Справа № 442/3297/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/757/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2021 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у кримінальному проваджені №0000032 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дрогобича Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовозобов`язаного,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Дрогобич Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , невійськовозобов`язаного,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Дрогобич Львівської області громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , військовозобов`язаного,

з участю прокурора ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12
потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14
апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_14 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 червня 2021 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 червня 2021 року:
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, і призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_6 :
1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, і призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_7 :
1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, і призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_8 :
1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Іспитовий строк рахувати з часу проголошення вироку.
Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду в сумі 6464,36 гривень та моральну шкоду в розмірі 10000 гривень солідарно.
Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 матеріальну шкоду в сумі 4890 гривень та моральну шкоду в розмірі 20000 гривень солідарно.
В решті вимог відмовлено.
Згідно з вироком 05 січня 2020 року в період часу з 04 год. 00 хв. до 04 год. 16 хв. ОСОБА_8 , групою осіб із ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та двома особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, перебуваючи на перехресті вулиць Шолом-Алейхема та Малий Ринок в місті Дрогобичі Львівської області, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи із особливою зухвалістю, демонструючи свою зверхність і явне нехтування існуючими в суспільстві правилами і нормами поведінки, моральності і добропристойності, з метою самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, виражаючись нецензурними словами і принижуючи людську гідність, викрикуючи погрози фізичною розправою, діючи із єдиним прямим умислом на нанесення тілесних ушкоджень, безпричинно ногами та руками нанесли множинні удари по тілу та голові раніше незнайомим потерпілим ОСОБА_15 та ОСОБА_14 .
У результаті отриманих ударів ОСОБА_16 неодноразово падав і просив припинити їх побиття, а ОСОБА_14 від отриманих ударів упав на бетонне покриття і втратив свідомість. Проте, ОСОБА_8 , діючи узгоджено у групі осіб з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та двома особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, перебуваючи на перехресті вулиць Шолом-Атейхема та Малий Ринок в місті Дрогобичі Львівської області, впродовж 16 хвилин вперто не припиняли своїх хуліганських дій та, явно прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил поведінки в суспільстві і самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам і суспільству, виражаючись нецензурними словами, демонструючи грубу силу та жорстокість, що супроводжувалося особливою зухвалістю, продовжували безпричинно наносити множинні удари по тілу та голові ОСОБА_15 та ОСОБА_14 .
Продовжуючи свої хуліганські дії, цього ж дня, в період часу з 04 год. 20 хв. по 04 год. 28 хв. ОСОБА_8 , групою осіб із ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та двома особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, перебуваючи біля магазину «Сова» на вулиці Івана Мазепи, 22 в місті Дрогобичі Львівської області, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи із особливою зухвалістю, демонструючи свою зверхність і явне нехтування існуючими в суспільстві правилами і нормами поведінки, моральності і добропристойності, з метою самоутвердитися за рахунок приниження інших, осіб, протиставити себе іншим громадянам і суспільству, виражаючись нецензурними словами і принижуючи людську гідність, викрикуючи погрози фізичною розправою, діючи із єдиним прямим умислом на нанесення тілесних ушкоджень, безпричинно руками та ногами нанесли численні удари по тілу та голові потерпілому ОСОБА_15 , а також плювали на ОСОБА_17 нього.
Хуліганські дії ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та двох осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, були припинені лише після приїзду на місце події працівників Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області до магазину «Сова» на вулиці Івана Мазепи, 22 в місті Дрогобичі Львівської області.
Внаслідок вищевказаних хуліганських дій ОСОБА_15 спричинено закриту черепно-мозкову травму у виді струсу головного мозку, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження, що викликає короткочасний розлад здоров`я, синці на верхній та нижній повіці правого та лівого ока, на чолі справа, ближче до межі зросту волосся, правій щоці, внутрішній поверхні правого плеча в нижній третині, зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині, зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині, внутрішній поверхні лівого передпліччя в нижній третині, саден на зовнішній поверхні шиї справа у верхній третині, тильній поверхні правої кисті, ближче до центру її долонній поверхні цієї кисті, ближче до проксимальної фаланги високого пальця її, рани на слизовій оболонці верхньої губи зліва, ближче до кута рота зліва, забою обличчя, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, а ОСОБА_14 тілесні ушкодження у виді закритого перелому кісток носа, закрита черепно-мозкова травма у виді струсу головного мозку, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, що викликає короткочасний розлад здоров`я, синців на верхній та нижній повіці правого та лівого ока, крововиливів на слизовій оболонці верхньої губи справа, ближче до кута рота справа, садна на передній поверхні шиї у верхній третині, рани на слизовій оболонці нижньої губи посередині, забою м`яких тканин обличчя, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.
На вирок суду представник потерпілого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати даний вирок та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 винними у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та призначити їм покарання у вигляді позбавлення волі. Цивільний позов ОСОБА_13 задоволити повністю, стягнути з обвинувачених солідарно в користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду в розмірі 6 464, 36 грн. та моральну шкоду в розмірі 800 000 грн. А також заявив клопотання про дослідження доказів.
В обґрунтування покликається на те, що висновки місцевого суду, викладені у вироку від 16.06.2021р. не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, так як вони не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Такі висновки вплинули на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та на визначення міри покарання обвинувачених. Зокрема, це стосується висновків суду щодо визнання всіма обвинуваченими в судовому засіданні своєї вини. Згідно мотивувальної частини оскаржуваного вироку від 16.06.2021р. місцевий суд визнав доведеним наявність складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, в діях обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 при обставинах, які відповідають викладеним в обвинувальному акті. В той же час ОСОБА_6 в судовому засіданні заявив, що вину в скоєнні хуліганства він не визнає, потім пояснив, що визнає частково, а саме: не в хуліганстві, а в нанесенні потерпілому ОСОБА_18 ударів після погроз з боку останнього, цивільний позов визнає частково, виключно в частині відшкодування матеріальної шкоди. Пізніше під час свого допиту ОСОБА_6 повторив, що хуліганських дій стосовно потерпілих він не вчиняв, то був конфлікт, який почав ОСОБА_19 із сутички з ОСОБА_20 , ОСОБА_21 він взагалі не чіпав, тільки бачив, що той невідомо чого впав на землю. При цьому на вимогу та під диктовку свого захисника ОСОБА_6 погодився, що шкодує за тим, що вдарив ОСОБА_22 , проте це був самозахист. Також звертає увагу, що на запитання головуючого ОСОБА_7 відповів, що вину за ст. 296 КК України не визнає, він був тільки присутній там, не бив нікого, цивільний позов не визнає, частково визнає матеріальне шкоду. В своїх показаннях суду пояснив, що вину визнає частково, хуліганських дій не вчиняв, тілесних ушкоджень потерпілим не наносив, міг вдарити когось, розбороняючи конфлікт. На запитання прокурора пояснив, що не визнає себе винним, тілесних ушкоджень нікому не наносив, частковість визнання, полягає в тому, що він був під час конфлікту. Обвинувачений ОСОБА_8 аналогічно не визнав свою вину за ст. 296 КК України, тільки визнає, що він сварився з потерпілими, цивільні позова не визнає, хіба що - матеріальну шкоду згідний визнати. В судовому засіданні пояснив, що конфлікт почав ОСОБА_19 , який їм погрожував. Наніс ОСОБА_18 біля магазину «Сова» один удар ногою в живіт, так як потерпілий йому погрожував і шарпав його за куртку. Легеду взагалі не чіпав., а тільки приводив до свідомості.
Висновки суду про часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_13 в частині стягнення з обвинувачених моральної шкоди, нанесеної злочином, в сумі 10 тисяч грн. солідарно, також не підтверджуються жодними доказами, дослідженими судовому засіданні. Місцевий суд свій висновок щодо розміру моральної шкоди не обгрунтував жодними доказами, обмежившись викладенням нормативних та відомчих документів з питання відшкодування шкоди. При цьому жодних доказів, наданих цивільним позивачем ОСОБА_23 в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог, суд не досліджував і не аналізував, що вплинуло на необ`єктивне вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди.
Зазначає, що звільняючи обвинувачених від відбування призначеного покарання з випробуванням, місцевий суд належним чином не вмотивував, які саме обставини справи та дані про особи обвинувачених дають підстави для висновку про можливість їх виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.
Також на вирок суду подано апеляційну скаргу потерпілим ОСОБА_14 , який просить скасувати вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області та ухвалити новий вирок, згідно з яким ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК та призначити їм наступне покарання: ОСОБА_6 4 роки позбавлення волі, ОСОБА_7 4 роки позбавлення волі та ОСОБА_8 4 роки позбавлення волі. Просить задоволити цивільний позов та стягнути з солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 4 890 грн. майнової шкоди та 300 000 грн. моральної шкоди.
В обґрунтування покликається на те, що судом першої інстанції допущено порушення вимог кримінально процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до ухвалення необґрунтованого вироку в частині стягнення з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на його користь моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. солідарно.
Також, зазначає, що з висновком суду в частині визнання кожним з обвинувачених своєї вини, розкаянні у вчиненому, усвідомлення наслідків своїх дій та наміру кожного з обвинувачених відшкодувати завдану матеріальну шкоду, не можна погодитися і такі висновки суду не відповідають встановленим судом обставинам кримінального провадження та вимогам кримінального закону. Судом при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_6 ОСОБА_7 і ОСОБА_8 безпідставно було враховано визнання цими особами своєї вини у вчиненому злочині. Такі ж неправдиві показання цих осіб щодо їх участі у вчиненні злочину та нібито ініціювання самими потерпілими конфлікту, що повністю спростовано дослідженими в суді доказами, які суд поклав в основу оскаржуваного вироку, спростовують висновки суду про їх розкаяння у вчиненому злочині та усвідомлення наслідків своїх дій.
Також потерпілий вказує, що лише після проведених більше 20 судових засідань, після того як було дослідженого усі докази сторони обвинувачення та двічі за ініціативи сторони захисту переглядалися в суді наявні відеозаписи, обвинувачені лише тоді дали в суді показання про їх визнання вини у вчиненому злочині та попросили пробачення за вчинене, хоча самі показання про обставини вчиненого ними злочину, жодним чином не свідчать про визнання вини та щире розкаяння у вчиненому злочині.
Потерпілий зазначає, що незначний розмір моральної шкоди, який суд ухвалив стягувати з обвинувачених у зв`язку із вчиненням ними групою осіб злочину щодо потерпілого, не відповідає обставинам кримінального провадження та суттєвим моральним стражданням, яких він зазнав у зв`язку з вчиненням неправомірних дій щодо нього.
Заслухавши виступи представника потерпілого ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_14 , які підтримали подані апеляційні скарги, обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисників, які заперечили такі та прокурора, який заперечив апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.
Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й відповідно до ст. 94 КПК України дав оцінку наведеним доказам, визнавши їх належними, допустимими, достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.
Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч.2 ст. 296 КК України.
Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.
Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , то відповідно до ст. 65 КК України суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Виходячи зі змісту ст. 75 КК України її положення застосовуються лише у тому випадку, коли суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, має обґрунтовані підстави дійти висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.
Обираючи обвинуваченому покарання, суд виходить не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, а й з надання можливості засудженому виправитись та запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Так, вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 червня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на 1 (один) рік. На підставі ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_6 : 1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
При призначенні покарання суд врахував, що ОСОБА_6 раніше не судимий, вчинив злочин вперше, у вчиненому розкаявся та усвідомив наслідки своїх дій, позитивно характеризується та має на утриманні малолітню дитину, має намір відшкодувати завдану матеріальну шкоду, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Даним вирок ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, і призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на 1 (один) рік. На підставі ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_7 : 1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
При призначенні покарання суд врахував те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, вчинив злочин вперше, у вчиненому розкаявся та усвідомив наслідки своїх дій, позитивно характеризується, має намір відшкодувати завдану матеріальну шкоду, та дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Також даним вирок ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, і призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на 1 (один) рік. На підставі ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_8 : 1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
При призначенні покарання суд врахував те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, вчинив злочин вперше, у вчиненому розкаявся та усвідомив наслідки своїх дій, має намір відшкодувати завдану матеріальну шкоду, позитивно характеризується, має на утриманні вагітну дружину та дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наявність двох обставин, що пом`якшують покарання, з врахуванням способу вчинення злочину, позиції обвинувачених, які вину визнали, слід на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання.
На переконання колегії суддів, встановлені судом обставини свідчать про можливість виправлення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 без відбування покарання у виді позбавлення волі.
Суд апеляційної інстанції вважає, що покарання обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 визначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для їх виправлення і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам статті 65 КК України. Підстав вважати призначене ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 покарання явно несправедливим через його м`якість, колегія суддів не вбачає.
Проте, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував вимоги ст. ст. 1167, 1168 ЦК України та вимог п. 3 п. 5, п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4, якою передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Вимогами ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.
Так, судом першої інстанції враховано, що сума матеріальної шкоди, завданої злочинними діями обвинувачених потерпілому ОСОБА_18 становить 6464,36 грн. та сума матеріальної шкоди завданої ОСОБА_14 становить 4890 грн. Суду надано належні та допустимі докази того, що існує причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинувачених та ушкодженнями, виявленими у потерпілих. А тому, матеріальна шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі.
Проте як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, вважає суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 гривень для ОСОБА_13 та у розмірі 20 000 грн. для ОСОБА_14 , такими, що відповідають засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, при яких було спричинено моральну шкоду потерпілим, і яка на думку суду, буде достатньою для відшкодування моральної шкоди, яку потерпілі отримали внаслідок вчинення злочину.
Проте, суд першої інстанції не врахував, що в ході словесного конфлікту обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 нанесли потерпілим удари руками та ногами, чим спричинили тілесні ушкодження, що призвело тимчасової втрати працездатності та розладу здоров`я, змін у їх життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідних для відновлення попереднього стану.
Також, в порушення ст. 370 КПК України суд першої інстанції свого рішення належним чином не мотивував та не зазначив, з наведенням відповідних доказів, обґрунтованих підстав для визначення саме такого розміру відшкодування, яке, на переконання колегії суддів апеляційного суду не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості.
Так, зважаючи на конкретні обставини провадження, наслідки, що настали, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесли потерпілі, їх тривалість, неможливість поновити попереднє становище, істотність вимушених змін у життєвих планах, зважаючи на обставини, при яких було заподіяно моральну шкоду, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позовні вимоги потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення на суму стягнення з відповідачів обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в користь потерпілого ОСОБА_13 у сумі 50 000 грн. солідарно та в користь ОСОБА_14 в розмірі 50 000 грн. солідарно.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_14 слід задоволити частково.
Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 407, п.3 ч.1 ст. 408 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу. При цьому суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення. Крім цього, вищенаведена позиція викладена у постанові Верховного суду від 06 жовтня 2020 року (справа № 310/41/19, провадження № 51-2378км20).
На підставі вищенаведеного вирок Дрогобицького міськрайонного суду від 16 червня 2021 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підлягає зміні в частині цивільного позову, а саме моральної шкоди.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_14 задоволити частково.
Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 червня 2021 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про стягнення матеріальної та моральної шкоди змінити.
Стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 50 000 / п`ятдесят тисяч/ 00 копійок заподіяної моральної шкоди солідарно.
Стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 50 000 / п`ятдесят тисяч/ 00 копійок заподіяної моральної шкоди солідарно.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

Маліновська- ОСОБА_24 ОСОБА_3 ОСОБА_4