КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/1470/ 2022 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконферензв`язку з Білоцерківським міськрайонним судом Київської області апеляційну скаргу захисника особи, щодо якої вирішувалось питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 та законного представника ОСОБА_12 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2019 року у кримінальному провадженні №0001169 щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 188 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_13 ,

потерпілої ОСОБА_14

особи, щодо якої вирішувалось

питання про застосування примусових

заходів медичного характеру ОСОБА_10

законного представника ОСОБА_12

захисника ОСОБА_11

ВСТАНОВИЛА :

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2019 року задоволено клопотання слідчого Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_15 про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_10 у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом та застосовано до ОСОБА_10 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з звичайним наглядом, у зв`язку із вчиненням суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Згідно з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції, 24 квітня 2019 року, близько 00 години 15 хвилин, ОСОБА_10 , маючи умисел на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, умисно, таємно від оточуючих, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження навісного замка, проник до сарайного приміщення, що розташоване на території домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_14 , звідки викрав належне останній майно. У подальшому, ОСОБА_10 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_14 майнової шкоди на загальну суму 4 378 гривні 20 копійок.
Обґрунтовуючи своє рішення про задоволення клопотання слідчого Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_15 про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_10 у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, суд першої інстанції зазначив, що суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, мало місце і вчинене ОСОБА_10 в стані неосудності, який за своїм психічним станом і характером суспільно небезпечного діяння потребує застосування примусових заходів медичного характеру, в зв`язку з чим, з метою обов`язкового лікування та запобігання вчинення ОСОБА_10 суспільно небезпечних діянь, суд дійшов висновку, що слід застосувати до ОСОБА_10 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного засобу зі звичайним наглядом.

Не погодившись з прийнятим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 та законний представник ОСОБА_12 подали апеляційну скаргу, в якій просять змінити ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2019 щодо ОСОБА_10 та застосувати до ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання.
За доводами апелянтів, ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2019 року є необґрунтованою, винесеною усупереч вимогам ст.ст. 94, 368, 370, 513 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог апелянти зазначають, що застосовуючи до ОСОБА_10 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, суд першої інстанції виходив з того, що згідно висновку судово- психіатричної експертизи № 255 від 19.06.2019 року ОСОБА_10 , в період інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння, виявляв і в даний час виявляє хронічне психічне захворювання шизофренії параноїдальної та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання психіатричної допомоги у примусовому порядку.

На думку апелянтів, твердження суду першої інстанції про те, що ОСОБА_10 і на момент постановлення ухвали виявляє хронічне психічне захворювання та не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними є безпідставними, оскільки на судовий розгляд справи не залучався представник психіатричного закладу (лікар-психіатр чи судово-психіатричний експерт).

Захисник та законний представник зазначають, що приймаючи рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки листу № 1226 від 05.09.2019р. від КЗ КОР «Обласне психіатрично - наркологічне медичне об`єднання», який було долучено до матеріалів справи, та не врахував той факт, що з моменту проведення психіатричної експертизи № 255 від 19.06.2019 та судового розгляду пройшло шість місяців, на протязі яких, згідно вищевказаного листа, з 06.05.2019 року по 02.09.2019 року ОСОБА_10 перебував на лікуванні у КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання», був виписаний з даного медичного закладу та, як випливає з записів у медичній карті стаціонарного хворого № 1138 ПС, результатом лікування ОСОБА_10 стало поліпшення психічного стану, була усунута маячна симптоматика, покращився емоційний фон. Після лікування ОСОБА_10 був виписаний з даного медичного закладу у супроводі сестри ОСОБА_12 .

На переконання захисника та законного представника, як випливає зі змісту вищевказаного листа, підстави для застосування такого виду примусового заходу медичного характеру, як госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом - відпали.

Посилаючись на Постанову Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» апелянти вказують на те, що ОСОБА_10 вчинив суспільно небезпечне діяння корисливої спрямованості, які не мають насильницького характеру, та не пов`язані з посяганням на життя та здоров`я громадян.

Також захисник та законний представник вказують на те, що судом першої інстанції не враховано той факт, що в процесі судового розгляду потерпіла сторона підтвердила, що майнова шкода їй відшкодована повністю і вона жодних претензій до ОСОБА_10 не має. Законний представник також просила суд застосувати в примусовому порядку заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги за місцем проживання ОСОБА_10 , оскільки той проживає разом з сестрою (з законним представником), яка контролює прийом ліків та допомагає йому по домашніх справах.

Заслухавши доповідь судді, думку особи, щодо якої вирішувалось питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_10 , його захисника та законного представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її, думку потерпілої, яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, яка зважаючи на висновки судово - психіатричної експертизи від 03.11.2021 р. також не заперечувала проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, дослідивши висновок судово-психіатричного експерта №604 від 03.11.2021, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а саме ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, яке ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч.1ст. 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Висновки суду про те, що ОСОБА_10 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України в стані неосудності, а також застосування до нього примусових заходів медичного характеру в апеляційний скарзі захисника та законного представника, як і жодним з учасників апеляційного розгляду, не оспорюються, а тому, в цій частині оскаржувана ухвала суду першої інстанції перегляду апеляційним судом не підлягає.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника та законного представника щодо неправильного застосування до ОСОБА_10 виду примусових заходів медичного характеру, то колегія суддів дійшла наступних висновків.
Порядок застосування примусових заходів медичного характеру врегульований главою 39 КПК України.
Однією з особливостей застосування примусових заходів медичного характеру, відповідно до положень ст. 509 КПК України, є обов`язкове проведення згідно з «Порядком проведення судово-психіатричної експертизи», затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.05.2018 №865, психіатричної експертизи.
Одночасно колегія суддів враховує, що висновок експерта не має наперед встановленої сили для суду та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. «Згідно з ч. 1 ст. 94 КК України обрання судом певного виду примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб» (Постанова Верховного Суду від 4 грудня 2019 року справа № 158/3106/18).
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
У відповідності до висновку судово-психіатричної експертизи № 255 від 19.06.2019 ОСОБА_10 в період інкримінованого йому суспільно - небезпечного діяння страждав і на даний час страждає на хронічний, стійкий психічний розлад у формі параноїдальної шизофренії, під час скоєння інкримінованих йому дій не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також на даний час не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді примусового лікування у психіатричному стаціонарі зі звичайним наглядом (т.1 а.с. 117-119).
Суд першої інстанції, врахувавши, що суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, мало місце і вчинене ОСОБА_10 в стані неосудності, який за своїм психічним станом і характером суспільно небезпечного діяння потребує застосування примусових заходів медичного характеру, дійшов висновку, що з метою обов`язкового лікування та запобігання вчинення ОСОБА_10 суспільно небезпечних діянь, слід застосувати до нього примусові заходи медичного характеру у виді надання психіатричної допомоги у примусовому порядку зі звичайним наглядом.
Водночас, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_10 з 06.05.2019 по 02.09.2019 перебував на лікуванні у КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання», звідки був виписаний у зв`язку з поліпшенням психічного стану у супроводі сестри (а.с.135)
Відповідно до положень ч. 2 ст. 95 КК України особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу.
З огляду на вищевикладене та враховуючи, що з часу проведення судово-психіатричної експертизи до апеляційного розгляду пройшов тривалий час (понад 2 роки), за клопотанням сторони захисту ухвалою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року призначено судово-психіатричну експертизу, за висновком якої ОСОБА_10 на даний час страждає на хронічне психічне захворювання шизофренію, параноїчної форми із безперервно-прогредієнтним типом перебігу, стан неповної ремісії, в теперішній час не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 514 КПК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Колегія суддів враховує, що внаслідок проходження лікування, змін у стані здоров`я ОСОБА_10 , на даний час відпала потреба у раніше застосовуваних заходах медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, на що вказували і апелянти в апеляційній скарзі, і ОСОБА_10 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, а, тому, апеляційна скарга захисника та законного представника, з урахуванням встановлених під час апеляційного розгляду обставин, підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 408 КПК України підлягає зміні у зв`язку з пом`якшенням виду примусових заходів медичного характеру.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника особи, щодо якої вирішувалось питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 та законного представника ОСОБА_12 задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2019 року, якою до ОСОБА_10 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з звичайним наглядом, у зв`язку із вчиненням суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - змінити в частині застосування примусових заходів медичного характеру та застосувати до ОСОБА_10 примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
В решті ухвалу суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_4