Провадження № 1-кс/522/9187/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2021 року Слідчий суддя місцевого Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю захисника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 і інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26.08.2021 року у кримінальному провадженні № 0000190, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні СУ СБУ в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 0000190 від 17.10.2019 року за ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Так, 12.08.2021 р. працівниками УСБУ в Одеській області були проведений обшук в пункті продажу лікарських засобів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 (адреса відповідно тексту протоколу обшуку).

В ході проведення обшуку, були вилучені лікарські препарати, на які в подальшому було накладено арешт слідчим суддею Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_6 (справа 522/18332/19). Приміщення, в якому був проведений обшук використовується ФОП ОСОБА_5 для провадження господарської діяльності, а вилучене майно належить їй на праві приватної власності. З моменту звернення органу досудового розслідування до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, ОСОБА_5 набула статусу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт (далі по тексту третя особа).

Так, третя особа вважає, що арешт на майно був накладений необґрунтовано, та всупереч положенням КПК України, у зв`язку з чим, стверджує що існують підстави для скасування арешту.

Свою позицію, третя особа обґрунтовує наступним.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Третя особа зазначає, що органом досудового розслідування проводиться досудове розслідування за ч. 1 ст. 258-3 КК України - створення терористичної групи чи терористичної організації, керівництво такою групою чи організацією або участь у ній, а так само організаційне чи інше сприяння створенню або діяльності терористичної групи чи терористичної організації.

Однак, орган досудового розслідування обґрунтовує необхідність накладення арешту на вилучені лікарські препарати тим, що суб`єкт господарювання реалізує вказані препарати без передбачених Законом сертифікатів та дозволів на реалізацію такої продукції, в тому числі без відповідної ліцензії. Крім того, на думку органу досудового розслідування, грошові кошти виручені від продажу цих препаратів, невстановленими особами перенаправляються на територію т.зв. «ДНР» та «ЛНР». Третя особа вважає, що саме порушення питання про накладення арешту на вилучене майно, не відповідає об`єктивній стороні злочину, який є предметом розслідування.

Крім того, на думку третьої особи, орган досудового розслідування слідчі підрозділи УСБУ в Одеській області виходять за межі проведення досудового розслідування, та фактично здійснюють перевірку ведення господарської діяльності ФОП ОСОБА_5 , у зв`язку з чим і вилучили належне останній майно.

Також, третя особа зазначає, що клопотання слідчого побудоване виключно на припущеннях.

Відтак, на думку третьої особи, у слідчого судді не було підстав для задоволення клопотання про арешт майна.

Крім того, заявник вказує, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, та не вмотивованою.

В судове засідання з розгляду клопотання про скасування арешту майна з`явився представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, який підтримав доводи, викладенні в клопотанні та просив клопотання задовольнити, та скасувати арешт майна.

Слідчий, прокурор в засідання не з`явились, та про причини неявки не повідомили, хоча були повідомлені про дату та час засідання належним чином.

Слідчий суддя вважає, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Під час розгляду клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя, який проводить розгляд клопотання встановив, що фактично, арешт на майно був накладений у зв`язку з тим, що вилучені медичні препарати мають ознаки речових доказів та підпадають під критерії ст. 98 КПК України.

Однак, проаналізувавши зміст ухвали слідчого судді про накладення арешту, не встановлено, з яких саме підстав вилучене майно було віднесено до категорії речових доказів. В ухвалі про арешт майна не зазначені посилання на ті обставини, з яких слідчий суддя дійшов переконання про приналежність вилученого майна до речових доказів.

Також, органом досудового розслідування не було зазначено, яким саме чином вилучене майно може використовуватися при проведенні досудового розслідування в подальшому.

Натомість, третю особу було тимчасово позбавлено права володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, у зв`язку з його вилученням.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, накладення арешту на об`єкт права власності є позбавленням його власника можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Розглянувши клопотання, вислухавши заявника, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься змагальність сторін.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано наступне: «оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку та в порядку, встановлених законом.

Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, слідчий суддя дійшов висновку про те, що при вирішенні питання про накладення арешту, орган досудового розслідування не обґрунтував та не надав жодних об`єктивних доказів на підтвердження правомірності та наявності підстав для вилучення майна, не обґрунтував необхідність накладення арешту на майно.

Положення статті 174 КПК України надають слідчому судді право скасовувати раніше накладений арешт на майно, в разі якщо слідчий суддя дійде висновку про те, що арешт був накладений необґрунтовано.

Так, вивчивши зміст клопотання третьої особи, матеріали які були додані до клопотання, заслухавши думку учасників процесу, слідчий суддя приходить висновку що необхідно задовольнити клопотання третьої сторони про скасування арешту, та припинити незаконне обмеження прав третьої особи, в частині володіння, користування та розпорядження належним їй майном.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 22, 98, 131-132, 170, 173-174, 318-380 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 і інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26.08.2021 року у кримінальному провадженні № 0000190 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений на майно, яке було вилучено в ході проведення обшуку 12.08.2021 року в пункті продажу лікарських засобів «Аптека» за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_6 , та на яке в подальшому був накладений арешт ухвалою слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_6 від 26.08.2021 р. (справа № 522/18332/19, провадження 1-кс/522/8243/21).

Скасувати арешт на все майно за переліком, наведеному в протоколі обшуку від 12.08.2021 року та додатках до нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:

15.09.2021