Справа №522/3237/22
Провадження №1-кп/522/839/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000096 від 04.02.2022 року стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Адамівка, Іванівського району, Одеської області, українця, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,
ВСТАНОВИВ:
15.01.2022 року у вечірній час, більш точного часу не встановлено, у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував разом зі своїм знайомим ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 , з корисливих мотивів, виник злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, 15.01.2022 року приблизно о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , попросив свого знайомого ОСОБА_4 передати йому мобільний телефон останнього, у зв`язку з необхідністю зателефонувати.
Не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 свій мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 5» в корпусі чорного кольору, з двома сім-картами, оператора мобільного зв`язку «Лайфселл» за абонентським номером: НОМЕР_1 та оператора мобільного зв`язку «Водафон» за абонентським номером: НОМЕР_2 , які вартості не представляють.
Зловживаючи довірою ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , не маючи намір повертати чуже майно, з місця вчинення кримінального проступку зник, майном потерпілого розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 1800 гривень.
Таким чином, встановлені достатні підстави вважати винним ОСОБА_3 , у вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).
Так, відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, є кримінальним проступком.
Положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
Згідно з ч. 1 ст. 382 КПК України, суд у п`ятиденний строк з дня отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку, а в разі затримання особи у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу, невідкладно вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок. А відповідно до другого речення ч. 2 ст. 382 КПК України, у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Згідно із вимогами ч. 3 ст. 302 КПК України до обвинувального акту додано письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_3 , складену в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , щодо беззаперечного визнання ОСОБА_3 винуватості у вчиненні проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні. У даній заяві захисником підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості обвинуваченим, його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акту без його участі.
Також, до матеріалів кримінального провадження долучено письмову заяву потерпілого ОСОБА_4 , відповідно до якої останній також погоджується із розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні.
Отже, враховуючи, що учасники судового провадження не оспорюють встановлені під час дізнання обставини і згодні з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні (без проведення судового розгляду, за відсутності учасників судового провадження), про що свідчать відповідні їх письмові заяви, які додані до обвинувального акту та матеріалів кримінального провадження, суд, вивчивши обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 та додані до нього матеріали, які містять належні, допустимі, достовірні та достатні докази, оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України, дійшов висновку про відсутність необхідності призначати розгляд у судовому засіданні обвинувального акта, викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, та про наявність підстав для ухвалення вироку стосовно ОСОБА_3 у спрощеному провадженні (без проведення судового розгляду, за відсутності учасників судового провадження).
Враховуючи викладене, а також те, що вимоги КПК України виконано, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, передбаченому ст. 381-382 КПК України.
Розглянувши обвинувальний акт, перевіривши долучені до нього додатки та матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 , інтереси якого представляє захисник ОСОБА_5 , обставини вчинення кримінального поступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.
Таким чином, суд визнає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України, відноситься до кримінального проступку, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, який є громадянином України, має середньо спеціальну освіту, неодружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований в Одеській області, проживає в м. Одеса, раніше не судимий, дані про те, що останній значиться у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку в матеріалах кримінального провадження відсутні, та те, що він обвинувачується у вчиненні кримінального проступку.
В обвинувальному акті зазначено, що кримінальним проступком ОСОБА_4 спричинено матеріальну шкоду у розмірі 1800 гривень, які відшкодовано в повному обсязі.
Як обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального проступку.
Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені.
За вчинення проступку, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 190 КК України, передбачено покарання у виді штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.
Згідно ч. 1 ст. 61 КК України, покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.
Згідно ч. 2 ст. 61 КК України, обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років.
Враховуючи, що обвинувачений не працює, тому не зможе сплатити штраф, виправні роботи теж не можуть бути йому призначені, арешт полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_3 необхідно для його виправлення та запобігання нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді обмеження волі в межах, передбачених ч. 2 ст. 61 КК України, та санкції ч. 1 ст. 190 КК України.
Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді обмеження волі за вчинений кримінальний проступок, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч. 3 ст. 75 КК України).
Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, однак щиро розкаявся, свою вину визнав, дані про особу винного, який офіційно не працевлаштований, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням.
В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_3 саме такого виду покарання.
Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Процесуальні витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням експертиз відсутні та цивільний позов не заявлено.
Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 50, 61, 75, 76, 190 КК України, ст. 100, 302, 367-371, 373, 374, 376, 381-382, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази по справі:
- копія коробки від мобільного телефону торгової марки «Xiaomi Redmi Note 5», з зазначеними ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 повернути його власнику ОСОБА_4 ;
- мобільний телефон торгової марки «Xiaomi Redmi Note 5» (ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 ) в чохлі чорного кольору вважати повернутим його власнику ОСОБА_4 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Копію вироку надіслати учасникам судового провадження не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення.

Суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1