н/п 1-кп/953/996/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2021 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілої - адвоката ОСОБА_4 ,
потерпілої - ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Київського суду в м. Харкова, клопотання прокурора Київської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженні №0001280 від 20.08.2021 обвинуваченому:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харкова, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.
В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження застосування відносно обвинуваченого дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення посилалася на продовження існування ризиків, які були враховані при обрані запобіжного заходу, передбачені п.п 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК , а також на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, що є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років. На думку прокурора, слід враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , відсутність моральних принципів, що відобразились у застосуванні насилля до потерпілої та особисті обставини, які можуть свідчити на користь збільшення ризиків переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. Застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого є неможливим, оскільки вони не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не можуть запобігти вищевказаним ризикам.
Сторона захисту просила суд відмовити у задоволені клопотання у зв`язку з недоведеністю стороною обвинувачення продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також врахувати стан здоров`я обвинуваченого.
Заслухавши позицію сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
Ухвалою суду Київського районного суду м. Харкова від 18.10.2021 продовжено ОСОБА_7 строкі тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 16 грудня 2021 року, без визначення розміру застави.
Дія запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 закінчується 16.12.2021, що стало підставою звернення сторони обвинувачення до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою.
Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжних заходів є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Під час розгляду клопотання про продовження строків застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про, зокрема, наявність достатніх підстав вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою (п.1 ч.3 ст.199 КПК України).
Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Суд вважає встановленим продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.
Враховуючи те, що положення кримінального процесуального законодавства не розкриває зміст ризику втечі, передбачений ч.1 ст.177 КПК України, суддя, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, при оцінці вказаного ризику враховує практику ЄСПЛ, яка розкриває зміст такого ризику.
Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від суду. Зазначена обставина може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому суд, вирішуючи питання щодо продовження застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_8 у сукупності з іншими обставинами.
Суд вважає не доведеним ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений відповідно до ст. 89 КК України вважається таким, що раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. А тому, будь-які обґрунтовані підстави вважати, що наявний ризик можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, або продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, без надання відповідних доказів, є неприпустимим і суперечить презумпції невинуватості.
Дослідивши в сукупності матеріали клопотання наданні як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, суд вважає, що сторона обвинувачення не довела шляхом доказування в судовому засіданні, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, у порівнянні з триманням під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 , який в силу ст.89 КК України раніше не судимий, не одружений, буде недостатнім застосування домашнього арешту, як заходу забезпечення кримінального провадження, призначення якого обумовлює необхідність контролю за дотриманням підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а також унеможливить запобігти ризику, передбаченого пунктом 1ст. 177 КПК України.
За таких обставин, з огляду на те, що сторона обвинувачення не довела нові ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, а також враховуючи стадію кримінального провадження, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який відповідно до справи ЄСПЛ «Манчіні проти Італії» прирівняно до позбавлення волі, тобто домашній арешт може цілком забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Враховуючи, що чинне законодавство надає можливість покладення додаткових обов`язків при обранні такого запобіжного заходу, як домашній арешт, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 додаткові обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися з м. Харкова без дозволу суду з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування з потерпілою, свідками у даному кримінальному провадженні.
Разом з цим, наявність контролю з боку уповноважених осіб стане надійною запорукою щодо унеможливлення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в тому числі на які посилалася сторона обвинувачення при виявленні обставин, які будуть свідчити про фактичну неефективність домашнього арешту прокурор не позбавлений процесуальної можливості, в будь-який момент звернутись з відповідним клопотанням до суду, щодо зміни запобіжного заходу на більш тяжкий.
З огляду на те, що стороною обвинувачення недоведено неможливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під варртою та застосувати до обвинуваченого запобіжий захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання, а саме: заборонити обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, оскільки такий запобіжний захід стане надійною запорукою дотримання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.
Згідно з ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного не більше двох місяців (ч. 7 ст. 194 КПК України).
Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 199, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволені клопотання прокурора Київської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001280 від 20.08.2021.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання, а саме заборонити обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду на два місяці до 14 лютого 2022 року включно.
На підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися з м. Харкова без дозволу суду з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування з потерпілою, свідками у даному кримінальному провадженні.
Звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду негайно.
Ухвалу направити для виконання органу поліції за місцем проживання обвинуваченого через прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 .
Встановити строк дії ухвали до 14 лютого 2022 року.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк, але з моменту отримання копії ухвали суду.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Повний текст ухвали складено 16 грудня 2021 року.

Суддя ОСОБА_1