Справа № 487/6180/21
Провадження № 1-кс/487/5152/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2021 року

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , в присутності підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку EasyCon (веб посилання: vkz.court.gov.ua) з (логін користувача: ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер телефону НОМЕР_1 ) за участю прокурора ОСОБА_3 клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м.Миколаєв ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню №0000043 від 03.08.2021 року,за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.368 КК України
ВСТАНОВИВ :

03.09.2021 року слідчий слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м.Миколаєв ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий зазначає, що в проваджені Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м.Миколаєв перебувають матеріали кримінального провадження за №0000043 від 03.08.2021 за підозрою ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Так, ОСОБА_4 , підозрюється в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе, за не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої йому влади та службового становища, поєднаному з вимаганням такої неправомірної вигоди.

01.09.2021 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Крім того, в клопотанні вказано, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1,2,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовують застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, посилаючись на неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якої міри запобіжного заходу ніж тримання під вартою, просив задовольнити клопотання.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 просив застосувати більш м`який запобіжний захід, посилаючись на те, що його підзахисним має стійкі соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей 2007,2008 та 2017 року народження, у скоєному кримінальному правопорушенні вину свою визнав та розкаявся.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника та просив обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думки сторін кримінального провадження, суддя вважає, що вказане клопотання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В судовому засіданні встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією в м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000043 від 03.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів, крім інших, відносяться органи охорони державного кордону та інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів, крім інших, відносяться органи охорони державного кордону та інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Згідно положень ст.ст. 1, 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» - Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, який здійснює забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.

З 28.07.2020 прапорщик ОСОБА_4 проходить військову службу за контрактом на посаді старшого техніка інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення зв`язку відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » І категорії (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 , у військовому званні «штаб-сержант».

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, та проходячи її на вказаній посаді, ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції та законів України, знати та виконувати службові обов`язки, які визначаються статутами Збройних Сил України, відповідними положеннями та інструкціями, бути хоробрим і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших військовослужбовців.

Водночас, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 10, 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України», контракту про проходження громадянином України військової служби в Державній прикордонній служби України на посадах сержантського і старшинського складу від 06.06.2021, ОСОБА_4 займаючи свою посаду, зобов`язаний додержуватись Конституції України, законів України, статутів Збройних сил України, кодексу професійної етики військовослужбовця Державної прикордонної служби України та інших нормативно-правових актів за питань, що регламентують проходження військової служби, а також виконувати накази старших начальників. Крім того, ОСОБА_4 , повинен виконувати службові обов`язки військовослужбовця, дотримуватись вимог військової дисципліни, визначеного в органі ДПСУ розпорядку дня, не допускати корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, не використовувати своє службове становище з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки-пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб.

Разом з тим, ОСОБА_4 зобов`язаний дотримуватися вимог Кодексу доброчесної поведінки персоналу Державної прикордонної служби України, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, уміло поєднувати повсякденну вимогливість з дотриманням прав і свобод та відомчих стандартів культури.

Відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу», ОСОБА_4 заборонено: приймати будь-які предмети (речі) від будь-яких осіб та передавати предмети (речі) будь-кому, якщо інше не встановлено законодавством України; надавати переваги в перетинанні державного кордону особам, транспортним засобам та вантажам; мати при собі грошові кошти понад розміру, встановленого окремим розпорядчим актом адміністрації Держприкордонслужби.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_4 під час виконання обов`язків з охорони державного кордону України є представником влади і внаслідок цього є службовою особою.

Згідно ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», до правоохоронних органів віднесені органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Військової служби правопорядку у ЗС України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції і беруть безпосередню участь зокрема у нагляді і контролі за виконанням законів, у зв`язку із чим ОСОБА_4 є працівником правоохоронного органу.

Згідно з Приміткою до ст. 364 КК України - службовими особами у статтях 364, 368, 368-2, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Разом з тим, ОСОБА_4 використовуючи надану йому владу, діючи на порушення наведених вимог законодавства, із корисливих мотивів, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, установлено, що ОСОБА_7 за усними домовленостями надає послуги водія з перевезення товарів народного вжитку на вантажних транспортних засобах.

У зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, у липні 2021 року ОСОБА_7 вирішив здійснювати нерегулярні перевезення товарів народного вжитку вздовж лінії державного кордону з Республікою Молдова, та продавати їх на території України.

Враховуючи те, що його маршрут пролягає в контрольованому прикордонному районі вздовж державного кордону, в зоні відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 через свого знайомого 26.07.2021 звернувся до раніше невідомого йому військовослужбовця ОСОБА_4 з метою встановити перелік документів відповідно до чинного законодавства, які необхідні для законного перевезення товарів народного вжитку вздовж лінії державного кордону.

Не пізніше вказаного моменту у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на особисте незаконне збагачення, шляхом вимагання неправомірної вигоди від ОСОБА_7 за невжиття заходів, спрямованих на фіксацію та документування порушень діючого законодавства у сфері охорони державного кордону та не створення штучних перешкод при переміщенні товарів у зоні посиленого прикордонного контролю.

Так, 26.07.2021, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, в ході спілкування з ОСОБА_4 , ОСОБА_7 замість одержання інформації про перелік документів необхідних для його законної діяльності, отримав від останнього вимогу надання неправомірної вигоди у розмірі 300 (триста) доларів США за безперешкодний проїзд одного вантажного мікроавтобусу вздовж лінії Державного кордону. При цьому, ОСОБА_4 , з метою створити уяву у ОСОБА_7 про неможливість вирішення питання в інший законний спосіб, повідомив, що у випадку ненадання неправомірної вигоди, йому будуть створенні штучні перешкоди.

Разом з цим, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_7 , що попередньо перед перевезенням товарів йому на мобільний телефон та в ході розмови він буде надавати ОСОБА_9 інформацію щодо способу і часу перевезення товарів вздовж лінії державного кордону в зоні відповідальності відділу прикордонного загону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Надалі, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, 24.08.2021 більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи у автомобілі ОСОБА_7 на території м. Роздільне Одеської області, вимагав та одержав від останнього неправомірну вигоду у розмірі 300 доларів США, що станом на 24.08.2021, згідно офіційного курсу НБУ, складає 7 995, 12 грн. (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять гривень, дванадцять копійок ), за сприяння у перевезенні, не створення штучних перешкод та безперешкодного переміщення товарів народного вжитку транспортними засобами комерційного призначення уздовж прикордонної смуги в зоні діяльності відділу прикордонного загону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Надалі, ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на особисте незаконне збагачення, з корисливих мотивів, 01.09.2021, приблизно о 09 год. 00 хв., перебуваючи у автомобілі ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , біля готелю Чорне море вимагав та отримав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду у розмірі 900 доларів США, що станом на 01.09.2021, згідно офіційного курсу НБУ, складає 24 203, 52 грн. (двадцять чотири тисячі двісті три гривні, п`ятдесят дві копійки), за сприяння у перевезенні, не створення штучних перешкод та безперешкодному переміщенні товарів народного вжитку транспортними засобами комерційного призначення уздовж прикордонної смуги в зоні діяльності відділу прикордонного загону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Отже, ОСОБА_4 , діючи з єдиним умислом, будучи військовою службовою особою, працівником правоохоронного органу, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, перебуваючи у м. Роздільне Одеської області, отримав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду 24.08.2021 - 300 доларів США, що станом на 24.08.2021, згідно офіційного курсу НБУ, складає 7 995, 12 грн. (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять гривень, дванадцять копійок) та 01.09.2021 - розмірі 900 доларів США, що станом на 01.09.2021, згідно офіційного курсу НБУ, складає 24 203, 52 грн. (двадцять чотири тисячі двісті три гривні, п`ятдесят дві копійки), загалом у розмірі 1200 доларів США, що є еквівалентом 32 198, 64 гривень (тридцять дві тисячі сто дев`яносто вісім гривень, шістдесят чотири копійки), за сприяння у перевезенні та безперешкодному переміщенні товарів народного вжитку транспортними засобами комерційного призначення уздовж прикордонної смуги в зоні діяльності відділу прикордонного загону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В подальшому, 01.09.2021 о 09 год. 38 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України працівниками правоохоронних органів, а його злочинну діяльність припинено.

01.09.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Вина ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- повідомлення з ГВ БКОЗ УСБУ в Одеській області про вчинення злочину;

- протоколами допиту свідка ОСОБА_7

- протоколом затримання ОСОБА_4 , в ході якого останній добровільно видав неправомірну вигоду у розмірі 900 доларів США;

- комплексом негласних слідчих (розшукових) дій, щодо яких триває процедура розсекречення.

- іншими матеріалами досудового розслідування в їх сукупності.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено «… Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причино виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Європейський суд з прав людини у рішенні «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» 12244/86; 12245/86; 12383/86, 30 серпня 1990 р. зазначив «…наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин …».

Отже, слідчий суддя дійшов переконання про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, яка підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, у разі якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті.

Запобіжні заходи це заходи забезпечення кримінального провадження, застосування яких супроводжується обмеженням конституційних прав і свобод осіб, яких підозрюють, обвинувачують у вчиненні кримінальних правопорушень. Але водночас право на свободу основоположне право людини.

Забезпечення законності й обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на досудових стадіях кримінального провадження є одним із основних призначень слідчого судді, якому слід ураховувати, що запобіжні заходи в кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу й особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані лише за наявності законної мети та підстав, визначених у КПК.

Факт наявності підозри не може виправдати застосування запобіжного заходу, спрямованого на обмеження вільного пересування особи, оскільки слідчий суддя в межах своїх повноважень повинен установити законність, виправданість і сумірність запобіжного заходу.

Слідчий суддя при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою бере до уваги не тільки підозру, а й особу підозрюваного.

Так, підозрюваний ОСОБА_4 одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей 2007,2008 та 2017 року народження, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 . Крім того, підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Зазначене свідчить про те, що останній має сталі соціальні зв`язки.

З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти зазначеним ризикам, можливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Приходячи до вищевказаного висновку суд враховує наступне.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що право на свободу та особисту недоторканність є одним з визначальних та фундаментальних конституційних прав людини. Наявність свободи у особи є однією з передумов її розвитку та соціалізації; право на свободу передбачає можливість вибору своєї поведінки з метою вільного та всебічного розвитку, самостійно діяти відповідно до власних рішень і задумів, визначати пріоритети, робити все, що не заборонено законом, безперешкодно і на власний розсуд пересуватися по території держави, обирати місце проживання тощо; право на свободу означає, що особа є вільною у своїй діяльності від зовнішнього втручання, за винятком обмежень, які встановлюються Конституцією та законами України (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011; абзац другий підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року №2-рп/2016).

Разом з тим, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини, домашній арешт, з огляду на його ступінь і інтенсивність, вважається позбавленням волі у значенні статті 5 Конвенції.

Так, у справі «Бузаджі (Buzadji) проти Республіки Молдова» (скарга №23755/07) від 5 липня 2016 року (пп. 103, 104, 112, 113) Суд зазначив, що як і в багатьох інших областях, Європейський Суд наполягає у своїй прецедентній практиці на автономному тлумаченні поняття позбавлення волі. Стаття 5 Конвенції не поширюється на прості обмеження свободи пересування, які регулюються пунктом 1 статті 2 Протоколу №4 до Конвенції. Однак різниця між обмеженням свободи пересування і позбавленням волі полягає лише в ступені обмеження або в мірі інтенсивності, а не в самому характері або в суті. Для того, щоб визначити, чи була особа «позбавлена волі» за змістом статті 5 Конвенції, слід виходити з конкретної ситуації особи і брати до уваги цілий ряд критеріїв, таких як вид, тривалість, наслідки і порядок виконання цього заходу (див. Постанову Європейського суду у справі «Гуццарді проти Італії» (Guzzardi v.Italy) від 6 листопада 1980 р Series A, № 39, §§ 92-93).

В більшості випадків, домашній арешт має на увазі меншу кількість обмежень і менший ступінь страждань і незручностей для затриманого, ніж звичайне утримання під вартою у відповідній установі. Це пов`язано з тим, що утримання під вартою вимагає інтеграції людини в нове, а іноді вороже середовище, передбачає спільні дії і користування ресурсами з іншими ув`язненими, дотримання дисципліни і має на увазі цілодобове спостереження з боку влади. Окрім того, як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року №1-р/2017, серед видів запобіжних заходів особливе місце займають домашній арешт та тримання під вартою, оскільки вони пов`язані з обмеженнями конституційного права особи на свободу та особисту недоторканність.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного, обвинуваченого шляхом його ізоляції у житлі через заборону залишати його цілодобово або у певний період доби; домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі; строк тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців; у разі необхідності продовження цього строку можливе за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 Кодексу (частини перша, друга, шоста статті 181 Кодексу).

Отже, запобіжні заходи це заходи забезпечення кримінального провадження, застосування яких супроводжується обмеженням конституційних прав і свобод осіб, яких підозрюють, обвинувачують у вчиненні кримінальних правопорушень. Але водночас право на свободу основоположне право людини.

Забезпечення законності й обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на досудових стадіях кримінального провадження є одним із основних призначень слідчого судді, якому слід ураховувати, що запобіжні заходи в кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу й особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані лише за наявності законної мети та підстав, визначених у КПК.

Факт наявності підозри не може виправдати застосування запобіжного заходу, спрямованого на обмеження вільного пересування особи, оскільки слідчий суддя в межах своїх повноважень повинен установити законність, виправданість і сумірність запобіжного заходу.

Таким чином, приходячи до вказаного висновку про необхідність обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічній час доби з 20.00 години до 07.00 години.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193-197, 309, 392-395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м.Миколаєв ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню №0000043 від 03.08.2021 року,за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.368 КК України, відмовити.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уроженця м.Нова Каховка Херсонської області , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, терміном на 2 місяці до 01.11.2021 року запобіжний захід у вигляді домашнього арешту , що полягає у забороні залишати фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , в нічний час доби з 20.00 години до 07.00 години без дозволу слідчого, прокурора або суду та зобов`язати прибувати до слідчого , прокурора або суду за першою вимогою.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст.181 КПК України, працівники правоохоронного органу з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Контроль за виконанням обвинуваченим домашнього арешту покласти на уповноважених осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м.Миколаєв .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя : ОСОБА_1