КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/3648/2021 Категорія КК: ч. 2 ст. 115 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0007913 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 03 серпня 2018 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с. Двуреченск Сисертського району Свердловської області Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, одруженого, з середньою освітою, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , не судимого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Києва, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, не працюючої, проживаючої по АДРЕСА_1 , не судимої,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України,-

за участю прокурора: ОСОБА_12

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_8

представника потерпілої: ОСОБА_11

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 03 серпня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання:
за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 12 років позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна;
за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворим покараням менш суворого визначено ОСОБА_7 к відбуттю покарання у виді 12 років позбавлення волі без конфіскації майна.
ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання :
за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 12 років позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна;
за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворим покараням менш суворого визначено ОСОБА_6 к відбуттю покарання у виді 12 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Вироком вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 скасовано в частині засудження обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за ч.2 ст.289 КК України і закрито кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України. В решті вирок районного суду залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 20 липня 2021 року ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Обрано щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 60 діб.

28 серпня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшли клопотання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про зміну їм запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

31 серпня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_12 про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у виді тримання під вартою строком на 60 діб, обґрунтоване тим, що ризики, які були враховані судом касаційної інстанції при обранні запобіжного заходу переховування обвинувачених продовжує існувати, а розглянути справу судом апеляційної інстанції до закінчення строку дії запобіжного заходу неможливою

Розглянувши клопотання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та клопотання прокурора,заслухавши суддю-доповідача, думку обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтримали подані ними клопотаннята просили їх задовольнити, а клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою залишити без задоволення, думку адвоката ОСОБА_8 , який підтримав клопотання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та заперечував проти задоволення клопотання прокурора,прокурора ОСОБА_12 та представника потерпілої ОСОБА_11 , які підтримали клопотання прокурора, та заперечували проти задоволення клопотань обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи клопотань обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, колегія суддів вважає, що клопотання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, а клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Клопотання обвинувачених про зміну їм запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який,який не пов`язаний з триманням під вартою не містять жодних обґрунтованих підстав для їх задоволення та не спростовують наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Посилання в клопотаннях обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про зміну їм запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у зв`язку з тим, що вони перебувають в СІЗО вже понад 5 (п`яти) років, не може бути визнано обґрунтованою підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки злочини за якими обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а саме п.12 ч.2 ст.115 КК України, передбачає позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, а тому на даний час існують ризику переховування обвинувачених від суду та перешкоджання розгляду кримінального провадження, який на даний час не завершений.

Суд також не приймає до уваги доводи обвинуваченої ОСОБА_6 з приводу того, що обвинуваченій може бути замінений запобіжний захід на більш м`який, з підстав, що обвинувачена має захворювання, оскільки суду не надано доказів того, що обвинувачена має будь-які захворювання та не має змоги отримувати необхідну медичну допомогу в умовах СІЗО, в тому числі в разі потреби і в інших медичних закладах.

Крім того обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не мають власного житла, а обвинувачений ОСОБА_7 є громадянином іншої держави.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не містять обґрунтованих та вмотивованих підстав для зміни їм запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

За приписами ст..131 КПК України запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 5 Конвенції нікого не може бути позбавлено свободи, окрім законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом. У справі «Руслан Яковенко проти України» Суд зазначив, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , колегією суддів визнаються обґрунтованими доводи прокурора про те, після скасування ухвали апеляційного суду, продовжує існувати вирок суду першої інстанції, який хоча і не набрав законної сили, проте для забезпечення апеляційного перегляду кримінального провадження, з метою недопущення ризику переховування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від суду під тиском тягаря можливого відбування покарання за вчинені злочини, виходячи із конкретних обставин провадження, тяжкості обвинувачення,необхідно продовжити строк тримання обвинувачених під вартою, про що вже зазначив суд касаційної інстанції в постанові від 20 липня 2021 року щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Також обґрунтованість цього висновку стверджується даними про осіб обвинувачених, які обвинувачуються у вчиненнях злочинів, серед яких є злочин, який відноситься до категорії особливо тяжких, крім того, колегія суддів, визнає таким, що не зменшився від часу прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризик того, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 будуть переховуватися від суду, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених ст.177 КПК України.

Оцінивши зазначені ризики, колегія суддів приходить до переконання про необхідність продовження строку тримання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою строком на 60 днів.

Керуючись ст.177,178,331, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою залишити без задоволення.

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0007913 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України про продовження строку тримання під вартою задовольнити, продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 29 жовтня 2021 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _____________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3