Справа № 206/3462/21
Провадження № 1-кп/206/225/21
У Х В А Л А

23 листопада 2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого суді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000140 за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 Кримінального кодексу України,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0000140 за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 Кримінального кодексу України.
10 серпня 2021 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08 жовтня 2021 року.
В подальшому, ухвалою суду від 04 жовтня 2021 року строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було продовжено до 02 грудня 2021 року включно.
В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження застосування обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не відпали.
Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх захисники-адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні просили змінити обвинуваченим запобіжний захід з тримання під ватрою на домашній арешт, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, прокурором не доведені, а в рамках судового розгляду кримінального провадження допитано майже всіх свідків. Крім того, обвинувачені та їх захисники-адвокати наголошували на наявності міцних соціальних зв`язків та на стані здоров`я обвинувачених.

Заслухавши думку прокурора, захисників обвинувачених та самих обвинувачених, дослідивши клопотання прокурора та ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовження строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі доведення того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Стаття 176 Кримінального процесуального кодексу України передбачає види запобіжних заходів, серед яких є найбільш суворим - тримання під вартою. Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
За змістом ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2, ч. 3 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Отже, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд враховує, що останні обвинувачуються у вчиненні нетяжких та тяжких злочинів, знаходяться на обліку лікаря нарколога з діагнозом «Розлад психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності», обвинувачений ОСОБА_8 знятий з обліку 06.05.2015 по відсутності даних, раніше неодноразово судимі за злочини з корисливих мотивів, обвинувачена ОСОБА_3 у тому числі і за злочини, пов`язані з незаконним обігом наркотичних речовин, не працевлаштовані, постійного джерела доходу не мають, що може спонукати їх до вчинення нових злочинів.
Також, у обвинувачених відсутні сталі соціальні зв`язки, неповнолітніх дітей чи інших непрацездатних осіб на утриманні не мають, офіційно не працевлаштовані, отже будучи обізнаними про покарання, обвинувачені можуть переховуватись від суду, а знаючи прізвища, ім`я, по батькові та адреси свідків, які ще не допитувалися в судовому засіданні, можуть впливати на них незаконними способами.

При цьому, суд не може прийняти до уваги доводи обвинувачених та їх захисників-адвокатів щодо наявності у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, а також доводи щодо стану здоров`я обвинувачених та наявності певних хронічних захворювань, оскільки дані обставини жодними доказами не підтверджені та стороною захисту не надано доказів на підтвердження знаходження будь-яких осіб на утриманні самих обвинувачених чи необхідності їх особистого догляду за такими особами, а також не надано доказів на підтвердження дійсного стану здоров`я обвинувачених чи наявності у них будь-яких захворювань, які б виключали можливість застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника-адвоката щодо допиту в рамках судового розгляду даного кримінального провадження всіх свідків, суд приймає до уваги, проте зазначає, що станом на теперішній залишився недопитаний ще один свідок, на якого обвинувачені, знаходячись на свободі можуть незаконно впливати з метою зміни ним показів.
Крім того, допит переважної більшості свідків у даному кримінальному провадженні сам по собі не виключає інших наявних ризиків, зокрема ризиків переховування від суду та продовження вчинення злочинної діяльності, з врахуванням того, що самі обвинувачені ще не були допитані судом.
Отже, з метою запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу та виконанню рішення суду, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк в 60 (шістдесят) днів.
Задовольняючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченим розмір застави відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України в розмірі, передбаченому ч. 5 ст. 182 КПК України, та з урахуванням положень ч. 4 ст. 182 КПК України.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Обставини, за яких суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави визначені ч. 4 ст. 183 КПК України, відповідно до якої суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.
Вказаних обставин у даному кримінальному провадженні не встановлено, а отже доводи прокурора щодо відсутності підстав для визначення розміру застави є необґрунтованими.
Відповідно до ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.
У відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 182 Кримінального процесуального кодексу України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, суд вважає за необхідне визначити розмір застави відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 липня 2021 року - 2379 грн.
Враховуючи дані обвинувачених, суд вважає, що застава у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (118950 грн.) буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків та не являється завідомо непомірною для них.
В силу ч. 3 ст. 182 Кримінального процесуального кодексу України, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків. У разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.
Суд не може прийняти до уваги доводи обвинувачених та їх захисників про те, що застосовування до обвинувачених запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою є недоцільним, оскільки ризики, що наведені прокурором, заслуговують на увагу, а протилежного стороною захисту суду не доведено.
Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачені не позбавлені можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну їм запобіжного заходу під час судового розгляду, коли перестануть існувати ризики, зазначені вище судом.
Таке продовження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Керуючись ст. ст. 177, 182, 197, 331, 376 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.
Строк тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити до 21 січня 2022 року включно щодо кожного з обвинувачених.
Визначити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заставу у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (118 950 гривень) кожному, яка може бути внесена як самими обвинуваченими так і іншими фізичними або юридичними особами (заставодавцями).
Обвинувачені або заставодавці мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали у національній грошовій одиниці на депозитний рахунок з наступними реквізитами: одержувач платежу: ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, , банк отримувача: ДКСУ, м. Київ, МФО 820172, р/р UA0017442, призначення платежу: за кого (ПІП) та номер справи або частка майна такого.
В разі внесення застави уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти та повідомити про це суд.
З моменту звільнення обвинувачених з-під варти у зв`язку з внесенням застави, вони будуть вважатися такими, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У разі внесення застави покласти на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на строк два місяці наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до Самарського районного суду м. Дніпропетровська;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому вони проживають, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватися від спілкування зі свідками.
У задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх захисників-адвокатів про зміну запобіжних заходів на домашній арешт відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1