У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 року м. Одеса
Суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , ознайомившись із заявою ОСОБА_2 про відвід слідчого судді ОСОБА_3 у справі за скаргою на бездіяльність прокурора,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_2 заявив відвід слідчому судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 .
Дослідивши надані матеріали дійшов до висновку, що заява про відвід слідчого судді не підлягає розгляду судом, з огляду на наступне.
Згідно із ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу. Тобто на практиці в деяких випадках це може обумовити необхідність ухвалення рішень, які прямо не передбачені КПК України.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься повага до людської гідності.
Так, положеннями ч. 1 ст. 11 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи.
Використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні із судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності цих осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини 1 та 2 вказаної статті). З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені ч. 3 ст. 44 ЦПК України.
Аналогічну правову позицію викладено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2019 року (справа № 9901/324/19).
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У розумінні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) звернення до суду з використанням нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні із судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій, констатується як зловживання правом на подання заяви. Так, цей Суд, застосовуючи пп. «а» п. 3 ст. 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі ст. 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, Суд вказав на зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року, заява № 67208/01, «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року, заяви № 61164/00 і № 18589/02, «Guntis Apinis проти Латвії» від 20 вересня 2011 року, заява № 46549/06).
Таким чином, нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, скаргах, заявах із процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.
Ідентичну правову позицію висловила Третя судова палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі №937/1056/20, провадження №51-6001 км 20 від 24.03.2021 року.
Заяву про відвід ОСОБА_2 обґрунтовує очевидно не існуючими фактами та подіями, використовуючи при цьому образливі вислови, виходячи за межі здорового глузду і розсуду.
До такого висновку суд приходить виходячи із поведінки скаржника та змісту його чисельних скарг і заяв про відвід, які є тотожними.
Слідчий суддя вважає, що поведінка заявника ОСОБА_2 є проявом безвідповідальності та легковажного ставлення до представників правоохоронних органів і суду, а тому суперечить цілі права на звернення із заявою про відвід, передбаченого ст.75 КПК України.
Дії заявника очевидно вказують на зловживання ним процесуальними правами, не відповідають вимогам ст. 11, 75 КПК України, що обумовлює висновок слідчого судді про залишення заяви без розгляду.
Керуючись ст.ст.9,7, 11, 75, 81 КПК України, ст.17 Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя,
П О СТ А Н О В И В:
Заяву ОСОБА_2 про відвід слідчого судді ОСОБА_3 від розгляду скарги на бездіяльність прокурора залишити без розгляду як таку, що є зловживанням правом на її подання.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_4
06.12.2021