Дата документу 15.12.2021 Справа № 331/1009/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1816/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/1009/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29 вересня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровськ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого фактичного місця проживання,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 05 січня 2021 року у нічний час (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно з корисливих мотивів з метою особистого збагачення, знаходячись поблизу будинку №61 по вул.Академіка Амосова в м.Запоріжжя, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом розбиття скла правої задньої двері, проник до автомобіля марки «OPEL VECTRA» в кузові червоного кольору з державним номером НОМЕР_1 , звідки таємно викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_9 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 , матеріальну шкоду на суму 466 грн. 67 коп. Після чого ОСОБА_8 зник з місця вчинення злочину, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, 23 січня 2021 року приблизно о 14 годині 15 хвилин ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно з корисливих мотивів з метою особистого збагачення, знаходячись навпроти будинку №23 по пр.Соборний в м.Запоріжжя, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, через скло лівої задньої двері, проник до автомобілю марки RENAULT KENGO в кузові білого кольору з державним номером НОМЕР_2 , звідки намагався таємно викрасти майно, яке належить потерпілій ОСОБА_10 , вартістю 335 грн. 30 коп., чим намагався спричинити потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму, але не виконав усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, оскільки був затримання працівниками поліції в салоні автомобілю з викраденим майном.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище; за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в сховище, під час якої особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Йому призначено покарання

- за ч.3 ст.185 КК у виді 4 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.12.2014 року остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, запобіжний захід, процесуальні витрати, цивільний позов та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок скасувати та призначити йому покарання у розмірі, меншому ніж визначив суд першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що за показами потерпілого ОСОБА_9 його автомобіль на момент крадіжки майна перебував з торця будинку. Проте відповідно до відеозапису слідчого експерименту він (обвинувачений) показав, що нібито обкрадав даний автомобіль у дворі будинку. Свідок ОСОБА_11 не зміг конкретно пояснити, коли саме він (обвинувачений) пропонував йому купити відеореєстратор та навіть не зміг назвати номер прилавку, в якому він торгує. Даний свідок його обмовив, оскільки він вперше побачив даного свідка в суді. Працівники поліції запропонували йому взяти даний епізод на себе взамін на їжу, спиртне та сигарети і він погодився. Проте даного злочину він не вчиняв. Працівники поліції показали свідку ОСОБА_11 його фотографію, а йому розповіли як все показати під час слідчого експерименту. Що стосується епізоду замаху на крадіжку від 23.01.2021 року, то він проходив повз вже розбитої машини і він її не розбивав, в автомобілі все було розкидано. Було холодно, тому він вліз в даний автомобіль з метою зігрітися. Потім під`їхали працівники поліції, яким він пояснив, що він не розбивав скло автомобіля, проте один з працівників поліції витягнув у нього з кишені пачку цигарок, кинув її на заднє сидіння автомобіля і сказав, що це буде доказом його вини. Проте він магнітолу із автомобіля не діставав. Ні в автомобілі, ні на магнітолі відбитків його пальців не має.

Захисник в своїй апеляційній скарзі просила вирок змінити, виключити з обвинувачення ОСОБА_8 епізод від 05.01.2021 року та закрити в цій частині кримінальне провадження, із зменшенням стягнення суми процесуальних витрат. Свої вимоги мотивувала тим, що відомості про кримінальне правопорушення від 05.01.2021 року було внесено до ЄРДР 12.02.2021 року, незважаючи на те, що потерпілий про крадіжку повідомив в поліцію 05.01.2021 року, що є порушенням вимог ч.1 ст.214 КПК. Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні не зміг пригадати модель відеореєстратора, дату, коли він його купив у обвинуваченого, взагалі не міг пригадати пору року, а стверджував, що на вулиці ще було не холодно (з матеріалів справи це 05.01.2021 року). А тому покази свідка є непереконливими. Заява потерпілого ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення оформлена не у відповідності до Порядку ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події. Зокрема заява потерпілого не містить штамп реєстрації. В матеріалах справи також відсутній будь-який рапорт поліцейських від 05.01.2021 року про вчинення відповідного кримінального правопорушення. В матеріалах провадження відсутні будь-які дані, які б стали підставою для проведення огляду місця події у приміщенні службового кабінету Олександрівського ВП. В порушення вимог ст.ст.104, 167, 168, 170, 171, 208, 298-2, 237 КПК відсутній протокол про хід і результати проведення процесуальної дії щодо ОСОБА_11 від 12.02.2021 року, протокол прийняття заяви ОСОБА_11 про кримінальне правопорушення відсутній або протокол затримання, допиту, обшуку ОСОБА_11 та тимчасово вилученого майна не складався, дії щодо накладення арешту на відеореєстратор не проводилися, відсутня ухвала слідчого судді про арешт майна. Натомість працівники поліції оформили затримання та обшук ОСОБА_11 у виді протоколу огляду місця події. Також відомості про крадіжку відеореєстратора були внесені до ЄРДР 12.02.2021 року о 07:41:06, де зазначено « ОСОБА_12 таємно викрав майно», а в протоколі огляду місця події від 12.02.2021 року зазначено, що огляд розпочато о 15:15, закінчено о 15:45 та ОСОБА_11 пояснив, що має при собі відеореєстратор, який він купив у невідомої особи. Як на доказ вини обвинуваченого суд послався на протокол огляду предмету від 18.03.2021 року. Між тим, помаранчева кнопка, за якою потерпілий впізнав свій відеореєстратор, є не змінними властивостями даної моделі, а що стосується подряпини в лівому куті, на яку посилався потерпілий, то в протоколі відсутній опис самої подряпини. При дослідженні відеозапису слідчого експерименту від 26.03.2021 року суд не звернув уваги на те, що обвинувачений не знав точно, де стояв автомобіль, не міг пригадати, яке саме скло розбивав. Крім того, з відеозапису вбачається, що дана слідча дія не містить ознак відтворення обстановки, проведення дослідів чи випробувань. Навпаки обвинувачений допитується з елементами показу, а відтак такий протокол не має доказового значення в суді.

Також захисник просила дослідити під час апеляційного розгляду докази.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги своїх апеляційних скарг та наполягали на їх задоволенні; прокурора, яка заперечила проти апеляційних скарг та просила вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК, ухвалено відповідно до вимог ст.370 КПК на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно з положеннями ст.94 КПК.

Так, в основу обвинувального вироку суду першої інстанції обґрунтовано покладено покази потерпілих.

Зокрема допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що події, з проводу яких він викликаний до суду, трапились взимку. Дружина вийшла з квартири на роботу та побачила, що заднє вікно їх машини OPEL VECTRA, державний номерний знак НОМЕР_1 розбите. Машину він припаркував ввечері біля дому, закрив на ключ, сигналізація автоматично закривається. Розбито було заднє праве скло. Вкрали з машини відео реєстратор, який він пізніше впізнав, яка саме марка він не пам`ятає, в матеріалах справи є документи на прилад, які він добровільно надав співробітникам поліції. Відореєстратор він придбав приблизно за 500 грн., плюс вартість флеш носія. Автомобіль стояв у торця будинку по АДРЕСА_2 .

Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні надала пояснення про те, що вона має у своєму користуванні автомобіль RENAULT KENGO білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , паркує його біля будинку і постійно ним користується. У кінці січня, десь 29 числа прогулюючись недалеко від місця проживання, почула, як сусідка кричала їй, щоб вона підійшла до своєї машини. Коли підійшла до свого автомобіля, то побачила, що біля машини вже стоять поліцейські, а ліве велике скло машини розбите. Молодий чоловік, який сидить за ґратами, сидів біля машини в калюжі в наручниках та з червоними очима. Потім потерпіла дізналась, що поліцію викликала сусідка, яка живе навпроти будинку АДРЕСА_2 . Виявилось, що поліція приїхала та побачила, що в машині розбите скло, а в ній сидить ОСОБА_13 з магнітолою в руках. Автомобіль стояв у дворі по АДРЕСА_3 , поряд з домом по АДРЕСА_2 . Магнітола марки SONY була повністю вирвана з місця, де вона стояла, в машині був безлад.

Також суд цілком обґрунтовано послався у вироку на покази допитаних свідків у провадженні.

Так, свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні надав пояснення про те, що чоловік, у якому він впізнав обвинуваченого, підійшов до нього на ринку та запропонував купити в нього за сто гривень автомобільний відеореєстратор. Сказав, що це його відеореєстратор, йому нема чого їсти, тому продає. Коли після прийшли працівники поліції, то він добровільно віддав відеореєстратор. Свідок зазначив, що він брав участь у слідчих діях, а саме у впізнанні за фотознімком та під час добровільної видачі ним відеореєстратора співробітникам поліції. Такі ситуації для нього рідкість, другий раз аналогічні події мали місце у відділі поліції у Шевченківському районі м.Запоріжжя.

Свідок ОСОБА_14 надала суду пояснення про те, що десь восени, було холодно, близько 14-00 - 15-00 годин дня вона побачила як чоловік крутився у дворі АДРЕСА_3 , де вона живе. Вона сиділа на кухні та побачила обвинуваченого у вікно. Вона бачила, як він ходив біля автомобіля потерпілої, що був припарковано біля гаражів. Пізніше побачила обвинуваченого вже в автомобілі, а його ноги знаходяться на зовні. Обвинувачений проник до автомобіля через скло задніх пасажирських дверей. Вона бачила як обвинувачений лазив по автомобілю. Свідок побачила як чоловік корпається в машині, а в руках в нього було щось блискуче. Після вона дізналась, що це була магнітола, після чого вона викликала поліцію.

Крім того, рішення суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується також даними, встановленими із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених судом першої інстанції, зокрема:

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотографіями від 13.02.2021 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 впізнав на фотознімку ОСОБА_8 , як особу, яка продала йому відеореєстратор 05.01.2021 року;

- протоколом огляду місця події від 12.02.2021 року разом із фототаблицею, з якого вбачається, що за адресою м.Запоріжжя, вул.Олександрівська, буд.2, чоловік, який представився як ОСОБА_11 добровільно віддав працівникам поліції відеореєстратор «CarCamcorder FHD 1080», який він придбав 05.01.2021 року у невідомого йому раніше чоловіка приблизно за 150 грн. на вул.Жуковського;

- протоколом огляду предмету від 18.03.2021 року, відповідно до якого було проведено огляд відеореєстратора «CarCamcorder FHD 1080», який був вилучений 12.02.2021 року під час огляду місця події за адресою: м.Запоріжжя, навпроти будинку №2 по вул.Олександрівська. Огляд проводився в присутності потерпілого ОСОБА_9 , який заявив, що впізнає свій відеореєстратор «CarCamcorder», який був викрадений 05.01.2021 року;

- висновком експерта №341-21 від 22.03.2021 року, відповідно до якого ринкова вартість відеореєстратора «CarCamcorder FHD 1080» чорного кольору складає 466,67 грн.;

- протоколом слідчого експерименту від 26.03.2021 року, відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_8 продемонстрував на автомобілі Таврія нова, як він проникав до автомобіля з метою крадіжки відеореєстратора, що мало місце у ніч з 04.01.2021 на 05.01.2021, за допомогою предмету зовні схожого на викрутку, після чого показав як він зірвав відеореєстратор, який знаходився на передньому лобовому склі;

- протоколом огляду місця події від 23.01.2021 року з фототаблицею, відповідно до якого було оглянуто ділянку місцевості навпроти будинку №23 по пр.Соборний в м.Запоріжжя, на якій знаходиться автомобіль марки RENAULT KENGO з державним номером НОМЕР_2 зовні білого кольору;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 23.01.2021 року разом із фототаблицею, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 впізнала ОСОБА_8 як особу, яка за адресою м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.23, 23.01.2021 року проникла до авто RENAULT KENGO, що належить її сусідці;

- висновком експерта №СЕ-19/108-21/1282-ТР від 28.01.2021 року, відповідно до якого слід папілярного узору руки з розмірами по вісях 21х41 мм, вилучений 23.01.2021 в ході проведення огляду автомобіля RENAULT KENGO з д.н. НОМЕР_2 , залишений ділянкою гіпотенара долонної поверхні правої руки особи, дактилоскопічна карта, яка заповнена на ім`я ОСОБА_8 ;

- висновком експерта №175-21 від 25.02.2021 року, згідно якого ринкова вартість магнітоли марки «SONY 1081», яку було придбано новою в 2017 році, складає 335,30 грн.

Дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши зазначені докази, оцінивши їх в аспекті ст.94 КПК з точки зору належності, допустимості й достовірності, а також з`ясувавши передбачені ст.91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, районний суд обґрунтовано вирішив, що ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять факт вчинення обвинуваченим кримінально-караних діянь, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК і вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 .

Колегія суддів не вбачає підстав ставитися критично до показів свідка ОСОБА_11 як про це йде мова в апеляційних скаргах. Адже покази даного свідка отримано в порядку, визначеному законом, згідно зі ст.84 КПК ці покази є процесуальними джерелами доказів, а тому правомірно покладені судом в основу вироку. Свідок попереджався судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, він раніше не знав обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому підстав для обмови свідком обвинуваченого колегією суддів не встановлено. При цьому наявність деяких неточностей в показах свідка ОСОБА_11 не ставить під сумнів його покази вцілому, оскільки вони повністю узгоджуються з іншими доказами у справі.

До заперечень апеляційної скарги обвинуваченого, про те, що він визнав свою винуватість під час досудового розслідування лише взамін на їжу та цигарки, а також про підкидання слідчим доказів його винуватості, колегія суддів ставиться критично. Адже з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений зі скаргами з приводу застосування до нього незаконних заходів впливу з боку органу досудового розслідування не звертався і дії слідчого не оскаржував.

Та обставина, що потерпілий ОСОБА_9 звернувся із заявою про вчинення крадіжки його майна 05.01.2021 року, а відомості про кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР 12.02.2021 року, жодним чином не може позначитися на законності здобутих доказів, адже всі вони були отримані після внесення відповідних відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування.

Сама по собі відсутність на заяві потерпілого ОСОБА_9 штампу реєстрації не ставить під сумнів дійсність даної заяви.

Протокол огляду місця події від 12.02.2021 року, під час якого свідок ОСОБА_11 добровільно видав працівникам поліції відеореєстратор «CarCamcorder FHD 1080», було проведено у повній відповідності до вимог кримінального процесуального закону на підставі отриманої у свідка інформації про наявність у нього даного відеореєстратора. При цьому, дана слідча дія була проведена на відкритій місцевості за адресою: м.Запоріжжя, вул.Олександрівська, 2, а не в приміщенні службового кабінету відділу поліції, як про це помилково стверджувала захисник в своїй апеляційній скарзі. При проведенні даного огляду місця події було вилучено відеореєстратор, який має значення для даного кримінального провадження, що узгоджується з положеннями ст.237 КПК. Даний відеореєстратор постановою слідчого від 18.03.2021 року було визнано речовим доказом і підстав для накладення арешту на дане майно у відповідності до ст.170 КПК не було встановлено.

Відтак будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при проведенні даної слідчої дії колегією суддів не встановлено, а доводи захисника в цій частині визнаються безпідставними. З цих же підстав колегія суддів відхиляє доводи захисника про те, що слідчим було фактично проведено затримання та обшук свідка ОСОБА_11 .

Суд першої інстанції цілком законно поставився критично до версії обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не мав умислу на заволодіння майном потерпілої ОСОБА_10 через те, що вважав автомобіль покинутим власником та просто хотів погрітися. На спростування такої версії суд обґрунтовано послався на покази свідка ОСОБА_14 , а також і на те, що в автомобілі із розбитим склом температура не відрізняється від температури на зовні, у зв`язку з чим така версія викликає обґрунтований сумнів.

Не вбачає колегія суддів і підстав ставити під сумнів протокол огляду предмету від 18.03.2021 року, під час якого потерпілий ОСОБА_9 впізнав свій відеореєстратор. Адже потерпілий назвав чіткі прикмети, за якими він впізнав свій відеореєстратор, а саме: форма, чорний колір, помаранчева кнопка з боку екрана, подряпини в лівому верхньому куті екрану. Доводи захисника про відсутність опису подряпин в протоколі спростовуються змістом самого протоколу огляду від 18.03.2021 року, яким зафіксовано наявність подряпин в лівому верхньому куті екрану відеореєстратора.

Доводи сторони захисту про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту від 26.03.2021 року за участю ОСОБА_8 були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції та обґрунтовано визнані судом безпідставними. При цьому суд навів у вироку докладні відповіді та мотиви, чому він вважає їх необґрунтованими. Зокрема суд правильно виходив з того, що слідчий експеримент було проведено у формі відтворення дій, обстановки, обставин події та дана слідча дія не посвідчує виключно проголошення підозрюваним ОСОБА_8 зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, а відтак даний протокол не може бути розцінений як допит.

Такий процесуальний документ містить усі дані, передбачені статтями 104, 223, 240 КПК, проведений за участю захисника та підписаний ОСОБА_8 без будь-яких зауважень. Порушень, що б вказували на недотримання органами досудового розслідування вимог щодо проведення такого експерименту, з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Відтак докази, на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 , було отримано в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду і не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення.

За наведених обставин при перевірці вироку колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання колегія суддів виходила з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які віднесено до тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів. Злочини у даній справі обвинуваченим вчинено в період невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання судом встановлено не було.

Зазначені обставини свідчать про схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень та вказує на очевидне його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання, а також про відсутність у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Відтак, з огляду на дані про особу обвинуваченого, характер та зміст злочинних дій обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав вважати явно несправедливим призначене обвинуваченому покарання, яке, до того ж, призначено судом у розмірі, наближеному до мінімально можливого.

На переконання колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання є співмірним його протиправним діянням, достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

За наведених обставин вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено.

В своїй апеляційній скарзі захисник вимагала дослідити під час апеляційного розгляду докази.

Втім, частиною ч.3 ст.404 КПК встановлено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Крім того, за змістом ч.3 ст.404 КПК учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Проте такого обґрунтування клопотання захисника не містить, з огляду на що, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення такого клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4