Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/53/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2022 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000912 від 12 серпня 2021 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червона Кам`янка Олександрійського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.. 89 КК України такого, що не має судимості,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст..75 КК України, ОСОБА_9 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 76 КПК України, ОСОБА_9 зобов`язано періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_9 та правильності кваліфікації його дій, просить вирок місцевого суду змінити в частині призначеного покарання та призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що на стадії досудового розслідування ОСОБА_9 в присутності захисника відповідно до ст.. 302 КПК України було складено заяву про беззаперечне визнання його вини у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а також згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні. Окрім того даною заявою її підзахисний висловив свою позицію щодо виду покарання, однак суд на думку захисника призначив ОСОБА_9 надто суворе покарання, яке не співпадає з вищезазначеною заявою.
Окрім того, вказує про те, що суд при призначенні ОСОБА_9 покарання не врахував те, що потерпілий є його троюрідним братом з яким вони вже примирилися та мають дружні стосунки, а також його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання вини, а також можливість сплатити штраф, оскільки працює та має постійний заробіток.
Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнано винуватим в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_7 легкого тілесного ушкодження, що призвело до короткочасного розладу здоров`я, за таких обставин.
Так, 01 серпня 2021 року близько 20 год. 00 хв., ОСОБА_9 перебуваючи на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , в ході сварки, яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносинах, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, кухонним ножем наніс ОСОБА_7 удар в ліву руку.
В результаті таких протиправних дій ОСОБА_9 , потерпілому ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження у виді травми лівої кисті, ушкодження артерії першого пальця та ушкодження м`язового провідника, які згідно висновку експерта №197 від 20 вересня 2021 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я на термін від 6 до 21 доби.
Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу і просили суд її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно з частиною 2 статті 381 КПК України суд вправі, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта, розглянути обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.
Обов`язковою умовою застосування такого порядку судового розгляду є повне визнання обвинуваченим як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 302 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний роз`яснити підозрюваному, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вони будуть позбавлені права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Крім того, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний впевнитися у добровільності згоди підозрюваного, потерпілого та представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Суд зобов`язаний перевірити виконання слідчим, дізнавачем, прокурором вказаних вимог закону.
Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження судовий розгляд відбувся відповідно до положень ч. 2 ст. 381 КПК України, а саме у спрощеному провадженні.
Суд перевірив, що обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнає свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному проступку, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а також йому роз`яснено, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за його відсутності, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Крім того, суд перевірив добровільність згоди ОСОБА_9 на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, яка була надана останнім у присутності захисника ОСОБА_8 , яка підтвердила вказані обставини під час апеляційного перегляду.
На спростування доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 щодо призначення ОСОБА_9 надто суворого та несправедливого покарання, яке на думку захисника, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого її підзахисним кримінального проступку та його особі, колегія суддів апеляційного суду відмічає.
За змістом положень ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Денісова і Моісєєва проти Росії» (рішення від 14 червня 2011 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) та у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Значення заходу примусу для досягнення його мети визначається, зокрема, його суворістю, при цьому, захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.
У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу і об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.
Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
До критеріїв, які мають стати основою визначення покарання, співрозмірного зі злочином, слід віднести також суспільну небезпечність вчинюваного обвинуваченим злочину, адже Конституція України та закони України покликані охороняти не лише конкретного громадянина, а й суспільство в цілому, в той час, як людина, її життя та здоров`я є найвищою соціальною цінністю.
Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції в оскаржуваному вироку зазначив про те, що відповідно до вимог ст. 50 та 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального проступку, його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Зокрема вказав, що обвинувачений ОСОБА_9 свою вину визнав повністю, за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставинами, які пом`якшують ОСОБА_9 покарання, суд визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставини, які обтяжують ОСОБА_9 покарання, судом не встановлено.
Фактичні обставини справи та їх об`єктивна оцінка свідчать про те, що ОСОБА_9 раніше судимий за вчинення умисних, корисливих злочинів різної тяжкості проти власності, а також проти життя та здоров`я особи, останній раз за вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 14.08.2019 року за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.
Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 16.09.2020 року, ОСОБА_9 звільнений від призначеного йому покарання, у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Після цього, через незначний проміжок часу ОСОБА_9 вчинив новий кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст. 125 КК України, наніс потерпілому ОСОБА_7 ножове поранення руки, за місцем проживання ( с. Червоно Кам`янка Олександрійського району Кіровоградської області) характеризується негативно, як зазначено у довідці характеристиці № 137 від 31.08.2021 року ОСОБА_9 зловживає спиртними напоями, після чого влаштовує бійки, офіційно не працевлаштований, не одружений, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває.
Крім слів ОСОБА_9 , який не зміг вказати назву підприємства про «вахтовий метод» та його захисника про роботу в Києві різником металу по демонтажу об`єктів, офіційних даних про працевлаштування та неможливість з`являтись на реєстрацію до органу з питань пробації, ОСОБА_9 або його захисник, під час апеляційного розгляду не представили.
Як слушно та небезпідставно зазначив прокурор, засуджений ОСОБА_9 при бажані та наявності відповідних документів, не позбавлений права та можливості вирішити питання реєстрації за місцем роботи та фактичного проживання.
З урахуванням вищевикладеного, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , зміни вироку суду першої інстанції та призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді штрафу, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

При ухваленні вироку, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_9 кримінального проступку, його особу, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, врахував суд і характеризуючи дані ОСОБА_9 .
Окремо, апеляційний суд відмічає, що визнання або невизнання ОСОБА_9 своєї вини це його право, фактично від його дій не настало ніяких негативних наслідків, а тому застосовуючи на практиці принцип індивідуалізації покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 можливе без ізоляції його від суспільства.

За своїм видом і розміром призначене обвинуваченому ОСОБА_9
покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, із застосуванням ст. 75 КК України, з випробуванням та іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України є справедливим, необхідним та достатнім для його перевиховання, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України, в цілому відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та призначення ОСОБА_9 більш м`якого покарання, колегія суддів не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі захисника доводи про те, що призначене ОСОБА_9 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального проступку та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок суворості, по суті спростовуються змістом оскаржуваного вироку, а тому колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, підстав для зміни вироку та призначення ОСОБА_9 менш суворого покарання не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2021 року в кримінальному проваджені № 0000912 від 12 серпня 2021 року стосовно ОСОБА_9 за ч.2 ст.125 КК України - без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4