н/п 1-кс/953/8325/21
"28" серпня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно громадянин ОСОБА_5 придбав 20.05.2021 у ОСОБА_4 (труп якого виявили 15.05.2021) вищевказану квартиру з використанням документів потерпілого, про що нотаріусом «Л» посвідчено договір купівлі-продажу №1797 від 20.05.2021.
Таким чином, правочин з вказаною квартирою від імені ОСОБА_4 , за допомогою його особистих документів (паспорта громадянина України, коду), а також документів на квартиру потерпілого вчинено через 5 днів після настання його смерті, при цьому його паспорт вилучено 15.05.2021 під час огляду квартири працівниками поліції.
За таких обставин, орган досудового розслідування обґрунтовано вважає факт безпідставного вибуття вказаної вище квартири з володіння потерпілого, а договір від 20.05.2021 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 незаконним, оскільки згідно із відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вказану вище квартиру не міг вчинити особисто ОСОБА_4 , оскільки його труп 15.05.2021 вже був виявлений.
26.08.2021 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова прокурором у провадженні ОСОБА_3 здійснено тимчасовий доступ до документів відповідно до яких здійснено договір-купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 від 20.05.2021. Відповідно до оригіналів отриманих документів у нотаріуса, продаж вказаної квартири здійснювався 20.05.2021 у присутності ОСОБА_6 , власника квартири ОСОБА_4 труп якого було виявлено за 5 днів до цього, та з використанням документів останнього (паспорта громадянина України, коду та документів на вищевказану квартиру) та приватного нотаріуса ОСОБА_7 .
Під час досудового розслідування встановлено, що 28.07.2021 вищевказана квартира АДРЕСА_3 ОСОБА_6 з метою отримання незаконного прибутку та уникнення арешту квартири була продана гр. ОСОБА_8 , на підставі договору купівлі-продажу №1938 від 28.07.2021.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником вищевказаної квартири є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Таким чином, вказана квартира є предметом злочинної діяльності у цьому кримінальному провадженні.
Слідчий суддя, дослідивши надані докази, вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню , виходячи з наступного.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказі.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Стороною обвинувачення доведено, що вказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом кримінального правопорушення, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
За вказаних прокурором у клопотанні обставин, які внесені до ЄРДР та на теперішній час здійснюється досудове розслідування, вказана квартира може бути об`єктом кримінально протиправних дій.
Тому, вказане майно підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абз. 1 ч.1 ст.170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись ст. 107, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
Накласти арешт на трьох кімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_8 (договір № 1938 від 28.07.2021р.), шляхом заборони відчуження, розпорядження, користування нею до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Відповідно до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1