Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/550/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2021 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 травня 2021 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд вироку Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років.
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 липня 2015 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 за апеляційною скаргою прокурора в частині вирішення питання про речові докази змінено, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 - залишено без задоволення. У решті вирок залишено без змін.
14 червня 2018 року засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з заявою про перегляд вироку Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2019 року заяву засудженого ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року залишено без задоволення.
За результатами розгляду апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року, ухвала Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2019 року залишена без змін.
Постановою Верховного Суду від 09 квітня 2020 року ухвала Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2019 року та ухвала Кропивницького апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року залишені без змін.
Однак незважаючи на вищевикладене, засуджений ОСОБА_7 повторно звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року.
У зв`язку з неможливістю утворити склад суду для розгляду, матеріали заяви засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 14 липня 2020 року направлено до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 травня 2021 року заява засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року за нововиявленими та виключними обставинами залишена без задоволення.
Свої висновки, суд мотивував тим, що зміна правової позиції (версії) захисту не є нововиявленими обставинами в розумінні положень, передбачених ч.2 ст.459 КПК України та не є обставинами, що відповідають критеріям, визначеним в п.п. 4,5 ч.2 ст.462 КПК України, а незгода засудженого ОСОБА_7 з доказами в кримінальному провадженні, раніше вже досліджувались та оцінювались судами першої та апеляційної інстанцій. Будь-яких об`єктивних нових даних, які не були предметом розгляду судами, ОСОБА_7 не надано, так само як і не надано доказів існування виключних обставин.
Не погоджуючись із таким рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями про скасування ухвали суду першої інстанції та перегляд вироку Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року за нововиявленими обставинами та закриття кримінального провадження за п.3 ч.1 ст.284 КПК України.
Свої вимоги ОСОБА_7 обґрунтовує тим, що вирок ґрунтується на припущеннях, оскільки в матеріалах провадження відсутні докази про те, що саме він вчинив даний злочин, а під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження він розповів неправдиву версію про те, що він вбив ОСОБА_9 , насправді це вбивство вчинив ОСОБА_10 , а він був очевидцем, у зв`язку з чим наявні підстави для закриття кримінального провадження. Дана обставина на думку апелянта є нововиявленою обставиною, тому зміст та форма оскаржуваної ним ухвали не відповідає вимогам закону та суперечить загальним засадам кримінального провадження.
Крім того, вказує, що в матеріалах провадження наявні підстави для відводу процесуального прокурора ОСОБА_11 , який брав участь у суді першої інстанції, оскільки він брав участь у цьому провадженні, як спеціаліст та є особисто заінтересованим результатами кримінального провадження.
В судове засідання апеляційного суду засуджений ОСОБА_7 з Кропивницького слідчого ізолятору доставлений не був, у зв`язку наявністю у нього інфекційного захворювання, що підтверджується наявною в матеріалах кримінального провадження довідкою, а його захисник-адвокат ОСОБА_12 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення до суду не надходило, у зв`язку з чим колегія суддів, у відповідності до ч.4 чт.405 КПК України вважає за можливе провести судове засідання без їх участі.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, а принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
В численних рішеннях, зокрема, в рішенні у справі «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, 24 червня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначив, зокрема: «Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 § 1 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, яка… декларує верховенство права як спільну спадщину Договірних Держав. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який вимагає, серед іншого, щоб коли суди остаточно вирішили справу, їхні рішення не могли бути поставлені під сумнів.
Правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності (finality) судового рішення. Цей принцип передбачає, що жоден учасник процесу не вправі вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення, лише з метою повторного або нового розгляду справи. Повноваження вищих судів на перегляд справи мають використовуватися для виправлення судових помилок чи порушень у відправленні правосуддя, але не для нового розгляду справи. Перегляд не може використовуватися як повторна апеляція і сама по собі можливість існування двох різних поглядів на справу не може бути підставою для перегляду. Відступ від цього принципу є виправданим лише у випадку, якщо зумовлений обставинами суттєвого та вагомого характеру».
У главі 34 КПК України визначено порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами. При цьому зазначено підстави для здійснення такого провадження, строки звернення та вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Системне тлумачення цієї глави призводить до висновку, що перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайним (екстраординарним) переглядом судових рішень у виняткових випадках і виступає як механізм, що доповнює звичайні заходи забезпечення правосудності судових рішень, що набрали законної сили. Цей механізм застосовується лише у випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.
Відповідно до ч. 1, п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 459 КПК України (в редакції станом на час розгляду справи) судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність трьох умов: 1) їх існування на час розгляду справи; 2) ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; 3) істотність даних обставин для розгляду справи, тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте.
Таким чином, не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами, оскільки до нововиявлених обставин можуть бути віднесені факти, що були наявні на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомими заявнику, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін або які мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається зі змісту заяви, ОСОБА_7 послався на те, що вбивство ОСОБА_9 вчинила інша особа ОСОБА_10 , а він надав суду неправдиві показання про обставини вчинення злочину і оговорив себе. Зазначену обставину ОСОБА_7 вважає нововиявленою та є доказом його невинуватості.
Однак, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які данні, які б підтверджували завідомо неправдиве повідомлення ОСОБА_7 про вчинене ним кримінальне правопорушення.
Так, судом першої інстанції в судовому засіданні були дослідженні матеріали кримінального провадження, у тому числі показання засудженого ОСОБА_7 про визнання причетності до заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, від яких останній помер, а також показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , згідно яких ОСОБА_10 у дворі потерпілого ОСОБА_9 не бачили.
Крім того, колегія суддів відмічає, що нині діючим КПК України передбачено принцип змагальності сторін, який включає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом (ч. 1 ст. 22 КПК України).
Частиною 1 статті 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
З огляду на положення вказаної норми Закону, суд встановлює факти та обставини, не інакше, як на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказах.
Необхідно зазначити, що під час провадження за нововиявленими обставинами дослідженню підлягають саме нововиявлені обставини, які існували на час розгляду справи та не були відомі сторонам кримінального провадження, а не дослідження нових доказів.
Колегія суддів погоджується з позицією місцевого суду, що указані ОСОБА_7 обставини не можна вважати нововиявленими в контексті ст. 459 КПК України, й крім того, такі обставини потребують їх обґрунтування у певний визначений законом спосіб. Варто зазначити, що визначальною ознакою обставини, як нововиявленої, що може бути підставою для перегляду чинного судового рішення відповідно до змісту п. 5 ч. 2 ст. 459 КПК України є саме те, що ця обставина не була відома суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів погоджується, що зміна правової позиції (версії) захисту не є нововиявленими обставинами у розумінні положень, передбачених ч.2 ст.459 КПК України та не є обставинами, що відповідають критеріям, визначним в п.4,5 ч.2 ст.462 КПК України.
Європейський Суд з прав людини у рішенні від 18.11.2004 року у справі "Праведная проти Росії", заява № 69529/01, пп. 27-28, та рішенні від 06.12.2005 року у справі "Попов проти Молдови" № 2, заява № 19960/04, п. 46 зазначив, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.
В рішенні у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, 9 червня 2011р., п.43, Європейський суд з прав людини наголошує, що сторони не мають ставити питання про перегляд рішення, яке набрало законної сили, лише з метою досягнути нового слухання справи.
Крім того, положеннями Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року та п. 40 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов пороти України» від 03 квітня 2008 року визначено, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду, який в свою чергу визначає, що жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового його вирішення.
А тому, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що зміна ОСОБА_7 власних показань по суті обвинувачення та невизнання вини не є обставиною, що відповідає критеріям, визначеним п.4 та п.5 ч.2 ст.462 КПК України та не може бути визнаною новоявленою в розумінні ч. 2 ст. 459 КПК України. Крім того, причетність ОСОБА_10 до справи перевірялась під час досудового розслідування, він був допитаний як свідок і ці обставини були відомі суду під час судового розгляду, а тому підстав вважати ухвалу Олександрійського міськрайонного суд Кіровоградської області від 13.05.2021 року, незаконною та необґрунтованою, про що вказує ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі - немає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 459 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 травня 2021 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд вироку Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року за нововиявленими обставинами - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4