Справа № 712/575/22
Провадження № 1-кс/712/297/22
19 січня 2022 року ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною скаргою.
Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 січня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.
Скаржник ОСОБА_3 скерувала заяву про розгляд скарги у її відсутність, заявлені вимоги повністю підтримує та просить їх задоволити.
Старший дізнавач СД Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому законом порядку, причини неявки слідчому судді не повідомив.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного.
Згідно ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
ОСОБА_3 скерувала до дізнавача клопотання про проведення слідчих та процесуальних дій, а саме: зміни кваліфікації вказаного кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 358 КК України на ч. 2 ст. 366 КК України; зміни її процесуального статусу на потерпілу в даному кримінальному провадженні.
Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
Згідно п. 5 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого, дізнавача або прокурора про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року зазначено: «Поняття «потерпілий» є міжгалузевим, оскільки використовується як у кримінальному праві, так і в кримінальному процесі.
Поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції.
Натомість, законодавством визначено кримінально-процесуальне розуміння поняття «потерпілий». Так, у частині 1 статті 55 КПК України встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення проти нього кримінального правопорушення.
Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, надання згоди на визнання потерпілим (у разі, якщо така заява ним не подавалась) або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.
Разом з тим, ч. 5 ст. 55 КПК України передбачено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
За змістом цієї норми, слідчий або прокурор, у визначених випадках, має право винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні визначені у ч. 1 ст. 91 КПК. Частиною другою цієї статті КПК передбачено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч.5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з:
1) вступної частини, яка повинна містити відомості про:
місце і час прийняття постанови;
прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;
2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про:
зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови;
мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;
3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про:
зміст прийнятого процесуального рішення;
місце та час (строки) його виконання;
особу, якій належить виконати постанову;
можливість та порядок оскарження постанови.
В порушення вимог п.п.2) ч.5 ст. 110 КПК України, в мотивувальній частині оскаржуваної постанови дізнавача від 23 грудня 2021 року відсутні відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; відсутні мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, слідчим було відмовлено у визнанні потерпілим у зв`язку з тим, що в даному кримінальному проваджені ОСОБА_3 не завдано майнової шкоди.
У п. 4 Узагальнень про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, які містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017 зазначено, що процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідчі судді приймають рішення про скасування постанов. Таким чином, неналежне мотивування постанов про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого - не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим, прокурором рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.
Слідчий суддя вважає, що при винесенні постанови дізнавач не дотримався законодавчої вимоги щодо її вмотивованості.
Системний аналіз наведених положень закону та змісту оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку, що постанова винесена передчасно, без дотримання вимог КПК України та не вмотивована належним чином, а тому скаргу слід задовольнити.
Керуючись ст.ст. 369 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 28.01.2022.
Слідчий суддя ОСОБА_1