ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи : 654/1065/17
Номер провадження : 11-кп/819/993/21 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія : п.6 ч.2 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2021 року жовтня місяця 12 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в залі Херсонського апеляційного суду кримінальне провадження, за №0002614, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 20 серпня 2021 року стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.194 КК України,
в с т а н о в и в:
Вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 20 серпня 2021 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олексіївка, Первомайського району АР Крим, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з неповною середньою освітою, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 25.01.2013 року вироком Голопристанського районного суду Херсонської області за ст.187 ч.2 КК України до семи років позбавлення волі, звільнений по відбуттю строку покарання 06.07.2016 року, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено у виді тримання під вартою. Початок строку відбування покарання рахувати з 20 серпня 2021 року. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення з 16.11.2016 по 19.08.2021 включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_8 , на користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 351 (триста п`ятдесят одна) 84 копійки. Після вступу вироку в законну силу речові докази - мобільні телефони: «Nokia-Xpress 5800-d-1», «NОМІ і503» з електронними носіями інформації вважати повернутими за належністю потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

ОСОБА_8 , визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 194 КК України, та виправдано за недоведеністю винуватості у вчиненні злочинів.

Судові витрати на проведення судових експертиз в загальній сумі 23634 (двадцять три тисячі шістсот тридцять чотири) гривні 57 копійок віднесено на рахунок держави. Після вступу вироку суду в законну силу речові докази: брюки сірого кольору, конверти із зразками крові, тампони-змиви, сліди пальців рук, змиви з рук ОСОБА_8 , чотири скляні пляшки, запальничку, предмет, схожий на ніж, дві куртки знищити; монети на загальну суму 41,65 грн. - повернути ОСОБА_8 ; мобільні телефони «Nokia 101» та «Nokia 107» - вважати повернутими за належністю потерпілому ОСОБА_11 .

За вироком суду, ОСОБА_8 будучі раніше засудженим Голопристанським районним судом Херсонської області за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі, знову вчинив умисний корисливий злочин при наступних обставинах. 15 листопада 2016 року близько 20.30 години, ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні металевого вагончика для охорони, розташованого навпроти бази відпочинку «Каштан» по вул. Чорноморській в с. Приморське Голопристанського району Херсонської області, умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на протиправне заволодіння чужим майном, таємно, шляхом вільного доступу, заволодів мобільним телефоном «Nokia-Xpress 5800-d-1», який належав ОСОБА_10 , з електронним носієм інформації марки «Transcend» MicroSD HC об`ємом 8 гб на загальну суму 851,67 грн., та мобільним телефоном «NОМІ і503», який належав ОСОБА_9 , з електронним носієм інформації марки «Transcend» MicroSD HC об`ємом 4 гб. на загальну суму 1126,67 грн., після чого покинув місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілим матеріальну шкоду на загальну суму 1978,34 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 , враховуючи що вищевказане формулювання встановлених судом обставин не виходить за межі пред`явленого обвинувачення, суд вважав за необхідне перекваліфікувати з ч. 2 ст. 186 на ч. 2 ст. 185 КК України, та кваліфікував дії ОСОБА_8 за вказаним епізодом, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Також, відповідно до обвинувального акту,-

І. ОСОБА_8 органами досудового розслідування обвинувачується в тому, що він, будучи раніше засудженим Голопристанським районним судом Херсонської області за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі, знову вчинив умисний корисливий злочин.

Так, ОСОБА_8 15 листопада 2016 року близько 20.30 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні металевого вагончика для охорони, розташованого навпроти бази відпочинку «Каштан» по вул. Чорноморській в с. Приморське Голопристанського району Херсонської області, умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, відкрито заволодів наступним майном: мобільним телефоном «Nokia-Xpress 5800-d-1», який належав ОСОБА_10 , з електронним носієм інформації марки «Transcend» MicroSD HC об`ємом 8 гб. на загальну суму 851,67 грн., та мобільним телефоном «NОМІ і503», який належав ОСОБА_9 , з електронним носієм інформації марки «Transcend» MicroSD HC об`ємом 4 гб. на загальну суму 1126,67 грн..

Вказані дії ОСОБА_8 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

ІІ. Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що будучи раніше засудженим 25.01.2013 Голопристанським районним судом Херсонської області за ч.2 ст. 187 КК України, тобто за вчинення розбою, знову вчинив розбій. Так, ОСОБА_8 15.11.2016 близько 21.00 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, переслідуючи прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, з метою обернення його на свою користь, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з метою вчинення розбійного нападу, шляхом вільного доступу проник до підсобного приміщення кафе-їдальні «Мрія», розташованого по АДРЕСА_2 , де умисно, відкрито, скоїв розбійний напад на власницю вказаного кафе-їдальні, особу похилого віку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поєднаний із насильством, небезпечним для її життя та здоров`я, яке виразилося в тому, що ОСОБА_8 за допомогою ножа наніс численні удари ОСОБА_12 , чим спричинив потерпілій тяжкі тілесні ушкодження. Після чого, ОСОБА_8 заволодів майном потерпілої, а саме: мобільними телефонами «Nokia 101» та «Nokia 107», чим заподіяв ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 691,33 грн.

Зазначені дії ОСОБА_8 органами досудового слідства кваліфіковані за ч.4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

ІІІ. Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 15.11.2016 близько 21.00 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, переслідуючи прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, проник до підсобного приміщення кафе-їдальні «Мрія», розташованого по АДРЕСА_2 , де умисно, відкрито вчинив розбійний напад на ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході вчинення розбійного нападу ОСОБА_8 , переслідуючи прямий умисел, направлений на протиправне позбавлення життя особи похилого віку ОСОБА_12 , керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою ножа наніс численні удари по тілу потерпілої, від яких остання померла на місці. Після чого, ОСОБА_8 заволодів майном потерпілої, а саме: двома мобільними телефонами «Nokia 101» та «Nokia 107», чим заподіяв ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 691,33 грн.

Вказані дії ОСОБА_8 органами досудового слідства кваліфіковані за п.6 ч.2 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, з корисливих мотивів.

ІV. Також, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він 15.11.2016 в період часу з 21.00 до 23.00 години, перебуваючи в приміщенні кафе-їдальні «Мрія», розташованого по АДРЕСА_2 , після вчинення розбійного нападу та умисного вбивства ОСОБА_12 , з метою знищення слідів скоєних злочинів, зокрема трупу потерпілої та пошкодження вищевказаного приміщення, що належало ОСОБА_12 , вчинив його підпал. Так ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із застосуванням невстановленого стороннього джерела відкритого вогню, який вніс в горюче середовище у межах розташування осередку пожежі, який знаходився в одному з підсобних приміщень кафе-їдальні та де був виявлений труп потерпілої, тим самим спричинив пожежу, в результаті чого було знищено приміщення та майно, яке в ньому знаходилося, на загальну суму 37580 грн.

Вказані дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.2 ст. 194 КК України, як умисне пошкодження чужого майна, шляхом підпалу.

На вказаний вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, де порушує питання про скасування вироку щодо ОСОБА_8 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що суд помилково дійшов висновку, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186, ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.194 КК України.

В обґрунтування своїх доводів указує, що суд належним чином не мотивував рішення, так чому відкидає докази на підтвердження вини ОСОБА_8 , де допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що разом з ОСОБА_10 працював охоронцем бази відпочинку ОСОБА_13 . Він та ОСОБА_10 поставили свої мобільні телефони на зарядку. ОСОБА_8 періодично відлучався. Біля сторожки ОСОБА_8 сказав, що він вбив жінку «Циганку». В руках обвинувачений тримав джинси, був одягнутий у іншому одязі. Він викликав поліцію, що підтверджується рапортом працівника чергової частини. ОСОБА_8 повідомив, що підпалив « ОСОБА_14 ». Через деякий час він виявив штани в яких був ОСОБА_8 , про що повідомив працівника поліції. Так потерпілий ОСОБА_11 , пояснив, що ОСОБА_12 мала кафе «Мрія», Про те що згоріло майно і що матір вбито дізнався від працівників поліції. На місці події разом з працівниками поліції ходив обвинувачений ОСОБА_8 та показував як вчинив вбивство і куди викинув ніж.

Вказує, що показання потерпілих, також підтверджуються письмовими доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 16.11.2016 року, проведеного з 17.00 до 17.30 год. у присутності понятих та потерпілого ОСОБА_9 у металевому вагончику на території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у с. Приморське Голопристанського району Херсонської області, в ході якого встановлено місце, де перебували мобільні телефони, а також у дворі на відстані близько 4 метрів від входу на купі розпиляних колод виявлені чоловічі штани сірого кольору із слідами червоно-бурого кольору на передній поверхні;

- висновком судової імунологічної експертизи №254 від 16.12.2016 року, згідно з яким на брюках сіруватого кольору знайдена кров людини;

- висновком молекулярно-генетичної експертизи №8-342 від 18.01.2017, згідно з яким генетичні ознаки слідів крові на брюках належать невстановленій особі жіночої генетичної статі. Встановлена біологічна спорідненість між ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та невстановленою особою жіночої генетичної статі, генетичні ознаки крові якої виявлені на брюках. Генетичні ознаки клітин з ядрами на внутрішній поверхні правого бічного шва брюк є змішаними, походять більше ніж від однієї особи, та містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_8 ;

- протоколом огляду місця події від 16.11.2016 року, проведеного з 08.15 до 11.11 год. за участю потерпілого ОСОБА_11 , понятих та інших учасників слідчої дії на місці будівлі кафе-їдальні «Мрія» по вул. Приморській в с. Більшовик Голопристанського району Херсонської області, під час якого виявлено залишки трупу людини та вилучено обгорілий предмет, схожий на ніж, та фототаблицею до протоколу ;

- висновком судово-медичної експертизи №176/ГП від 02.01.2017 року трупа ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та висновком експертиз №2744 від 24.11.2016, №398 від 14.12.2016, відповідно до яких обвуглювання та обгорання трупа, відсутність трупних змін свідчить про тривалу дію високої температури, внаслідок чого встановити причину смерті ОСОБА_12 не виявилося за можливе. Термічні пошкодження м`яких тканин, внутрішніх органів, кісток виникли від дії джерела високої температури-полум`я після смерті, що підтверджується відсутністю реактивних змін у тканинах, шкірі та клітинної реакції;

- протоколом огляду місця події від 16.11.2016, під час якого у період з 16.10 до 16.50 год. був оглянутий металевий вагончик (сторожка) на території бази відпочинку «Монтажник» в с. Приморське Голопристанського району Херсонської області, в якому тимчасово мешкали ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , та на ліжку в розгорнутому вигляді виявлено куртку чорного кольору, яка зі слів ОСОБА_13 , належить її сину ОСОБА_8 та в карманах якої були виявлено та вилучені мобільний телефон «NОМІ і503» та мобільний телефон «Nokia-Xpress 5800-d-1», а також вилучені запальничка чорного кольору, три пляшки з рідиною;

- висновком судово-імунологічної експертизи №253 від 16.12.2016 року, відповідно до якого на куртці, вилученій з приміщення металевого вагончика в об. 1-11 знайдена кров людини;

- висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №8-345 від 18.01.2017, згідно з яким:

1) Встановлені генетичні ознаки слідів крові на куртці, генетичні ознаки слідів крові на куртці є змішаними, тобто походять більше ніж від одної особи, співпадають між собою, містять домінуючий ДНК-профіль, який співпадає з генетичними ознаками невстановленої особи жіночої генетичної статі встановленими в слідах крові на брюках. Крім того, вказані біологічні сліди в якості домішку містять генетичні ознаки особи чоловічої генетичної статі, які співпадають з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_8 . Генетичні ознаки слідів крові на куртці належать невстановленій особі жіночої генетичної статі, співпадають між собою з домінуючим ДНК-профілем, встановленим в слідах крові на куртці та з генетичними ознаками невстановленої особи жіночої генетичної статі, встановленими в слідах крові на брюках.

2) Встановлена біологічна спорідненість між ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та невстановленою особою жіночої генетичної статі, генетичні ознаки крові якої виявлені в слідах крові на куртці.

3) на внутрішніх поверхнях манжетів рукавів куртки встановлена наявність клітин з ядрами та встановлені генетичні ознаки, які є змішаними, тобто походять більше ніж від однієї особи, та мають спільні генетичні ознаки.

4) Змішані генетичні ознаки клітин з ядрами на внутрішніх поверхнях манжетів рукавів куртки, містять домінуючий ДНК-профіль, який співпадає з генетичними ознаками невстановленої особи жіночої генетичної статі, встановленими в слідах крові на куртці та брюках. Крім цього вказані біологічні сліди в якості домішку містять ознаки особи чоловічої генетичної статі, які співпадають з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_8 ;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 27.03.2017, відповідно до якого слідчий отримав доступ до документів, щодо набуття у власність приміщення кафе-їдальні « ІНФОРМАЦІЯ_4 »;

- висновком пожежної технічної експертизи №13 від 11.04.2017 року, згідно з яким осередок пожежі ймовірно знаходився у внутрішньому просторі прибудови (підсобного приміщення-кухні) кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_4 », який розташований по АДРЕСА_2 , ймовірною технічною причиною пожежі є занесення відкритого вогню сірника, запальнички, недопалка, свічки тощо) на горючі матеріали у вказану прибудову;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 16.11.2016 року, згідно з яким під час особистого обшуку затриманої особи у ОСОБА_8 вилучені мобільний телефон «NOKIA» модель «101», мобільний телефон «NOKIA» модель «107», жіноча шпилька для волосся, вологі серветки, тепла куртка. Підозрюваний зазначив, що вказані речі йому не належать та не зміг пояснити де він їх взяв ;

- протоколом за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо- відео контроль особи, від 15.12.2016, відповідно до якого ОСОБА_8 повідомив ст. о/у УКР ГУНП в Херсонській області про обставини вчинення ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень, та додаток до протоколу-флеш носій №540/16т;

Суд не сприймав особисто у судовому засіданні зафіксовані у протоколі огляду місця події від 16.11.2016 обставини в частині показів ОСОБА_13 про те що вказана куртка належить її сину та в ній він 15.11.2016 повернувся і повідомив що вбив тітку.

Зазначає що судом незаконно було відмовлено в допиті певних осіб і свідка ОСОБА_13 в судовому засіданні.

Указує, що судом першої інстанції при призначені покарання обвинуваченому не було враховано те що той вину не визнав, збитки не відшкодував, раніше притягувався за скоєння розбою, повторно вчинив особливо тяжкий аналогічний злочин.

Просить провести судове слідство в порядку ч.3 ст.404 КПК України, а саме допитати свідка ОСОБА_13 та потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_12 , дослідити письмові докази у проваджені, характеризуючи матеріали на обвинуваченого, скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним та призначити покарання за ч.2 ст.194 КК УкраїниКК України у виді позбавлення волі на строк 10 років, ч.2 ст.186 КК УкраїниКК України у виді позбавлення волі на строк 6 років, ч.4 ст.187 КК УкраїниКК України у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією майна, п.6 ч.2 ст.115 КК Україниу виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією майна. Вирішити питання щодо речових доказів та судових витрат.
Заслухавши суддю - доповідача, думку прокурора, яка підтримку апеляційної скарги прокурора, де просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 , доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника про заперечення задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора має бути залишена без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або із порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В апеляційній скарзі прокурора заявлено клопотання про повторне дослідження доказів, зокрема, допитати потерпілих, а також дослідити ряд письмових доказів, яким на його думку, судом першої інстанції не дано належної оцінки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зазначені прокурором в апеляційній скарзі докази, а саме показання потерпілих та письмові докази, досліджені судом в повному обсязі та без порушень, що підтверджується і змістом апеляційної скарги прокурора, де прокурор вказані показання потерпілих та письмові докази дослівно скопіював з вироку суду. В апеляційній скарзі прокурора відсутні посилання на такі обставини, як не дослідження доказів в повному обсязі чи з порушеннями, а тому їх повторне дослідження, за таких обставин, порушуватиме загальні засади кримінального провадження, передбачені ст.7 ч.1 п.3, п.15 КПК України, зокрема: рівність перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та викликати певні сумніви в упередженості суду.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що після допиту свідків, потерпілих, заявлених у кримінальному провадженні та дослідження всіх письмових доказів, у тому числі перед судовими дебатами, прокурором не заявлялось жодних клопотань щодо повторного допиту потерпілих, свідків та додаткового з`ясування обставин, які мають значення для об`єктивного розгляду справи.

Допитати потерпілу ОСОБА_12 взагалі неможливо оскільки та загинула.

Враховуючи, що стороною обвинувачення не наведено будь-яких обґрунтувань, які б вказували та те, що докази сторін обвинувачення та захисту були судом першої інстанції досліджені не повністю або з порушеннями, колегія суддів вважає, що підстави для повторного дослідження доказів та задоволення клопотання сторони обвинувачення відсутні.

Зі змісту апеляційної скарги прокурора вбачається, що його доводи фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів та встановленими судом обставинами кримінального провадження у судовому рішенні.

Доводи сторони обвинувачення про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, є непереконливими.

Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно із ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із рішенням Європейського Суду з прав людини у справі № 4291498 «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 року, тягар доказування винуватості лежить на стороні обвинувачення.

У п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно сформованої судової практики з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку зазначається про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неупереджено, всебічно, повно дослідивши надані учасниками процесу докази в їх сукупності, обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом вимог ст.374 КПК України при ухваленні вироку є необґрунтованими.

Колегією суддів не встановлено упередженого ставлення суду до учасників процесу, його зацікавленість в результатах розгляду кримінального провадження, а також не створення судом першої інстанції необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема, стороні обвинувачення відповідно до положень ч 6 ст.22 КПК України.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.374 КК України, суд першої інстанції в мотивувальній частині виправдувального вироку навів формулювання обвинувачення, яке було пред`явлене ОСОБА_8 органом досудового розслідування і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що стороною обвинувачення не надано безсумнівних та достатніх доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст.115 ч. 2 ст. 194КК України, а показання свідків обвинувачення та інші письмові докази, які зібрані та досліджені у кримінальному провадженні, не містять об`єктивних, конкретних і безперечних доказів вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння. Все це належним чином мотивовано. У резолютивній частині вироку зазначено рішення про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдання за відповідною статтею кримінального закону, і з яких підстав.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2 та 4 ст. 17 КПК України, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Зі змісту вироку місцевого суду вбачається, що суд дослідив показання обвинуваченого, який вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав у повному обсязі, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст.115 ч. 2 ст. 194 КК України, винуватим себе не визнав.

Потерпілий ОСОБА_11 , у судовому засіданні пояснив, що на місці події він бачив як разом з працівниками поліції ходив обвинувачений ОСОБА_8 . Коли ОСОБА_8 сидів на задньому сидінні автомобіля, руки його були в кайданках, поліцейський нахилився до обвинуваченого, звідкись дістав мобільні телефони та показав йому, він упізнав ці телефони, як телефони матері.

Свідок(потерпілий) ОСОБА_9 у суді першої інстанції повідомив, що в той час він з ОСОБА_10 , вживали алкогольні напої, обвинувачений ОСОБА_8 алкоголь з ними не вживав. Він та ОСОБА_10 поставили свої мобільні телефони на зарядку, які потім зникли. ОСОБА_8 відлучався і потім йому повідомив, що він вбив і підпалив « ОСОБА_14 ». Наступного ранку після цих подій працівники поліції оглядали всередині його вагончик, зовні, на вулиці огляд місця події не здійснювався. Приблизно через два дні він побачив на дворі поблизу вагончика джинси, зателефонував дільничному та повідомив про їх виявлення, той сказав, що пришле когось за цими джинсами, після чого приїхав невідомий чоловік і він передав ці джинси дільничному.

З вказаних показів потерпілого і свідка випливає, що обставини вчинення злочину щодо потерпілої ОСОБА_12 їм взагалі невідомі.

Свідок ОСОБА_9 в своїх показах посилавсь на свою обізнаність про причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до смерті потерпілої зі слів обвинуваченого.

З показів потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що заволодіння належним йому та ОСОБА_10 майном відбулося таємно і щодо сп`яніння обвинуваченого йому нічого невідомо.

Стороною обвинувачення та обставина що обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння не знайшла об`єктивного підтвердження та жодного доказу цього суду не надано.
З матеріалів провадження вбачається що в ніч з 15 на 16 листопада 2016 року ОСОБА_8 був затриманий та з 02.00 год. перебував разом з працівниками поліції і мав статус підозрюваної особи.
Тобто, цими показаннями свідків не підтверджується час та інші обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, про що правильно зазначив суд у вироку, а тому їх не можна визнати належними та достатніми доказами, що доводять обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Крім того, суд обґрунтовано не прийняв до уваги покази потерпілого ОСОБА_11 щодо упізнання ним телефонів, які працівники поліції дістали з автомобіля, в якому сидів затриманий ОСОБА_8 у кайданках, оскільки впізнання телефонів під час досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України не проводилося, відповідні процесуальні документи, в яких би був зафіксований факт упізнання предметів, не складалися, в подальшому ті ж телефони були вдруге вилучені у ОСОБА_8 під час його особистого обшуку при складанні протоколу про затримання особи 16.11.2016 о 14.50 год.
Судом обґрунтовано визнав неналежними доказами пояснення ОСОБА_8 , під час проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 580 від 08.12.2016 рок, де обвинуваченому не роз`яснювалося конституційне право відмовитися від давання показань, протокол негласних слідчих (розшукових) дій аудіо- відео контролю особи від 15.12.2016, де фактично мав місце допит обвинуваченого працівником поліції і відеозапис, якого у судовому засіданні не вдалося відтворити, протокол огляду місця події від 16.11.2016 (т. 2 а. с. 5), де були виявлені та вилучені і штани, оскільки цей доказ отриманий всупереч ч. 7 ст. 223 КПК України та зафіксовані в ньому обставини не відповідають дійсності, відбирання біологічних зразків у ОСОБА_8 від 12.12.2016 (т. 2 а. с. 68), та у потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_15 від 28.11.2016 (т. 2 а. с. 70-71, 73-74), оскільки даний доказ отриманий стороною обвинувачення із порушенням ст. 103, 104, 241, 245 КПК України.
Суд, застосовуючи доктрину «плодів отруйного дерева», при ухваленні вироку також обґрунтовано відкинув як недопустимі докази висновок судово-медичної експертизи № 254 від 16.12.2016 (т. 2 а. с. 6-7), висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № 8-342 від 18.01.2017 (т. 2 а. с. 8-14) та висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № 8-345 від 18.01.2017 (т. 2 а. с. 77-82).
Інші докази, наведені в апеляційній скарзі прокурора, які судом визнані допустимими також не доводять, що (серед інших) кримінальні правопорушення вчинені саме обвинуваченим.
Крім того, заявлені прокурором доводи свідчать про порушення апелянтом загальних засад кримінального провадження, оскільки відповідно до ч.2 ст.22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання, врахував наявність всіх обставин та дійшов правильного висновку призначивши ОСОБА_8 покарання в межах санкцій ч.2 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів достовірність доказів та були б підставами для скасування або зміни вироку, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.
Вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 20 серпня 2021 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України необхідно зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення з 16.11.2016 по час вступу вироку у законну силу із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: ОСОБА_2 (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4 (підпис)