н/п 1-в/644/ 38 /22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 лютого 2022 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, раніше неодноразово судимого, засудженого 17.04.2019 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 393 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, про зарахування у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення та умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

В С Т А Н О В И В :
До Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 в якому засуджений просить зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з 20.02.2019 року по 17.05.2019 року, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України.

В обґрунтування клопотання засуджений зазначив, що він відбуває покарання в Державній установі «Харківська виправна колонія (№ 43)», яке призначене вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.04.2019 року за ч. 1 ст. 393 КК України до якого частково приєднано не відбуту частину покарання призначеного за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2017 рокувідповідно до вимог ст. 71 КК України. Початок строку відбування покарання рахується з 17.04.2019 року.

Засуджений в клопотанні посилається на те, що в період відбування покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2017 року, за злочин вчинений ним в 2016 році, в 2019 році він вчинив новий злочин, передбачений ч. 1 ст. 393 КК України у зв`язку з чим, його було етаповано з Оріхівської виправної колонії № 88 Запорізької області до Слідчого ізолятора № 11 Запорізької області для судового розгляду кримінального провадження за ч. 1 ст. 393 КК України. Оскільки до призначеного за останнім вироком покарання приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком, засуджений просить зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з 20.02.2019 року по 17.05.2019 року.

Крім того, засуджений просив застосувати до нього ст. 81 КК України про умовно дострокове звільнення, оскільки адміністрацією колонії йому було відмовлено в направленні до суду подання про умовно-дострокове звільнення.

В судовому засіданні засуджений клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених в ньому.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання з тих підстав, що засуджений відбуває покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України, який був ним вчинений 01.01.2019 року в період відбування покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2017 року за ч. 2 ст. 186 КК України, тобто після набрання чинності Закону № 2046-VIII від 18.05.2017 року, який набрав чинності 21.06.2017 року. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до засудженого ОСОБА_4 під час дії попередньої редакції Закону по даному кримінальному провадженню не застосовувався. Прокурор також заперечував проти задоволення клопотання засудженого про умовно дострокове звільнення, посилаючись на відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення. Також прокурор зазначив, що ОСОБА_4 раніше був неодноразово засуджений за вчинення умисних корисливих злочинів, а також 21.04.2016 року звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, однак належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України за який вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2017 року йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Дослідивши клопотання та матеріали особової справи засудженого, вислухавши думки засудженого та прокурора, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537, ч. 1, ч. 2 ст. 539 КПК України вирішення питань пов`язаних зі звільненням від покарання і пом`якшенням покарання стосовно особи, що відбуває покарання, у відповідність з законом, який пом`якшує покарання або звільняє від покарання, вирішується судом, у межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VII від 26.11.2015 року, яка діяла до набрання чинності Закону № 2046-VIII від 18.05.2017 року, який набрав чинності 21.06.2017 року) зазначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Вироком Оріхівського районного судом Запорізької області від 17.04.2019 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України, який був ним вчинений 01.01.2019 року, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання призначеного за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2017 рокута остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. До набрання вироком законної сили у відношенні ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не обирався. Початок строку відбування покарання за вироком Оріхівського районного судом Запорізької області від 17.04.2019 року, рахується з 17.04.2019 року.

Вирок Оріхівського районного судом Запорізької області від 17.04.2019 року в апеляційному порядку не оскаржувався.
Відповідно до розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Оріхівського районного судом Запорізької області від 17.04.2019 року набрав законної сили 18.05.2019 року.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ухвалою Оріхівського районного судом Запорізької області від 02.11.2020 року про роз`яснення вироку від 17.04.2019 року, засудженому ОСОБА_4 роз`яснено, що стаття 72 КК України до нього не була застосована судом у зв`язку із тим, що при складанні покарань за ч.1 ст.71 КК України судом до уваги було взято невідбутий строк покарання за попереднім вироком суду станом на 17.04.2019 року, а також із тих підстав, що до ОСОБА_4 не було застосовано попереднє ув`язнення.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30.03.2021 року, ухвалу Оріхівського районного судом Запорізької області від 02.11.2020 року про роз`яснення вироку залишено без змін.

Крім того, ухвалою Оріхівського районного судом Запорізької області від 01.03.2018 року засудженому ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з тих підстав, що вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2017 року за ч. 2 ст. 186 КК України, засудженому ОСОБА_4 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення за період з 06.12.2016 року по 20.06.2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_4 починаючи з 12.11.2021 року відбуває покарання у Державній установі «Харківська виправна колонія (№43)».

На підставі викладеного, суд, керуючись ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 2046-VIII від 18.05.2017 року, який набрав чинності 21.06.2017 року), вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VII від 26.11.2015 року) за період з 20.02.2019 року по 17.05.2019 року із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, задоволенню не підлягає.
ОСОБА_4 засуджений вироком Оріхівського районного судом Запорізької області від 17.04.2019 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України, який був ним вчинений 01.01.2019 року, тобто після набрання чинності Закону № 2046-VIII від 18.05.2017 року, який набрав чинності 21.06.2017 року. Міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ухвалення вироку по даному кримінальному провадженню не застосовувалася.
Висновки суду щодо відмови в перерахунку строку попереднього ув`язнення за вказаний період, також узгоджуються з позицією викладеною в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року, відповідно до якої, якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21.06.2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону), відповідно до якого попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження особи до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Щодо клопотання засудженого про застосування до нього ст. 81 КК України про умовно-дострокове звільнення, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому вирішальним фактором при прийнятті судом рішення про застосування до засудженого ст. 81 КК України, є не відбуття певної частини строку покарання засудженим, а саме те, що засуджений своєю поведінкою за весь період відбування покарання дає підстави вважати, що він змінив свою поведінку і вже став на шлях виправлення.

З наданої ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43) особової справи ОСОБА_4 вбачається, що засуджений раніше неодноразово судимий за скоєння корисливих злочинів. Початок строку відбування покарання рахується з 17.04.2019 року. Кінець строку відбування покарання 17.05.2022 року.

Крім того, ОСОБА_4 21.04.2016 року було звільнено умовно-достроково від відбування покарання, однак засуджений належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України за який вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2017 року йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Фактично ОСОБА_4 відбуває покарання за вчинення кримінального правопорушення в період відбування покарання у виді позбавлення волі, яке призначене за вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.04.2019 року, із урахуванням ч. 1 ст. 71 КК України.

Станом на час розгляду клопотання засудженого, останній характеризується посередньо, підтримує рівні стосунки з іншими засудженими. До виконання передбачених законом вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, повинен ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно з п.17 вказаної Постанови Пленуму при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці і навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також наміри щодо залучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому суд зазначає, що відсутність стягнень у засудженого на час звернення до суду з клопотанням не є тією обставиною, якої достатньо для висновку про те, що засуджений довів своє виправлення, цей факт лише підтверджує обставину звичайного додержання засудженим режиму відбування покарання.

Крім того, суд звертає увагу на те, що на засіданні комісії ДУ «Харківська виправна колонія № 43» з розгляду питань про умовно дострокове звільнення засуджених від 19.05.2021 року (витяг з протоколу № 17), прийшла до висновку не направляти матеріали до суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 оскільки останній не довів своє виправлення.

Інших даних які б свідчили про виправлення засудженого на час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення матеріали особової справи не містять.

Доводи засудженого викладені в клопотанні про можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є непереконливими, оскільки з урахуванням перевірених матеріалів справи, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 5, ч. 5 ст. 72, ст. 81 КК України (в редакції Закону № 838-VII від 26.11.2015 року, яка діяла до набрання чинності Закону № 2046-VIII від 18.05.2017 року, який набрав чинності 21.06.2017 року), суд -

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про зарахування у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення та умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Копію ухвали направити учасникам судового провадження для відома, начальнику ДУ «Харківська виправна колонія (№43)» для долучення до матеріалів особової справи засудженого.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй судового рішення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 15.02.2022 року.

Суддя: ОСОБА_1