КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судув складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до 05.12.2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження №0001099 по обвинуваченню ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 345 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст. 187 КК України,та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України.

Ухвалами Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07.10.2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою на шістдесят днів, тобто по 05.12.2021 року кожному.

На вказані ухвали захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 подали аналогічні за змістом та вимогами апеляційні скарги, в яких просить скасувати оскаржувані ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07.10.2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати їм запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за їх місцем фактичного проживання.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянти посилаються на недотримання судом першої інстанції вимог ст.ст. 177, 183, 194 КПК України та положень викладених у судових актах Європейського суду з прав людини, а тому вважають оскаржувані ухвали стосовно обвинувачених, інтереси яких вони представляють, незаконними, необґрунтованими та такими, що постановлені з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а викладені в в цих ухвалах висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
При цьому апелянтипосилаються на відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 інкримінованих їм кримінальних правопорушень і стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а наведені прокурором ризики, зокрема те, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на інших обвинувачених, потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачуються, на думку захисників є необґрунтованими і не підтверджуються фактичними обставинами справи.
Крім того, апелянти вважають, що прокурором не доведено, а судом першої інстанції не встановлено чому менш суворі запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Також звертають увагу, що обвинувачені вже тривалий час перебувають під вартою і вказаного строку цілком достатньо для формування у обвинувачених розуміння необхідності дотримання обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України та належної процесуальної поведінки під час подальшого розгляду справи у суді першої інстанції.
Крім цього, захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 у своїй скарзі зазначає, що на утриманні ОСОБА_11 перебувають малолітня донька та дружина, яка вже майже три місяці перебуває на лікуванні у Міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги м. Києва, а сам ОСОБА_11 07.12.2020 року під час його затримання отримав вогнепальне поранення, у зв`язку з чим його стан здоров`я значно погіршився і в умовах ІТТ ГУНП у м. Києві останній не може отримати належну медичну допомогу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підтримку доводів поданих апеляційних скарг; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників, вказуючи на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції; перевіривши матеріали контрольних проваджень №1-кп/373/163/21 (справа №355/446/21), які надійшли з суду першої інстанції та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з огляду на наступне.

Згідно абзацу 2 частини 2 статті 392 Кримінального процесуального кодексу України ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, на розгляді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження №0001099 від 30.11.2020 стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і 20.09.2021 року прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, мотивуючи його наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які полягають у тому, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на інших обвинувачених, потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачуються.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Таким чином, при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження, суд повинен враховувати особливості конкретної справи, в якій необхідне тривале утримання особи під вартою у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував і надав обґрунтовану оцінку ризикам, на які прокурор послався у своєму клопотанні. При цьому суд зазначив, що з огляду на тяжкість інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі, може бути підставою та мотивом для ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 переховування від суду, а ризик незаконного впливу з боку обвинувачених на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні був встановлений та обґрунтований в ході попередніх судових засідань цим складом суду та іншими судами. Крім того, розгляд даної справи по суті тільки розпочався і свідки та потерпілі ще не допитані судом, а тому на думку суду першої інстанції, обвинувачені, з урахуванням характеру дій, які їм інкримінуються, можуть вдатись до дій спрямованих на вчинення тиску на свідків або потерпілих з метою зміни ними своїх показань.
Також суд вказав, що викладені в обвинувальному акті обставини вчинення кримінальних правопорушень відповідають поняттю "обґрунтована підозра", яка визначена у рішенні Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, SeriesA, № 182).

Отже, з огляду на те, що прокурором у судовому засіданні доведена наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку про доцільність на даній стадії судового розгляду продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і такий запобіжний захід виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, оскільки більш м`який запобіжний захід, на думку суду, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та запобігти зазначеним ризикам.

Переглядаючи оскаржувані ухвали суду про продовження тримання обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, пославшись на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав для зміни обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, так як обставини кримінального провадження та існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, свідчать про неможливість застосування стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної поведінки останніх під час розгляду даного кримінального провадження, а тому доводи захисників про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами провадження, що надійшли із суду першої інстанції на запит апеляційного суду, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, які раніше слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апелянтами не наведено, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та вважає недостатнім застосування до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Апеляційні доводи захисників про те, що приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом не встановлено чому менш суворі запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при вирішенні питання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою в порядку ст. 331 КПК України, суд першої інстанції належним чином перевірив доводи викладені у клопотанні прокурора і судом об`єктивно встановлено існування обставин, які свідчать про неможливість застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою та існування ризиків, визначених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про продовження строку тримання останніх під вартою на 60 днів. Будь-яких об`єктивних даних на спростування висновків суду першої інстанції апелянтами не наведено.

Що стосується доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_8 про те, що на утриманні ОСОБА_11 перебувають малолітня донька та дружина, яка вже майже три місяці перебуває на лікуванні у Міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги м. Києва та потребує догляду, а сам ОСОБА_11 має незадовільний стан здоров`я і в умовах ІТТ ГУНП у м. Києві не може отримати належну медичну допомогу, то наведені захисником обставини, з урахуванням наведених в оскаржуваній ухвалі ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, не можуть бути безумовною підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

За викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07.10.2021 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою та належним чином вмотивованою і підстав для її скасування та зміни обвинуваченим запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, про що ставиться питання в апеляційних скаргах їх захисників, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2021 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 строку тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 05.12.2021 року в ДУ «Київський слідчий ізолятор» без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3