Номер провадження: 11-кп/813/2190/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2021 року м. Одеса

Суддя-доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в порядку підготовки до апеляційного розгляду кримінального провадження №0000880 від 20.04.2016 року за апеляційною скаргою сторони захисту на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 13.09.2021 року відносно ОСОБА_6 , клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Одеси, громадянину України, маючому середньо-спеціальну освіту, працюючому різноробочим на Одеському коньячному заводі «Шустов», не одруженому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому,
обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст.187 КК України, -

встановив:

оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст.187 КК України та йому призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі із конфіскацією майна.
Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 обчислюється з моменту набрання вироком законної сили.
До набрання вироком суду законної сили до обвинуваченого ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, та останній взятий під-варту в залі суду першої інстанції.
Обвинуваченому ОСОБА_6 зараховано до строку покарання, строк його попереднього ув`язнення під час досудового розслідування, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України №838 VIII від 26.11.2015 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме в період з 20.04.2016 року по 29.04.2016 року та з 26.05.2016 року по 01.06.2016 року, а також з моменту взяття під арту за вироком суду, в період з 13.09.2021 року по день набрання вироком законної сили.
Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів.
Згідно з оскарженим вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, діючи умисно, з метою заволодіння чужим майном, 20 квітня 2016 року, приблизно о 18 год. 00 хв., прибув за адресою АДРЕСА_2 , до квартири АДРЕСА_3 , де з метою конспірації і неможливості викриття у вчиненні правопорушення, надів на обличчя накладні вуса та окуляри, а також на волосся парик, озброївшись металевим кийком проник до квартири та напав на гр. ОСОБА_7 , який вільно, без будь-яких побоювань та небезпеки відчинив вхідні двері зазначеної квартири. Надалі ОСОБА_6 застосував до потерпілого насильство, що було небезпечним для його здоров`я, яке виразилось в нанесенні множених ударів вказаним металевим кийком в область голови потерпілого ОСОБА_7 , від яких останній впав на підлогу. Такий напад супроводжувався вимогою повідомити місцезнаходження грошових коштів.
Далі, ОСОБА_6 переслідуючи свою корисну мету, у виді заволодіння чужим майном, продовжуючи напад, з метою подолання опору, застосував насильство небезпечне для здоров`я до потерпілої ОСОБА_8 , яка прибігла на крики про допомогу свого співмешканця ОСОБА_9 , яке виразилось у нанесенні декількох ударів металевим кийком в область голови та тулубу потерпілої. Отримавши змогу вибігти з квартири, ОСОБА_8 в коридорі парадної почала кликати на допомогу. ОСОБА_6 усвідомлюючи факт свого викриття, побоюючись за власне затримання сторонніми особами, вибіг з квартири та намагався втекти з місця події, однак був затриманий мешканцями будинку.
В результаті незаконних дій обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лобно-тім`яної та потиличної областей зліва, синця нижньої повіки лівого ока, підщелепної області справа, садно грудної клітини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Потерпіла ОСОБА_8 в результаті нападу ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лобної та лобно-тім`яної областей зліва, синця лівого стегна та областей правого колінного суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.10.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника.

22.10.2021 року захисник ОСОБА_5 звернувся до апеляційного суду з клопотанням про зміну обраного оскарженим вироком суду першої інстанції запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , з тримання під вартою на домашній арешт.

В клопотанні захисник посилається на те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, працевлаштований та має постійне місце проживання та реєстрації в м. Одесі. Захисник звертає увагу, що на стадії судового розгляду, обвинувачений, який не перебував під вартою, за кожною вимогою з`являвся до суду, чим довів відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які обумовлюють застосування до нього, до набрання вироком законної сили, запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За таких підстав, захисник вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту в повній мірі здатний забезпечити виконання процесуальних обов`язків, покладених на обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав клопотання та просив його задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання; суддя-доповідач приходить до висновку про таке.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 401 КПК України (далі КПК) передбачено, що суддя-доповідач протягом десяти днів після відкриття апеляційного провадження за скаргою на вирок суду першої інстанції вирішує клопотання, в тому числі щодо обрання, зміни або скасування запобіжного заходу.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 176 КПК, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.
Положеннями п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК регламентовано, що у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається, серед іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
До заходів забезпечення кримінального провадження, відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК, відносяться також запобіжні заходи.
Частина 6 ст. 9 КПК передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
Враховуючи те, що як положення ст. 401 КПК, так і глави 31 КПК «Провадження в суді апеляційної інстанції» не визначають чіткого порядку розгляду клопотань учасників судового провадження про обрання, зміну або скасування запобіжного заходу, суддя-доповідач вважає за необхідне в даному випадку, керуючись засадою законності та використовуючи аналогію закону, застосувати приписи ч. 2 ст. 331 КПК.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу, згідно положень ч. 2 ст. 331 КПК, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Питання, які суд повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під варту, визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Ухвалюючи стосовно ОСОБА_6 оскаржений вирок, суд першої інстанції обрав обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Розглянувши клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу, апеляційний суд приходить до висновку, що воно підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суддя-доповідач бере до уваги, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово підкреслював (у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Феррарі-Браво проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства»), що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях статей 177, 178, 183 КПК України.
ЄСПЛ в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення ЄСПЛ вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи та за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.
Як вбачається з мотивувальної частини оскарженого вироку, суд першої інстанції, вирішуючи питання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не в повній мірі дотримався приписів ст.ст.177, 178 КПК, оскільки не навів обставин, які свідчать про існування ризиків, які б обґрунтовували необхідність обрання до набрання вироком законної сили, саме такого виду запобіжного заходу. При цьому, суд не навів жодних мотивів неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а обмежився посиланням на тяжкість вчиненого злочину та можливістю порушення обвинуваченим, покладених на обвинуваченого обов`язків.

Апеляційний суд не погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, оскільки воно протирічить іншим обставинам, які наведені у вироку в частині вирішення питання про запобіжний захід.

Зокрема, як зазначено захисником, що не спростовується змістом мотивувальної частині оскарженого вироку, на стадії судового розгляду, до обвинуваченого ОСОБА_6 не застосовувався запобіжний захід, а матеріали кримінального провадження не містять доказів щодо невиконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків.

Апеляційний суд звертає увагу, що під час досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи достовірно обізнаним відносно можливого покарання за висунутим йому обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину, не заважав досудовому розслідуванню та судовому розгляду в будь-який спосіб, зокрема ухилявся від суду, що свідчить про відсутність ризику його переховування останнього від суду, що фактично було покладено судом першої інстанції в обґрунтування обрання запобіжного заходу обвинуваченому.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що в даному випадку суд першої інстанції, фактично формально зазначив про існування ризиків, які обумовлюються необхідність обрання відносно обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу.

В судовому засіданні апеляційного суду, прокурором також не наведено будь-яких обставин, які б свідчили про існування обґрунтованих ризиків, які унеможливлюють забезпечення належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 без його тримання під вартою на стадії апеляційного розгляду. За таких обставин доводи клопотання сторони захисту заслуговують на увагу.

Враховуючи наведені вище обставини, а також те, що прокурором не доведено ризики переховування обвинуваченого від суду, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити клопотання захисника та змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід.

Апеляційний суд вважає, що з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше не судимий, має родину та постійне місце проживання на території м. Одеси, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК, з достатньою повнотою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого на стадії апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 176, 181, 194, 201, 370, 372, 376, 401, 419, 532 КПК України, суддя-доповідач, -
постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою, обраний вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 13.09.2021 року, на запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною цілодобово залишати житло, за адресою: АДРЕСА_1 .

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
-прибувати за кожним викликом до суду;

-не відлучатися з місця проживання, в якому він перебуває під домашнім арештом, без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та контактних номерів мобільного телефону;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого зобов`язань.

Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у виді цілодобового домашнього арешту та контроль за його поведінкою покласти на співробітників Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у виді цілодобового домашнього арешту обчислюється з моменту оголошення ухвали апеляційного суду, а саме з 05.11.2021 року та закінчується 05.01.2022 року.

Копію ухвали невідкладно надіслати на адресу ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» та начальнику Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду ОСОБА_2