УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.08.2021 Справа №607/3831/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні під час судового розгляду кримінального провадження №0002423, стосовно ОСОБА_4 про обвинувачення за ч.1 ст.115 КК України, розглянувши клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 та клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу - тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, -

встановив:

Прокурор ОСОБА_3 подала клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 діб без визначення розміру застави.

У клопотанні зазначено наступне: «Досудовим розслідуванням встановлено, що в обідню пору доби (близько 12 год. 00 хв. 14 год. 00 хв.) 17.12.2020, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_4 , який перебував у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , під час конфлікту, що розпочався на побутовому ґрунті із його бабусею ОСОБА_6 , раптово виник прямий умисел, направлений на умисне протиправне позбавлення життя останньої.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , в обідню пору доби (близько 12 год. 00 хв. 14 год. 00 хв.) 17.12.2020, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , під час словесного конфлікту із останньою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання їх наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально - караними, діючи цілеспрямовано та рішуче, з прямим умислом на вбивство, піднявши ОСОБА_6 , яка через похилий вік самостійно не пересувалась, а виключно за допомогою ходунків для інвалідів, із поверхні підлоги, на яку вона впала в ході конфлікту із ОСОБА_4 , закривши руками органи дихання (рот та ніс) потерпілої, утримував її в такому положенні, внаслідок чого перекрив доступ кисню в дихальні шляхи, що призвело до механічної асфіксії. Після чого, ОСОБА_4 , поклав потерпілу на ліжко, яке знаходилось в кімнаті вказаної квартири та покинув приміщення. Смерть ОСОБА_6 настала внаслідок механічної асфіксії від закриття ОСОБА_4 отворів рота і носа руками на місці вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_6 .
Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ним інкримінованого діяння підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, які знаходяться у матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст.177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим цією ж статтею.
При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховував наявність таких ризиків як:
?у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, обвинувачений може переховуватися від суду;
?незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні;
?вчинити інше кримінальне правопорушення.
Метою продовження строку дії запобіжного заходу до ОСОБА_4 також є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам:
1) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, зокрема, позбавлення волі до п`ятнадцяти років, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності. На підтвердження цього ризику є те, що в підозрюваного відсутні міцні соціальні зв`язки в суспільстві, без постійного місця роботи та джерела доходу.
Згідно з положенням ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
В даному випадку, наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, оскільки він своїми умисними злочинними діями завдав непоправну шкоду позбавив життя потерпілу, яка також, внаслідок свого похилого віку не могла чинити опір злочинцю та захистити себе від посягання.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 узгоджується також з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду у справі за скаргою «Москаленко проти України», де поміж іншого зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено обвинуваченому, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Європейський Суд також визнає, що, враховуючи серйозність висунутих обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Крім того, варто зауважити, що тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягнення цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
2) незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України). Ризиком того, що у разі не продовження строку раніше застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він може незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, адже вказані особи є його родичами та сусідами, тому йому відомі їх анкетні дані, тому перебуваючи на волі, він може незаконно здійснювати на них тиск та погрози, з метою дачі особами неправдивих показів, або відмови від добровільно наданих показань, а сторона обвинувачення не матиме можливості запобігти цьому та перешкоджати протиправним діям.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 23 КПК України про те, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показання речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, зазначений ризик не зменшився, так як вказані вище свідки, інші свідки пригоди чи потерпілий не були допитані в ході судового розгляду даного кримінального провадження та до проведення такого допиту, можуть змінити свої показання, які вони надавали слідчому, на користь підозрюваного.
3) вчинити інше кримінальне правопорушення (п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України).
Зазначений ризик підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 притягувався раніше до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, що характеризує його як особу, яка належних висновків для себе не робить, на шлях виправлення не стає, продовжує вчиняти нові умисні злочини, не зважаючи на законодавчу заборону вчиняти певні дії.
Вищенаведене свідчить про стійку протиправну поведінку обвинуваченого, підвищену суспільну небезпеку та схильність до вчинення злочинів.
Окрім того, відповідно до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад пять років, що узгоджується із санкцією статті за якою обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 ;
Інший запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, обсягу пред`явленого йому обвинувачення. До того ж, не має беззаперечних доказів, які би свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, які передбачені ст. 177 КПК України.
Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбаченого законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Таким чином, в даному кримінальному провадженні наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принципу поваги до особистої свободи підозрюваного ОСОБА_4 .
Крім цього, враховуючи зазначені обставини, а також відповідно до
п.1 ч.4 ст.183 КПК України з врахуванням того, що ОСОБА_4 , підозрюється у скоєнні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, а тому є підстави не визначати розміру застави у даному кримінальному провадженні».
Прокурор ОСОБА_3 пояснила, що підтримує подане клопотання в повному обсязі з мотивів наведених у ньому.
Захисник ОСОБА_5 заперечив, щодо клопотання прокурора, пояснивши, що стороною обвинувачення не доведено обставин, котрі б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не здатен запобігти задекларованим ризикам. Крім цього обвинувачений ОСОБА_4 має постійне місце проживання, являється власником квартири, судимість вказана прокурором є погашеною, тому просить застосувати домашній арешт, оскільки даний запобіжний захід буде спів мірним та забезпечить належну поведінку обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_4 подав клопотання про зміну запобіжного заходу - тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, пояснивши, що він сумарно під вартою перебуває уже 8 місяців, вину в інкримінованому йому злочині не визнає, докази зібрані в ході досудового розслідування вважає недопустимими та неналежними. Крім цього ризики заявлені стороною обвинувачення вважає недоведеними оскільки він не збирається переховуватись від суду тому, що бажає доводити свою невинуватість. Також він не може вплинути на експерта оскільки він уже виніс висновок, який є в матеріалах кримінального провадження. Основні свідки допитані, на інших він не зможе вплинути і при застосуванні домашнього арешту. Крім цього обвинувачуваний ОСОБА_4 пояснив, що перебуваючи під вартою він знаходиться у нерівному становищі із стороною обвинувачення, оскільки немає змоги належно готуватись до судових засідань, подавати пояснення та заперечення згідно вимог чинного КПК України. Тому з огляду на наведені обставини просить задовольнити його клопотання та змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт із носінням електронного браслета.

Захисник ОСОБА_5 підтримав клопотання про зміну запобіжного заходу.

Прокурор ОСОБА_3 заперечила, щодо вказаного клопотання, пояснивши, що усі заявлені ризики продовжують існувати а клопотання про зміну запобіжного заходу є неналежно оформленим, невмотивованим та безпідставним.

Потерпілий ОСОБА_7 заперечив щодо клопотання прокурора.

Заслухавши доводи учасників, дослідивши клопотання сторін та наявні матеріали судового провадження, суд приходить до наступного висновку.
На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2021 року, за клопотанням сторони обвинувачення ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави до 14 травня 2021 року. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 травня 2021 року ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 13 липня 2021 року. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 червня 2021 року, за клопотанням сторони обвинувачення ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці до 28 серпня 2021 року.
В порядку ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Копія клопотання та матеріалів, якими воно обґрунтовується, надається прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. До клопотання мають бути додані: 1) копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання; 2) перелік свідків, яких підозрюваний, обвинувачений вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання, із зазначенням відомостей, які вони можуть надати, та обґрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання; 3) підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання. Слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.
Згідно частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

На думку суду стороною обвинувачення доведено достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, що вбачається із реєстру матеріалів долученого до обвинувального акту. При цього слід зазначити, що відповідно до ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні суспільно небезпечного діяння особливої тяжкості. Йому продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи особливу тяжкість інкримінованого злочину, що може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу.

Також ОСОБА_4 притягувався раніше до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, що може свідчити про те. що ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив, та може вчинити інше кримінальне правопорушення. Вищенаведене свідчить про стійку протиправну поведінку обвинуваченого, підвищену суспільну небезпеку та схильність до вчинення злочинів.

Також, судом досі не допитано усіх свідків, та експертів у кримінальному провадженні, що свідчить про подальше існування ризику щодо впливу на них з метою отримання для себе вигідних свідчень, оскільки в силу вимог ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Крім цього, ОСОБА_4 усвідомлює тяжкість покарання передбаченого законом, яке може бути призначено йому у випадку, якщо прокурор доведе винуватість. Тобто, існує ризик, що обвинувачений може переховуватися від правосуддя, що негативно впливатиме на права учасників та додержання розумності строків та безперервності судового розгляду.

ЄСПЛ через призму рішень зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Наявність декількох ризиків у сукупності, існування яких доведене прокурором унеможливлює застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, оскільки жоден з них не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ним своїх обов`язків.

Проаналізувавши наведене у сукупності суд приходить до переконання про те, що заперечення сторони захисту спростовуються матеріалами справи та доводами прокурора про продовження існування заявлених ризиків.

Крім цього суд звертає увагу на те, що ОСОБА_4 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу, яке за змістом та формою не в повній мірі відповідає вимогам ст. 201 КПК України та не долучив копії матеріалів, якими він обґрунтовує доводи клопотання. Також не знаходять свого підтвердження доводи обвинуваченого про те, що він знаходиться у нерівному становищі із прокурором, що порушує вимоги ст. 22 КПК України щодо змагальності сторін,у зв`язку із перебування під вартою не маючи достатнього технічного забезпечення, оскільки згідно Доручення від 19 січня 2021 року № 54 інтереси обвинуваченого ОСОБА_4 представляє захисник, ОСОБА_5 , який здійснює адвокатські діяльність на підставі рішення Ради адвокаті Тернопільської області від 24.05.2018 року № 182/9. Отже право визначене ст. 59 Конституції України на захист є додержаним.Тому з огляду на наведене у сукупності, ОСОБА_4 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці, враховуючи значний обсяг доказів, які підлягають дослідженню. Щодо клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу слід відмовити у зв`язку із недоведеністю обставин наведених у ньому.

Враховуючи підстави і обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, керуючись ч.4 ст.183 КПК України а також думку учасників, які не клопотали про визначення застави у даному кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини недоцільно визначати заставу.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, Главою 18, ст.331 КПК України, суд,-

постановив:
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу - тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовільнити, ОСОБА_4 продовжити строк тримання під вартою на два місяці до 19 жовтня 2021 року 23 год. 59 хв.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, строк дії ухвали закінчується 19 жовтня 2021 року в 23 год. 59 хв.

Копію ухвали негайно вручити ОСОБА_4 і надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» Міністерства юстиції України.

На ухвалу може бути подана апеляція до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом семи днів з моменту її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий суддяОСОБА_1