Справа № 182/2880/21
Провадження № 1-кп/0182/158/2022
У Х В А Л А
14.02.2022 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.08.2020 за № 0000541 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської області, який зареєстрований у АДРЕСА_1
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.1 ст. 255 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської області, який зареєстрований у АДРЕСА_2 , фактично мешкає у АДРЕСА_3
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 255, ч.1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської області, який фактично мешкає у АДРЕСА_4
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.3 ст. 146, ч.3 ст. 307, ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської області, який зареєстрований у АДРЕСА_5 , фактично мешкає у АДРЕСА_6
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 255 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської області, який фактично мешкає у АДРЕСА_7
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.3 ст. 146, ч.5 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 309 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської області, який фактично мешкає у АДРЕСА_8
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.3 ст. 146, ч.5 ст. 185 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської області, який фактично мешкає у АДРЕСА_9
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.3 ст. 146, ч.5 ст. 185 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської області, яка фактично мешкає у АДРЕСА_10
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.3 ст. 307 КК України,
за участю сторін судового провадження
прокурора ОСОБА_11
обвинувачених ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

в с т а н о в и в:

У провадженні Нікопольського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження від 03.08.2020 за № 0000541 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 255, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 255, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.3 ст. 146, ч.3 ст. 307, ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 255 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.3 ст. 146, ч.5 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 309 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.3 ст. 146, ч.5 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.3 ст. 146, ч.5 ст. 185 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.3 ст. 307 КК України.
Щодо обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого було продовжено до 16.02.2022. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26.01.2022 стосовно ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді у вигляді домашнього арешту строком до 16.02.2022.
Оскільки строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_4 незабаром закінчується, прокурор заявив клопотання про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Клопотання прокурор мотивував тим, що обвинувачений, який вчинив особливо тяжкий злочин, може переховуватись від суду, бо санкція статті, за якою він обвинувачується, передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна, він повною мірою усвідомлює невідворотність покарання, і це може стимулювати його до переховування; вчиняти тиск на потерпілих свідків щодо зміни в подальшому ними свідчень, що призведе до уникнення від кримінальної відповідальності. Забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченим п. 1), 3) ч.1 ст. 177 КПК України, неможливо шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Тому, з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду, прокурор просив суд застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт на час судового розгляду справи, але не більше 2-х місяців.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти клопотання прокурора. При цьому просив застосувати йому домашній арешт, але у нічний час, так як він має намір працевлаштуватися, оскільки йому необхідно утримувати родину цивільну дружину та дитину. Зобов`язується не порушувати умов домашнього арешту та виконувати обов`язки, покладені на нього судом.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_17 також підтримав клопотання свого підзахисного. Вказує на те, що з моменту звільнення з-під варти ОСОБА_4 не залишав свого місця проживання та не порушував умов домашнього арешту, а тому просив застосувати до свого підзахисного домашній арешт у нічний час.
Крім того, оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 незабаром спливає, прокурор просив суд продовжити строк тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше двох місяців, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, а саме ризики:
п. 1 - переховування від органу слідства і суду, до чого їх може спонукати тяжкість можливого покарання, оскільки вони обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, що унеможливлює звільнення від покарання з іспитовим строком;
п. 3 незаконно впливати на свідків, потерпілих шляхом підбурювання, вмовлянь, погроз або іншим чином з метою уникнення від відповідальності;
п. 4 перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Прокурор вважає, що застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належне виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та не здатні запобігти наявним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти продовження строків тримання під вартою та просив змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобів електронного контролю за адресою: АДРЕСА_4 . Зобов`язується не переховуватись від суду та не чинити тиску на потерпілих, свідків.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_16 , також заперечував проти клопотання прокурора та вказує на те, що клопотання є необґрунтованим і прокурор в клопотанні лише перелічує стандартні ризики, не надавши при цьому доказів їх існування. Захисник просив в задоволенні клопотання прокурора відмовити та застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_6 також заперечував проти продовження строків тримання під вартою та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт із застосуванням засобів електронного контролю за адресою: АДРЕСА_6 в квартирі, де він фактично мешкав. Зазначив, що він має міцні соціальні зв`язки дружину, сина, матір похилого віку, а тому теж не має наміру переховуватись від суду, та не буде чинити будь-який тиск на свідків.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_14 також заперечувала проти клопотання прокурора та вказує, що прокурором не надано жодних доказів того, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду або чинити тиск на свідків. Просила в задоволенні клопотання прокурора відмовити та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки він є інвалідом ІІІ групи, у його оточенні є матір, яка також є інвалідом, та дружина, які зможуть забезпечити його належну процесуальну поведінку та надати матеріальну допомогу. Зазначила, що потерпілих по висунутому йому обвинуваченню немає, а, отже і тиск на них неможливий.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти продовження строків тримання під вартою та просив змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_7 в квартирі, де він зареєстрований.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_13 також заперечував проти клопотання прокурора та вказує на те, клопотання не обґрунтоване і прокурор не надав жодних доказів існування ризиків, на які він посилається. Просив в задоволенні клопотання прокурора відмовити та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за зазначеною ним адресою.

Обвинувачений ОСОБА_8 заперечував проти продовження строків тримання під вартою та просив змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_8 . Зазначив, що свою вину у вчиненні зазначених злочинів він не визнає. При цьому також додав, що наміру переховуватись у нього немає, він офіційно був працевлаштований, має дружину, дитину.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_15 також заперечував проти клопотання прокурора, вважаючи його необгрутованим. Просив в задоволенні клопотання прокурора відмовити та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за зазначеною ним адресою. При цьому зазначив, що вказані прокурором ризики нічим не доводяться, доказів його вини немає, а в обґрунтуванні ризиків немає конкретики не зазначено, на яких свідків може бути здійснений тиск.

Обвинувачений ОСОБА_9 заперечував проти продовження строків тримання під вартою. При цьому зазначив, що переховуватись від суду він не має наміру, у нього є маленька дитина. Просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_9 .
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_17 також заперечував проти клопотання прокурора, вважаючи його необґрунтованим. Просив в задоволенні клопотання прокурора відмовити та застосувати до ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід - домашній арешт.

Вислухавши думку сторін судового провадження, суд враховує наступне.
Згідно ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до ст. 181 КПК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Вирішуючи питання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд враховує правову позицію, викладену у рішенні ЄСПЛ від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», відповідно до якої для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно із рішенням ЄСПЛ від 30 серпня 1998 року у справі «Фокс, Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого, за яке законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна.
Суд вважає, що на даному етапі розгляду кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньо підстав для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.
В ході судового розгляду щодо обвинуваченого ОСОБА_4 було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт строком дії до 16.02.2022 із забороною цілодобово залишати житло без дозволу суду. Судом встановлено, що обвинувачений в період дії цього запобіжного заходу його умови не порушував.
При цьому суд враховує, що ризик утечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні узи, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (Becciev v.Moldova п. 58).
Тому суд в даному випадку й враховує обставини кримінального правопорушення, те, що існує ризик переховування від суду; особу обвинуваченого - наявність у нього постійного місця проживання, родини. На даний час ризик переховування не змінився і жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цьому ризику.
Щодо ризику незаконного впливу на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, то прокурором не надано доказів, що протягом проведення досудового розслідування та під час судового розгляду з боку обвинуваченого мало місце така спроби впливу, тобто цей ризик не доведений.
Тому суд вважає, що клопотання прокурора про застосування обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає задоволенню.

Окрім того, рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст. 9 КПК України.
При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення/зменшення ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Суд вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Суд звертає увагу на те, що наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.
При цьому слід зауважити на позиції Європейського Суду з прав людини, яка згідно ч.2 ст. 8, ч.5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа «Руденко проти України»).
В контексті п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинне носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Національне законодавство у вигляді змісту положень ч.3 ст. 199 КПК України і, зокрема ст. 331 КПК України, накладають на суд обов`язок перевірити усі складові, з якими закон пов`язує вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Так, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини (справа «Тодоров проти України»).
Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа «Бакчиєв проти Молдови»).
ЄСПЛ часто встановлював порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у справах проти України у зв`язку з тим, що навіть тоді, коли йшлося про тривалі строки тримання під вартою, національні суди посилалися на однакові підстави, якщо вони були, упродовж усього періоду тримання заявника під вартою (рішення у справі «Харченко проти України»).
Так, судом встановлено, що ризик переховування обвинувачених від суду поряд із наявністю місця реєстрації та проживання, що встановлено і органом досудового розслідування та зазначено у обвинувальному акті, соціальних зв`язків, хоча і існує, однак є малоймовірним.
Крім того, судом враховується, що розгляд кримінального провадження знаходиться на стадії судового розгляду, а також те, що кримінальне провадження вже тривалий час перебуває на розгляді.
При цьому суд зазначає, що зі сплином певного часу сама по собі наявність ризиків та тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вони обвинувачуються, є недостатніми для застосування щодо них найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини.
Суд також враховує практику ЄСПЛ, згідно якої « Розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у контексті обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи та поведінка заявника і відповідних органів державної влади, які розглядають справу …», а також « …що саме національні суди повинні організовувати провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним…» (пункти 90 та 93).
Суд зазначає, що продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою перебуває за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення їх належної поведінки на цей період, оскільки до обвинувачених даний запобіжний захід був застосований ще у 2020 році, у зв`язку з цим, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є неспівмірним меті заходу.
При цьому будь-яких конкретних підтверджень того, яким чином звільнення обвинувачених з-під варти може бути небезпечним для результатів судового провадження або заподіяння їм шкоди, суд не може і не повинен прийняти як докази лише те, що загальна складність справи і серйозність звинувачень можуть вважатися "достатніми" причинами для утримання їх під вартою більше одного року. Таким чином, вказане порушує принцип верховенства права та забезпечення права на свободу та особисту недоторканність.
Суд вважає, що значна тривалість судового розгляду, за відсутності відомостей щодо явного зловживання стороною захисту процесуальними правами, не може перекладатися на обвинувачених шляхом обмеження права на свободу, що відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 носить довготривалий характер, навіть за наявності обґрунтованого обвинувачення і при цьому очікуване покарання не слід ототожнювати із застосуванням запобіжного заходу.
Таким чином, за сукупності зазначених умов суд переконаний, що необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 строку тримання під вартою не відповідає вимогам статей 177, 178, 199 КПК України і порушує права людини, тоді, як менш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на них обов`язків, передбачених ст. 191 КПК України зможе запобігти встановленим ризикам.
Тому, враховуючи обставини кримінальних правопорушень, особи обвинувачених, наявність у них постійного місця проживання, міцних та стійких соціальних зв`язків, суд вважає, що належна процесуальна поведінка обвинувачених може бути забезпечена шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, і, на думку суду, такий запобіжний захід зможе запобігти наявним ризикам.
Керуючись ст. 177, 181, 331 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 , без дозволу суду.
Покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатися із м. Нікополя, Дніпропетровської області, в якому він проживає, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватись від спілкування з потерпілим та свідками, зазначеними у обвинувальному акті.

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 відмовити. Клопотання обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисників про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Змінити щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_4 , без дозволу суду.
Змінити щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_6 , без дозволу суду.
Змінити щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_7 , без дозволу суду.
Змінити щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_8 , без дозволу суду.
Змінити щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_9 , без дозволу суду.
Покласти на обвинувачених наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатися із м. Нікополь, Дніпропетровської області, в якому вони проживають, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками, зазначеними в обвинувальному акті.
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 звільнити з-під варти негайно в залі суду.
Копію ухвали про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту надіслати для виконання до Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській обл.
Роз`яснити обвинуваченим, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вони перебувають, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на них зобов`язань.
Строк дії ухвали не більше ніж два місяці, тобто до 14.04.2022 і у разі необхідності може бути продовжений за клопотанням прокурора. Після закінчення строку ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Контроль за виконанням запобіжного заходу здійснює прокурор.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1