Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

06 грудня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне (в режимі відеоконференції за участю представника потерпілих - адвоката ОСОБА_10 ) апеляційні скарги прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 06 липня 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000613 від 13 липня 2019 року
стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с. Шепетин Дубенського району Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 1,2,5 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 06 липня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених п.п. 1,2,5 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України та призначено йому покарання:
- за п. п. 1,2,5 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк одинадцять років;
- за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки;
- за ч.1 ст.263 -1 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк одинадцять років.
Обрано ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, але не більше ніж 60 днів, тобто до 4 вересня 2021 року включно (ухвалами апеляційного суду від 27 серпня 2021 року та від 19 жовтня 2021 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 продовжено до 26 жовтня 2021 року та 17 грудня 2021 року, відповідно).
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 17 год.15 хв. 13 липня 2019 року, зарахувавши в строк відбування покарання строк перебування його під вартою з розрахунку, один день ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави понесені витрати на залучення експертів, в сумі 42900 гривень 81 копійку.
За вироком суду, взимку 2017 року точної дати та часу розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 , діючи з умислом, спрямованим на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, способом, небезпечним для життя багатьох осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи можливість заподіяння смерті іншим людям та свідомо припускаючи настання таких наслідків, використовуючи заздалегідь знайдені на околиці смт. Смига, Дубенського району Рівненської області, 50-мм мінометні осколкові міни, незаконно виготовив чотири саморобні вибухові пристрої типу міні-пастки в саморобних корпусах, які спрацьовують при відкритті кришок корпусів.
Вказані саморобні вибухові пристрої ОСОБА_6 розмістив як пастки для злодіїв у металевих шафах в підсобному приміщенні на території власного домогосподарства, за адресою: АДРЕСА_1 , попередньо позначивши їх надписами «золоті монети», «срібні монети».
Приблизно об 11 годині 50 хвилин 13 липня 2019 року, малолітні ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходячись по АДРЕСА_1 , у приміщенні підсобного господарства ОСОБА_6 , відкрили металеву шафу, після чого підняли кришку вибухового пристрою, що виготовлений та встановлений взимку 2017 року ОСОБА_6 , внаслідок чого відбувся вибух.
У результаті спрацювання вибухового пристрою малолітній ОСОБА_13 отримав не сумісну з життям вогнепальну вибухову травму у вигляді чисельних осколкових проникаючих поранень голови, грудей і живота із ушкодженнями внутрішніх органів, що супроводжувалося виразною внутрішньою та зовнішньою кровотечею з розвитком масивної крововтрати, внаслідок якої настала його смерть на місці події.
Малолітня ОСОБА_12 , також після спрацювання вибухового пристрою, отримала вогнепальну вибухову травму у вигляді чисельних осколкових проникаючих поранень голови, грудей і живота із ушкодженнями внутрішніх органів, що супроводжувалося виразною внутрішньою та зовнішньою кровотечею з розвитком масивної крововтрати, внаслідок якої настала її смерть на місці події.
Крім цього встановлено, що ОСОБА_6 , в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 21.08.1998 № 622, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.10.1998 за № 637/3077 вчинив дії спрямовані на порушення безпеки, пов`язаної з контрольованим обігом вогнепальної зброї, які виразились у незаконному носінні, придбанні та зберіганні вибухових пристроїв.
Так, у невстановлений розслідуванням час та дату, займаючись діяльністю, пов`язаною зі збором металобрухту, ОСОБА_6 знайшов в землі на околиці смт. Смига Дубенського району Рівненської області, умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, маючи реальну можливість повідомити правоохоронні органи про придбання ним боєприпасів та вибухових пристроїв, не зробив цього, а переніс при собі та в подальшому зберігав, без передбаченого законом дозволу, на території свого домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , наступні боєприпаси, вибухові пристрої та речовини:
- вісім корпусів 50-мм мінометних осколкових міни (без хвостика та стабілізатора споряджені зарядами вибухової речовини), які відносяться до вибухових пристроїв та придатні до здійснення вибуху;
- чотири корпуси 82-мм осколкових мінометних мін (без хвостика та стабілізатора споряджені зарядами вибухової речовини), корпус однієї 82-мм осколкової мінометної міни відноситься до вибухових речовин та за наявності засобу підриву (детонування), придатні до здійснення вибуху;
- сім мінометних підшивачів М-1;
- три 82-мм мінометні осколкові міни (без хвостика та стабілізатора), які відносяться до вибухових пристроїв та придатні до здійснення вибуху;
- речовина, що містить в своєму складі бризантну вибухову речовину «тротил», за наявності засобів підриву, придатна до здійснення вибуху.
Крім того, встановлено, що ОСОБА_6 , діючи в порушення вимог Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 21.08.1998 № 622, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.10.1998 за № 637/3077 маючи умисел, спрямований на вчинення вбивства, способом, небезпечним для життя багатьох осіб, взимку 2017 року (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), використовуючи заздалегідь знайдені на околиці смт. Смига Дубенського району Рівненської області 50-мм мінометні осколкові міни, які він спорядив вибуховою речовиною, незаконно виготовив чотири саморобні вибухові пристрої в саморобних корпусах, які спрацьовують при відкритті корпусів, які розмістив як пастки для злодіїв у металевих шафах в підсобному приміщенні на території власного домогосподарства, за адресою: АДРЕСА_1 .
В поданій апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 та правильності кваліфікації його дій, покликається на незаконність вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Зазначає, що призначаючи покарання обвинуваченому суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність всіх обставин, що характеризують злочинне діяння, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, які посягають на життя людини, наслідки злочинних дій, які є невідворотними та полягають у позбавленні життя малолітніх дітей, відсутність будь-якого каяття, відомості про попередні судимості, відсутність обставин, що пом`якшують покарання.
Просить вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 06 липня 2021 року скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним за п.п.1.2.5 ч.2 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, визнати винним за ч.1 ст. 263 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, визнати винним за ч.1 ст. 263-1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.
Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого в апеляційній скарзі покликається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, зазначаючи, що суд не дав належної оцінки наявним у кримінальному провадженні доказам.
Вказує, що проаналізувавши зазначені у вироку докази, останні доводять лише подію кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_6 виготовив та зберігав у себе в господарстві вибухові пристрої, спрацювання яких заподіяло смерть його внуків, що стороною захисту не заперечується.
На думку захисника, будь-яких фактичних даних на підтвердження саме умисності дій ОСОБА_6 щодо заподіяння смерті сторонній особі у цих доках не міститься.
Зазначає, що обвинувачений, виготовляючи вибухові пристрої вживав усіх заходів для запобігання доступу до них сторонніх осіб, зберігаючи їх у металевих сейфах, дверки яких закривались на замки, ключі від замків ховав в таємних місцях, ніхто з членів сім`ї не міг зайти без дозволу обвинуваченого до цих приміщень, двері від яких також зачинялись на замки, ключі від яких також ховав.
Вважає, що наявні докази для кваліфікації дій ОСОБА_6 в частині заподіяння смерті ОСОБА_12 , ОСОБА_13 не за ч.2 ст. 115, а за ч.2 ст. 119 КК України.
Звертає увагу на наявність, на думку захисника, обставин, які пом`якшують покарання: щире каяття у вбивстві з необережності та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків.
Наголошує на наявність у обвинуваченого розладів мислення, які позбавляють його повною мірою усвідомлювати свої дії.
Просить змінити вирок суду першої інстанції, кваліфікувати дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 119 КК України та призначити покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства.
Представник потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 покликається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.
Просять змінити вирок суду першої інстанції, змінивши правову кваліфікацію кримінального правопорушення в частині інкримінованого ОСОБА_6 вбивства двох осіб за п.п.1.2,5 ч.2 ст. 115 КК України на ч.2 ст. 119 КК України та призначити покарання в межах санкції даної статті.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і заперечив проти задоволення апеляційних скарг захисника обвинуваченого і представника потерпілих, обвинуваченого і його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і апеляційну скаргу представника потерпілих, заперечивши проти задоволення апеляційної скарги прокурора, представника потерпілих, який підтримав апеляційну скаргу і апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого, заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, захисника в інтересах обвинуваченого, представника потерпілих не підлягають до задоволення з таких підстав.

Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій за п.п. 1,2,5 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України, вид та міра призначеного покарання, ? вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці доказів з точки зору належності, достовірності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

Аналізуючи доводи обвинуваченого, його захисника, представника потерпілих про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 з п.п. 1,2,5 ч.2 ст.115 КК України на ч.2 ст. 119 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 1,2,5 ч.2 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двох малолітніх дітей, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності, із дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у вироку наведено докладні мотиви.

Доводи обвинуваченого, адвоката та представника потерпілих про відсутність будь-яких фактичних даних на підтвердження саме умисності дій ОСОБА_6 щодо заподіяння смерті сторонній особі спростовуються сукупністю встановлених обставин кримінального провадження на підставі досліджених доказів у даному кримінальному провадженні.

Так, суд першої інстанції свій висновок про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів обґрунтував, показаннями обвинуваченого, потерпілих, свідків та дослідивши письмові докази у кримінальному провадженні, обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку належні та допустимі докази.
Обвинувачений ОСОБА_6 , який, відповідно до вироку, виступаючи в судових дебатах зазначив, що не діяв умисно при вказаних вище обставинах, не мав наміру заподіяти смерть малолітнім внукам ОСОБА_13 ОСОБА_12 , до яких дуже добре ставився. Вважає, що вбивство дітей сталося через його необережні дії. Відповідно спільно із захисником вважає, що його дії необхідно кваліфікувати не за ч.2 ст.115, а за ч.2 ст.119 КК України, вбивство двох або більше осіб, вчинене через необережність. Щодо обвинувачення за ч.1 ст.263 та ч.1 ст. ст.263-1 КК України, не заперечив обставин встановлених в судовому засіданні. Підтвердив, що знайшов на околиці смт. Смига, Дубенського району мінометні осколкові міни, зберігав їх в своєму господарстві. Пізніше виготовив саморобні вибухові пристрої типу міні-пастки в саморобних корпусах, які спрацьовують при відкритті кришок корпусів. Погодився із позицією захисника з приводу призначення йому покарання.
Аналогічні пояснення обвинувачений надав і в суді апеляційної інстанції.
Як вбачається з вироку суду потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що перебуваючи в лікарні, йому від дружини стало відомо, що телефонував її брат ОСОБА_14 та повідомив про вибух в майстерні ОСОБА_15 , де загинули їхні діти. Останній не був працевлаштований, заробляв на життя тим, що збирав металобрухт. Підсобне приміщення на території власного домогосподарства використовував лиш він, доступу до нього ніхто не мав, двері закривались за допомогою замків, ключі були лише в обвинуваченого. Знає, що в з майстерні ОСОБА_6 раніше була крадіжна речей, однак йому не відомо, що останній міг зробити вибухівку з метою запобіганням крадіжок. Він не знав, що в майстерні обвинуваченого могла бути розміщена вибухівка. Діти щодня ходили до сім`ї ОСОБА_16 .
Показання потерпілої ОСОБА_8 аналогічні поясненням потерпілого ОСОБА_9 .
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_17 показала, що бувши на роботі, з телефонного дзвінка від сина дізналася, що в майстерні щось вибухнуло і вбило дітей. Приїхавши додому, дізналася, що в підсобному приміщенні від вибуху загинули її онуки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які щодня ходили до їхньої сім`ї, оскільки проживали поруч. Зазначила, що підсобне приміщення (майстерню) використовував лише ОСОБА_20 , ремонтував там взуття і зберігав свої речі, туди ніхто не заходив. Чоловік не попереджав, що в приміщенні майстерні знаходиться заборонена вибухівка. До даного випадку чоловік постійно збирав металобрухт на полігоні, оскільки він цим заробляв на прожиття.
Судом першої інстанції враховано і покази свідка ОСОБА_21 , яка зазначила, про те що в майстерні є пастки їй відомо не було. Повідомила суду, що брат ніколи не казав, що в майстерні є щось небезпечне, туди ніхто не ходив, майстерня була закрита.
Надано відповідну правову оцінку судом і показанням свідка ОСОБА_22 , який вказав, що 13.07.2019 року, приблизно об 11 год. 30 хв., почув вибух, який пролунав з вулиці. Побачив, що майстерня вітчима ОСОБА_20 відкрита. Коли підійшов до майстерні, побачив, що в майстерні на підлозі лежить ОСОБА_18 та ОСОБА_23 поряд зі сейфом без ознак життя. Зазначив, що вказане підсобне приміщення використовував вітчим ОСОБА_20 як майстерню і ремонтував там взуття, в сейфі зберігав свої речі, туди ніхто не заходив. ОСОБА_20 нікого не попереджав, що там є щось заборонене. Про те, що в майстерні є пастки відомо не було, ОСОБА_20 про це нічого не казав. Без дозволу обвинуваченого ніхто до майстерні не заходив. Якщо ОСОБА_20 не було вдома, то майстерня була зачинена, ключі зберігалися в нього. ОСОБА_20 приносив різний металобрухт до господарства де спільно проживають. При цьому йому відомо, що обвинувачений був раніше судимий за зберігання бойових припасів. Діти сестри щодня ходили до будинку, оскільки проживали поруч.
Суд прийшов до вмотивованого висновку, що пояснення потерпілих і свідків є послідовними, та узгоджуються із іншими дослідженими письмовими доказами.
Так, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні навмисного вбивства малолітніх потерпілих доведена дослідженим в судовому засіданні суду першої інстанції відеозаписом огляду місця події господарства в АДРЕСА_1 , відповідно до якого було виявлено трупи малолітніх дітей ОСОБА_13 . ОСОБА_12 , зафіксовані місця їх перебування, наявність чисельних ушкоджень на їх тілах і знаходження великої кількості крові та наявність сейфа в майстерні. На поверхнях стін приміщення, сейфі наявні ушкодження, які характерні для ушкоджень, що виникли в наслідок дії уламкової дії вибуху. Даним оглядом було обстежено приміщення, на предмет наявності інших вибухонебезпечних предметів. Під час огляду вмісту сейфу, виявлені скриньки з надписами «Золоті монети», «Срібні монети», були вилучені, ключі, фрагменти корпусу вибухового пристрою інші вибухонебезпечні предмети схожі на снаряди. Зроблені змиви речовини схожої на кров, змиви кіптяви.
Також судом враховано дані дослідженого протоколу огляду місця події від 13.07.2019 року, з якого вбачається, що із господарства, де проживає ОСОБА_6 були вилучені скриньки із частинами мінометної міни із прилаштованим предметом схожим на підривач, які були підірваті, тобто знешкоджені.
Звернуто увагу суду і на те, що оглянутим відеозаписом місця події в АДРЕСА_1 , який проведено слідчим за участі спеціаліста 14.07.2019, підтверджується вилучення вибухових предметів, боєприпасів які зберігав ОСОБА_6 .
Висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 № 105 від 27.08.2019 встановлено, що заподіяні проникаючі вогнепальні вибухові поранення голови, грудей живота, були небезпечним для життя в момент заподіяння і за цією ознакою належать до тяжких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_12 наступила внаслідок вибухової травми у вигляді чисельних осколкових проникаючих поранень голови, грудей і живота із зовнішньою кровотечею з розвитком масивної крововтрати. Між пораненням голови, грудей і живота із ушкодженнями внутрішніх органів та настанням смерті ОСОБА_12 , існує прямий причиново-наслідковий зв`язок.
Відповідно результатам судово-імунологічної експертизи крові з трупа встановлено, що кров ОСОБА_12 належить до групи А з ізоглютоніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0.
Висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 № 106 від 27.08.2019 підтверджує, що заподіяні проникаючі вогнепальні вибухові поранення голови, грудей живота, були небезпечним для життя в момент заподіяння і за цією ознакою належать до тяжких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_13 наступила внаслідок вибухової травми у вигляді чисельних осколкових проникаючих поранень голови, грудей і живота із ушкодженням внутрішніх органів, що супроводжувалися виразною внутрішньою та зовнішньою кровотечею з розвитком масивної крововтрати. Між пораненням голови, грудей і живота із ушкодженнями внутрішніх органів та настанням смерті ОСОБА_13 , існує прямий причиново-наслідковий зв`язок. Смерть ОСОБА_13 після отримання зазначених ушкоджень настала в досить короткий проміжок часу (який може вимірюватись секундами) і своєчасна кваліфікована медична допомога в таких випадках є неефективною.
Відповідно результату судово-імунологічної експертизи крові з трупа встановлено, що кров ОСОБА_13 належить до групи О з ізоглютоніном анти-А, анти -В за ізосерологічною системою АВ0.
За даними висновку судової комплексної вибухово-технічної експертизи № 4.1-102/4.1-114/19 від 10.10.2019 судом встановлено, що предмети, які були вилучені за місцем проживання ОСОБА_6 до підриву спеціалістами вибухотехніками, являлись двома корпусами 50 мм мінометних осколкових мін (споряджених вибуховою речовиною) та відносились до категорії вибухових речовин. На наданих на експертизу уламках наявні залишки бризантної вибухової речовини.
Як вбачається з вироку суду висновком судової комплексної вибухово-технічної експертизи № 4.1-100/4.1-112/19 від 31.10.2019 підтверджується, що в складі нашарувань речовини, що наявна на представлених на експертизу металевих уламках, уламках корпусу вибухового пристрою наявні сліди вибухового перетворення (продукти вибуху) бризантної вибухової речовини «тротил».
Судом враховано і дані висновків судової комплексної вибухово-технічної експертизи № 4.1-101/4.1-113/19 від 27.09.2019 щодо дослідження наданих на експертизу предметів, вилучених за місцем проживання ОСОБА_6 , якими підтверджено, що вони є відповідними вибуховими пристроями, споряджені зарядами вибухової речовини, придатні до здійснення вибуху.
Надано судом відповідну оцінку і висновку судової комплексної вибухово-технічної експертизи № 4.1-103/4.1-115/19 від 19.09.2019 щодо підтвердження наявності в складі речовини, вилученої 14.07.2019 під час огляду за адресою: АДРЕСА_1 , вибухової речовини промислового виготовлення «тротил», яка за наявності засобу підриву, придатна для здійснення вибуху.
Згідно дослідженого судом висновку судової комплексної вибухово-технічної експертизи № 4.1-107/4.1-117/19 від 30.09.2019 наданий на експертизу предмет (вилучений за місцем проживання ОСОБА_6 є саморобним вибуховим пристроєм виготовленим на основі корпусу 50-мм мінометної осколкової міни, який був споряджений зарядом вибухової речовини тротил. Наданий саморобний вибуховий пристрій, придатний для здійснення вибуху.
Судом враховано, що із висновку судової медико-криміналістичної експертизи №107-мк від 14.08.2019 слідує, що на шкіряному клапті з передньої поверхні живота від гр. ОСОБА_13 , 2006 р.н., виявлено одну нескрізну рану, з ознаками забійнорваної. Рана виникла в наслідок однієї травматичної дії, твердим тупим предметом із обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути уламок вибухового пристрою внаслідок його вибуху. Із висновку судової медико-криміналістичної експертизи №115-мк від 13.09.2019 слідує, що чисельні нескрізні розриви трикотажу футболки та трусів, тканини штанів а також матеріалу взуття ОСОБА_24 , виникли внаслідок травматичної дії твердих тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею з дуже великою силою, якими є уламки вибухового пристрою внаслідок його вибуху та вторинні снаряди. Виникнення даних пошкоджень одягу та взуття внаслідок вибуху вибухового пристрою на основі міни або снаряду не виключено. Із висновку судової медико-криміналістичної експертизи №114-мк від 06.09.2019 слідує, що на предметах одягу ОСОБА_12 , 2007 р.н. виявлені пошкодження на трикотажі майки більше 30, шортів більше 15, трусів 4, які виникли внаслідок травматичної дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, зі значною силою, якими є уламки вибухового пристрою та вторинні снаряди у напрямку спереду назад. Виникнення даних пошкоджень одягу внаслідок вибуху вибухового пристрою на основі міни або снаряду не виключено. Згідно висновків експертів №2.2-78/19 від 15.08.2019, №2.2-77/19 від 12.08.2019 судової імунологічних експертиз походження крові в змиві від ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_25 ІНФОРМАЦІЯ_2 не виключається.
Протоколом слідчого експерименту з ОСОБА_6 та дослідженим відеозаписом до нього, встановлено, що останній показав на місці події, де зберігав бойові припаси, вибухові речовини та вибухові пристрої. При цьому суд прийшов до висновку, що вказані свідчення зафіксовані у вказаному протоколі та на відеозаписі повністю відповідають обставинам події, надавались обвинуваченим безпосередньо на другий день після події за участю захисника.
Судом не залишено без уваги і дані висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 108 від 18.09.2019 (комісії експертів психіатрів, судового експерта психолога), згідно якого ОСОБА_6 психічною хворобою не страждає, виявляє шизотиповий розлад у особи з примежовим інтелектуальним розвитком, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій хронічними психічними захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, виявляв шизотиповий розлад у особи з примежовим інтелектуальним розвитком. Наявні у нього порушення в емоційно-вольовій сфері та порушення в мисленні мали значний вплив у досліджуваній ситуації на раціональність прийняття ним рішень, усвідомлення власного місця і ролі в цій ситуації, передбачення наслідки своїх дій та здатність регулювати свою поведінку. Під час інкримінованих дій ОСОБА_6 не повною мірою міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. Індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_6 не вплинули на його свідомість і поведінку в досліджуваній ситуації. В досліджуваній ситуації у стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані, що істотно вплинув на свідомість і поведінку, не перебував.
Як вбачається з вироку суду допитана в судовому засіданні в режимі відеоконференції експерт-психолог ОСОБА_26 , підтримала вказаний вище висновок стаціонарної судово-психіатричної експертизи.
З огляду на викладене суд прийшов до обґрунтованих висновків, що обвинувачений незаконно виготовив чотири саморобні вибухові пристрої в саморобних корпусах, які спрацьовують при відкритті корпусів, які розмістив як пастки для злодіїв у металевих шафах в підсобному приміщенні на території власного домогосподарства, за адресою: АДРЕСА_1 , та хоча і не бажав настання смерті малолітніх онуків ОСОБА_18 та ОСОБА_23 , однак, свідомо припускав. Тобто діяв з непрямим умислом настання таких наслідків, оскільки міг розуміти, що після спрацювання саморобних (виготовлених ним) вибухових пристроїв, неодмінно хтось може отримати тілесні ушкодження або загинути.
Судом враховано і усвідомлену ціль ОСОБА_6 поставити вибуховий пристрій, з метою пастки для викрадачів його майна із майстерні, кількість виготовлених обвинуваченим саморобних вибухових пристроїв та їх велику травматичну дію в момент вибуху, наслідки які настали від його дій кількість отриманих пошкоджень на тілах загиблих, їх локалізація та миттєва смерть після вибуху.
Усі наведені вище обставини, спростовують версію сторони захисту, про те, що обвинувачений, крім інших інкримінованих злочинів, вчинив вбивство малолітніх дітей через необережність.
Бажання сторони захисту здійснити перекваліфікацію судом дій обвинуваченого з п.п. 1, 2, 5 ч.2 ст.115 КК України на ч.2 ст.119 КК України, судом розцінено як намагання пом`якшити ОСОБА_6 свою відповідальність за вчинене.
За наведеного суд прийшов до переконливих висновків що органом досудового розслідування вірно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_6 за п.п. 1,2,5 ч. 2 ст.115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двох осіб, малолітніх дітей, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб; за ч.1 ст.263 КК України, як носіння зберігання та придбання бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу; за ч.1 ст.263- 1 КК України, а саме незаконне виготовлення бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв.
Обґрунтованість висновків суду не викликає сумніву в своїй правильності та об`єктивності.
Питання про умисел вирішується, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події.
Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумово усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.
На відміну від умисного вбивства, вбивство з необережності має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.
Апеляційним переглядом встановлено, що доводи обвинуваченого та його захисника, а також представника потерпілих про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_6 з п.п. 1, 2, 5 ч.2 ст.115 КК України на ч.2 ст.119 КК України, є безпідставними, виходячи з наведених вище досліджених судом першої інстанції доказів, враховуючи спосіб, засоби вчинення злочину та мету обвинуваченого виготовлення вибухових пристроїв в саморобних корпусах з відповідними надписами, а саме, «золоті монети», «срібні монети», як пасток для злодіїв.
Обговорюючи доводи апеляційних скарг щодо призначеного покарання ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до наступних висновків.
Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України, випливає, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Також слід зазначити, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Крім того, колегія суддів бере до уваги правову позицію, зазначену в постанові Верховного Суду України від 14.04.2016 року, відповідно до якої Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 634/609/15-к).

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального закону щодо призначення покарання.

Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував, що відповідно до ст.12 КК України вчинені злочини обвинуваченим відносяться до тяжких та особливо тяжкого злочину, настання наслідків від їх вчинення - загибель двох малолітніх дітей, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше до кримінальної відповідальності притягувався за ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України, однак відповідно до ст.89 КК України є особою яка не має судимості, його вік, якому більше шістдесяти років, стан його психічного здоров`я. Згідно довідки КП РОЦПЗН», на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога в Дубенському психонаркологічному відділенні «РОЦПЗН» не перебуває. Згідно відомостей Кременецької районної комунальної лікарні, обвинувачений перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: F70, являється інвалідом 2-ї групи довічно. Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Думку потерпілих про призначення обвинуваченому покарання без позбавлення волі із відбуттям покарання у кримінально- виконавчій установі та відсутність до нього претензій про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням. За наведених обставин, суд обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому реального позбавлення волі, в межах санкцій частин статей за інкриміновані злочини та необхідності призначення остаточного покарання, згідно вимог ч.1 ст.70 КК України, з застосуванням принципу поглиненням менш суворого покарання більш суворим.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 65 КК України, а призначене покарання згідно ст. 50 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 2 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право кожного громадянина на життя охороняється законом. Відповідно до ст. ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Також колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Істотних порушень норм КПК України, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну оскаржуваного вироку, під час перевірки кримінального провадження в апеляційному порядку не встановлено.

Вирок суду за своїм змістом є обґрунтованим, вмотивованим та законним.

Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційних скарг колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, ?
УХВАЛИЛА :
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 06 липня 2021 року стосовно ОСОБА_6 за п.п. 1,2,5 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ? без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_6 ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3