Справа № 147/39/22
Провадження № 1-кп/147/34/22
ВИРОК
іменем України

28 січня 2022 року смт. Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000198 від 03.11.2021 щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Золотарево Хустського району Закарпатської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, згідно з ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263-1 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 умисно, з метою незаконного виготовлення вогнепальної зброї, в березні 2019 року із підручних матеріалів - металевої труби, болтів, гайок та деревини, шляхом монтажу та електрозварювання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, за допомогою підручних інструментів та власних навичок, самостійно виготовив вогнепальну зброю - рушницю, призначену для проведення пострілів мисливськими патронами 16 калібру, яку зберігав у домогосподарстві за місцем свого проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а саме на горищі господарської будівлі до 09.30 год. 30.10.2021, тобто до часу вилучення даного предмета працівниками відділення поліції № 2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області. Вилучена рушниця згідно з висновком експерта Вінницького НДЕКЦ МВС № СЕ-19/102-21/15697-БЛ від 03.11.2021 є гладкоствольною вогнепальною зброєю - рушницею, виготовленою саморобним способом та придатною для проведення пострілів мисливськими патронами 16 калібру. Таким чином, ОСОБА_4 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на виготовлення вогнепальної зброї, умисно, в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, незаконно виготовив вказану вище вогнепальну зброю за місцем проживання, без передбаченого законом дозволу.
Таким чином, ОСОБА_4 обгрунтовно обвинувачується у незаконному виготовленні вогнепальної зброї, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263-1 КК України.
У кримінальному провадженні № 0000198 від 03.11.2021 між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст. ст. 468, 469, 472 КПК України. Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення і кваліфікації дій за ч.1 ст. 263-1 КК України. Згідно з угодою про визнання винуватості ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263-1 КК України, сприяв встановленню обставин, що мають значення для даного кримінального провадження. Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання ОСОБА_4 за ч.1 ст. 263-1 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки. З огляду на особисті дані ОСОБА_4 , обставини, що пом`якшують його покарання, враховуючи тяжкість вчиненого ним злочину, сторони погоджуються на застосування до ОСОБА_4 норм ст. ст. 75, 76 КК України, тобто на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на строк визначений судом та із покладенням обов`язків, передбачених п.1, п.2 ч.1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Крім того, прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України.
Прокурор вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України, просить угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 , узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263-1 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе, відповідно до угоди про визнання винуватості, зобов`язання. Угоду уклав добровільно і примусового тиску під час укладання угоди на нього не було. Просить угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.
Захисник ОСОБА_5 вважає, що є всі підстави для затвердження угоди про визнання винуватості.
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що будь-яких скарг обвинувачений ОСОБА_4 під час кримінального провадження не подавав.
Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст. 263-1 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнає себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, що в силу вимог ч.4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.
Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_4 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.
З огляду на викладене, враховуючи пом`якшуючу покарання обставину, а саме щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу ОСОБА_4 , а також те, що даним кримінальним правопорушенням не завдано шкоди правам та інтересам окремих осіб, воно не набуло значного суспільного резонансу, що суспільний інтерес виражається в зменшенні рівня злочинності, запобіганні, виявленні та припиненні кримінальних правопорушень і забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263-1 КК України, та затвердження угоди про визнання винуватості.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, суд враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпеки вказаного кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаного діяння, а також те, що обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, обставину, що пом`якшує покарання, якою на думку суду, є щире каяття, та приходить до висновку про призначення покарання ОСОБА_4 у виді трьох років позбавлення волі.
Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаного діяння, а також те, що обвинувачений беззастережно визнав себе винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні, суд переконаний, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та його перевиховання можливе без відбування покарання, а відтак останнього слід звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
Процесуальні витрати за проведення експертизи слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 374-376, 473-475 КПК України, суд

у х в а л и в :

Затвердити угоду від 29 листопада 2021 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263-1 КК України, та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді трьох років позбавлення волі з іспитовим строком один рік шість місяців.
На підставі ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення експертизи у сумі 1372,96 грн. (одна тисяча триста сімдесят дві гривні 96 коп.).
Речовий доказ у кримінальному провадженні рушницю, виготовлену саморобним способом та придатну для проведення пострілів мисливськими патронами 16 калібру, яку вилучено у ОСОБА_4 , та передано на зберігання на склад служби озброєння УЛМТЗ ГУНП у Вінницькій області знищити.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч.4 ст. 394 КПК України:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1