівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_10 від 09.07.2021, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства обвинуваченого ОСОБА_7 є високий. На думку органу пробації, виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства. При цьому суд першої інстанції при прийнятті рішення, застосовував принцип індивідуалізації покарання.
Дане покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, підстав для його пом`якшення або призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

На думку колегії суддів таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Апеляційні вимоги прокурора, були предметом розгляду в суді першої інстанції, і не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції .Зокрема покликання прокурора про неврахування судом першої інстанції доповіді центру пробації та не прийняття належного, на його думку, рішення не відповідає фактичним обставинам справи.
Крім того колегією суддів враховується факт перебування країни у военному стані.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 14 липня 2021 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: