ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2038/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/301/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - в порядку викоання вироку
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

за участю обвинуваченого ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

при секретарі ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали провадження №11-кп/817/301/21 за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.08.2021 року про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зарахування терміну попереднього ув`язнення засудженого ОСОБА_6 в строк відбування покарання, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 липня 2020 року у кримінальному провадженні №0000325 від 27.05.2016 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити клопотання про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, в порядку ст.ст.537, 539 КПК України, ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року.

Посилається на те, що судом першої інстанції не застосовано відносно ОСОБА_6 положення пункту ґ ч.5 ст. 72 КК України (у редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року), та вважає, ч.1 ст. 1 Закону України Про попереднє ув`язнення стосується засуджених, які відбувають покарання у загальному порядку, тобто таких на яких не розповсюджується дія пункту ґ ч.5 ст. 72 КК України (у редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року).

Вказує на те, що у судовому засіданні прокурор щодо вирішення даного клопотання покладався на розсуд суду, проте, в ухвалі зазначено, що прокурор заперечив проти його задоволення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати щодо нього положення пункту ґ ч.5 ст. 72 КК України (у редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року), перехувати йому строк попереднього ув`язнення з 01.12.2020 року по даний час та звільнити його з під варти.

Вважає, що судом помилково не застосовано відносно нього положення пункту ґ ч.5 ст. 72 КК України (у редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року) за період його перебування у Чортківській УВП для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження з метою написання касаційної скарги та Луцькому СІЗО з 01.12.2020 року куди його було доставлено згфдно ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 05.01.2021 року з метою проведення слідчих дій у крмінальному провадженні № 0000193 від 7.11.2016 року та не було надано оцінки судовій практиці, на яку посилався його захисник.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити з викладених у них мотивів, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 липня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.2 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі. Крім того на підставі п.1 ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року) в строк покарання, призначеного ОСОБА_6 , зараховано термін його попереднього ув`язнення з 08 червня 2016 року (з моменту його затримання) по дату винесення вироку включно, тобто по 03 липня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 липня 2020 року залишено без змін. Крім того на підставі п. 1 ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) в строк покарання, призначеного ОСОБА_6 , зараховано термін його попереднього ув`язнення з 08 червня 2016 року (з моменту його затримання) по 23 листопада 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 липня 2020 року набрав законної сили 23 листопада 2020 року.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 05 січня 2021 року клопотання засудженого ОСОБА_6 задоволено та залишено його в умовах ДУ «ЧортківськаУВП (№26)» з метою надання можливості ознайомитися в суді з матеріалами кримінального провадження для вирішення питання щодо подання касаційної скарги в порядку ч. 2 ст. 425 КПК України, в межах строку, визначеного ч. 2 ст. 426 КПК України, а також задоволено частково клопотання прокурора ОСОБА_9 від 01.12.2020 року, поданого в порядку п.12 ч.1 ст. 539 КПК України, а саме: після ознайомлення із матеріалами кримінального провадження вирішено перевести засудженого ОСОБА_6 з ДУ «Чортківська УВП (№26)» до Луцького слідчого ізолятора для проведення з ним слідчих дій в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000193 від 07 листопада 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України.

ОСОБА_6 з матеріалами кримінального провадження ознайомився в повному обсязі 24 травня 2021 року, після чого його було етаповано до Луцького слідчого ізолятора для проведення слідчих дій в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000193 від 07 листопада 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання захисника засудженого про перерахунок ОСОБА_6 строку його перебування в Луцькому слідчому ізоляторі, до якого після набрання вироком законної сили його було етаповано з метою проведення слідчих дій та залишення його в Чортківській УВП № 26 для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження як періоду попереднього увязнення згідно ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року з розрахунку 1 день попереднього увязнення дорівнює 2 дням позбавлення волі суд першої інстанції виходив з того що, попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили ( ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення»).Сам факт залишення ОСОБА_6 ухвалою суду від 05.01.2021 року в порядку п.12 ч.1 ст. 539 КПК України, в умовах ДУ Чортківська УВП (№26) з метою ознайомлення із матеріалами кримінального провадження та його подальше переведення та перебування в Луцькому СІЗО з метою проведення слідчих дій в межах іншого кримінального провадження, не може бути підставою для застосування положення п.1 ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року), оскільки таке відбувалось після набрання вироком законної сили.

Аналогічна позиція міститься у висновку Верховного Суду, який висвітлено у постанові від 26.02.2020 року у справі № 497/349/16-к, згідно з яким: ч.5 ст.72 КК України в редакції від 26.11.2015 року визначає правила зарахування у строк покарання строку саме попереднього увязнення, а не будь-якого періоду перебування особи в установах попереднього увязнення. При цьому вказівка у п ґ ч.5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015 року на те, що у строк попреднього увязнення включається строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього увязнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження стосується випадків, коли особа, яка відбуває покарання, до якого вона засуджена в іншому кримінальному провадженні ( іншій кримінальній справі), залишається в установі попереднього увязнення або тимчасово переводиться до неї з метою участі в слідчих діях або судовому розгляді нового кримінального провадження, що прирівнюється до попереднього увязнення в межах цього нового кримінального провадження до набрання вироком законної сили. При цьому, положення п ґ ч.5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015 року не поширюються на час перебування особи в установі попереднього увязнення після набрання вироком законної сили, в тому числі у звязку з участю в касаційному розгляді відповідного провадження, у судових засіданнях щодо розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, щодо розяснення судового рішення чи виправлення в ньому описки, а також щодо вирішення інших питань, що виникають на стадії виконання вироку, адже після набрання вироком законної сили увязнення вже не є попереднім. Протилежне тлумачення суперчило б самій суті поняття попереднє увязнення.

Також місцевим судом враховано роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11.01.2016 р. за вих. №223 20/0/4 16, у яких зазначено, що попереднє увязнення в розумінні положень ст.1 ЗУ Про попереднє увязнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

З огляду на вищенаведене, висновок місцевого суду про те, що після вступу вироку в законну силу не підлягає зарахуванню засудженому строк перебування в установі попереднього увязнення в тому самому провадженні є правильним.

Посилання апелянтів на те, що судом першої інстанції не було надано оцінки судовій практиці, на яку посилалась сторона захисту, до уваги не беруться, оскільки суд не наділений повноваженнями давати оцінку судовим рішенням, які набрали законної сили.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали місцевого суду, а відтак не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим апеляційні скарги захисника та засудженого не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.08.2021 року про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про зарахування засудженому ОСОБА_6 строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді