Провадження № 11-сс/4808/7/22
Категорія ст.303 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

представника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою слідчого судді повернуто ОСОБА_9 скаргу на постанову про закриття кримінального провадження від 31.05.2018 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 10.12.2021 року та призначити новий судовий розгляд скарги ОСОБА_9 від 09.12.2021 року слідчим суддею Івано-Франківського міського суду.

Зокрема, адвокат зазначає, що слідчим відділом Івано-Франківського відділення поліції ГУ НП в Івано-Франківській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0002120 від 26.05.2017р., за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за заявою ОСОБА_10 . А саме про те, що гр. ОСОБА_11 заволоділа його коштами в сумі 4000 дол. США, що були виручені від продажу його власної квартири.

Адвокат вважає, що ухвала слідчого судді є наслідком порушення процесуальних прав ОСОБА_9 , оскільки скаржниця хоча і не визнана органом досудового розслідування та слідчим суддею потерпілою особою, але в дійсності є такою. Адже, ОСОБА_9 з покійним потерпілим ОСОБА_10 , після продажу належного йому на праві власності житла по АДРЕСА_1 , проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, і гроші в сумі 4000 доларів США, якими шахрайським шляхом заволоділа гр. ОСОБА_11 , фактично були їх спільною з ОСОБА_12 власністю та призначались на потреби дітей, тобто, відповідно до ст. 55 КПК України, ОСОБА_9 , внаслідок незаконних дій ОСОБА_11 понесла матеріальні та моральні збитки, а значить повинна бути визнана потерпілою в межах кримінального провадження № 10002120 від 26.05.2017р.

Представник скаржниці посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є наслідком неповноти судового розгляду. Так, через повернення скарги ОСОБА_9 залишились недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Фактично були відхилені клопотання скаржниці щодо витребування з СВ Івано-Франківського РУП та дослідження в судовому засіданні матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №0002120, в яких зі слів ОСОБА_9 повинні знаходитись і заява про визнання її потерпілою та копія довіреності від 20.03.2017р., якою ОСОБА_10 уповноважував ОСОБА_12 представляти його в усіх установах та судах з усіма процесуальними правами потерпілого, позивача, третьої особи тощо. Такі процесуальні документи однозначно підтверджують право скаржниці на оскарження ухвали про закриття кримінального провадження від 31.05.2018р. Законність такого висновку є участь ОСОБА_13 в якості представника потерпілого ОСОБА_10 на підставі довіреності від 20.03.2017р. в судовому засіданні колегії суддів Івано-Франківського апеляційного суду 26.04.2018р. Копія зазначеної ухвали апеляційного суду була додана до скарги, проте залишилась поза увагою слідчого судді.

Під час апеляційного розгляду:

- представник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити;

- прокурор заперечив з приводу апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні, поряд з іншим, можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчим відділом Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області проводилось досудове розслідування в кримінальному провадженні №10002120 від 26 травня 2017 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за заявою ОСОБА_10 від 16.03.2017 року.

Зокрема, у своїй заяві про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_10 повідомляв про те, що гр. ОСОБА_11 шляхом обману та зловживання довірою заволоділа його грошовими коштами в сумі 4000 доларів США, які він отримав від продажу своєї квартири АДРЕСА_2 .

В подальшому, слідчим відділом Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області проводилось досудове розслідування в межах кримінального провадження №10002120, за наслідками якого 28 липня 2017 року винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

ОСОБА_10 оскаржив до слідчого судді постанову про закриття кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 16 квітня 2018 року було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_10 на постанову про закриття кримінального провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2018 року за апеляційною скаргою ОСОБА_10 скасовано ухвалу слідчого судді та постанову про закриття кримінального провадження.

Як слідує з матеріалів провадження постановою слідчого від 31 травня 2018 року кримінальне провадження №10002120 від 26 травня 2017 року було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

09 грудня 2021 року ОСОБА_9 оскаржила в порядку ст. 303 КПК постанову про закриття кримінального провадження від 31.05.2018 року.

Ухвалою слідчого судді від 10 грудня 2021 року скаргу повернуто ОСОБА_9 , оскільки вона не мала права її подавати.

В апеляційній скарзі адвокат стверджує, що ОСОБА_9 повинна бути визнана потерпілою в кримінальному провадженні №10002120 від 26 травня 2017 року, оскільки ОСОБА_10 , за заявою якого були внесені відомості про злочин до ЄРДР, був її колишнім чоловіком, але після продажу належного йому на праві власності житла по АДРЕСА_1 , вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, і 4000 доларів США, отримані від продажу квартири та якими шахрайським шляхом заволоділа гр. ОСОБА_11 , фактично були їх спільною власністю та призначались на потреби їхніх дітей. При цьому, адвокат вказує, що довіреністю від 20.03.2017р. ОСОБА_10 уповноважив ОСОБА_12 представляти його інтереси в усіх установах та судах з усіма процесуальними правами потерпілого, позивача, третьої особи тощо, що підтверджується ухвалою апеляційного суду від 26.04.2018 року. Також зазначає, що після смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_12 хотіла дізнатись про хід досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, проте їй повідомлено, що провадження закрито постановою слідчого від 31.05.2018 року, але її копію не можуть надати, оскільки вона не є потерпілою особою.

За змістом ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

При цьому, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків.

Участь ОСОБА_12 в апеляційному розгляді 26 квітня 2018 року за апеляційною скаргою ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді від 16 квітня 2018 року та постанову про закриття кримінального провадження від 28 липня 2018 року свідчить про те, що ОСОБА_12 знала про існування вищевказаного кримінального провадження, однак не зверталась до органу досудового розслідування про визнання її потерпілої та фактично погоджувалась з тим, що єдиним потерпілим по вказаному кримінальному провадженню було визнано ОСОБА_10 .

Зважаючи на те, що ОСОБА_12 не визнана потерпілою у кримінальному провадженні №10002120, а її представництво потерпілого ОСОБА_10 за довіреністю припинилося у зв`язку зі смертю останнього, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку проте, що скарга на постанову про закриття кримінального провадження подана особою, яка не має права подавати скаргу, а тому на підставі п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України, підлягає поверненню.

Колегія суддів критично ставиться до доводів адвоката про те, що слідчий суддя повинна була розглянути скаргу по суті, оскільки обставини, які свідчили про неможливість розгляду скарги були встановлені під час судового засідання.

При вирішанні питання про можливість визнання ОСОБА_12 особою, яка за законом має право на оскарження постанови про закриття кримінального провадження, колегія суддів враховує, що рішеннями Європейського суду визначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України», справа «Трух проти України» ).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (справа «Пономарьов проти України»).

Разом з тим, зі змісту матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_12 більше ніж три роки не вживала ніяких заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй провадження та не приймала ніяких заходів щодо захисту своїх інтересів.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що строки досудового розслідування чітко встановлені кримінальним процесуальним законом і мають певні часові обмеження, що свідчить про необхідність вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого провадження та мати можливість своєчасно оскаржити дії органу досудового розслідування у встановленому законом порядку і захистити свої права.

Разом з тим, вищевказана бездіяльність ОСОБА_12 щодо захисту своїх інтересів протягом тривалого часу додатково підтверджує правильність висновків суду першої інстанції про те, що вона не має право на оскарження постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 31 травня 2018 року.

Колегією суддів не встановлено істотних кримінальних процесуальних порушень, які свідчать про необхідність скасування ухвали слідчого судді.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу адвоката залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5