ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/482/21 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1872/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 25 лютого 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 27.09.2013 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.01.2014 року вирішено питання щодо застосування покарання за наявності кількох вироків, із застосуванням ст. 71 КК України призначено остаточне покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 03.01.2017 року з Олексіївської виправної колонії Харківської області (№25) за відбуттям строку покарання,-
визнано винним та засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Згідно вироку, ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 17.09.2020 року приблизно о 16 годині 30 хвилин проходив повз домоволодіння, огороджене парканом, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та в нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення будь-якого майна, яке, як на його думку, могло знаходитися в будовах, розташованих на території вказаного домоволодіння, належного раніше йому незнайомому ОСОБА_9 .
Далі, реалізуючи свій злочинний задум, ОСОБА_8 спочатку переліз через паркан, яким огороджена територія домоволодіння, а потім, оцінивши ситуацію, що склалася, підійшов до будівлі житлового дому та, суб`єктивно усвідомлюючи протиправний характер свого задуму, упевнившись, що за ним ніхто із сторонніх осіб не спостерігав, використовуючи в якості знаряддя злочину знайдену ним біля будинку лопату, розбив скло метало-пластикових вхідних дверей на першому поверсі вказаного будинку та проник всередину.
Після цього, ОСОБА_8 , перебуваючи у зазначеному житлі, прослідував до приміщення гаражу, поєднаного з житловим будинком, де безперешкодно через дверний отвір проник всередину.
Таким чином, ОСОБА_8 виконав всі дії, які вважав за необхідне для проникнення у приміщення гаражу, яке слід вважати сховищем.
В подальшому ОСОБА_8 , бажаючи довести свій злочинний задум до кінця, виявив на підлозі зліва по ходу від дверного отвору приміщення гаражу тачку з жовтим корпусом та металевим піддоном сірого кольору, перфоратор «Elprom ЭПЭ-920, 920Вт», перфоратор «DeWalt D25133», шуруповерт «Elprom EDA-18-2 Li Quick», дискову електропилу «Elprom EPD-2300» та портативну музичну колонку «JBL», синього кольору, якими й вирішив таємно заволодіти.
Потім ОСОБА_8 , діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність свого діяння, передбачаючи його наслідки у вигляді завдання матеріальної шкоди потерпілому, таємно заволодів майном, яке до того перебувало у власності іншої особи, а саме: перфоратором «Elprom ЭПЭ-920, 920Вт», вартістю 1244 грн., перфоратором «DeWalt D25133», вартістю 3267 грн. 14 коп., шуруповертом «Elprom EDA-18-2 Li Quick», вартістю 1030 грн., дисковою електропилою «Elprom EPD-2300», вартістю 1746 грн. та портативною музичною колонкою «JBL», вартістю 300 грн., яке почергово склав у тачку з жовтим корпусом та металевим піддоном сірого кольору, вартістю 500 грн., та, використовуючи її в якості тимчасового засобу вчинення злочину, здійснив переміщення всього майна з приміщення гаражу через житловий будинок та територію домоволодіння за паркан, яким воно огороджено.
Таким чином, ОСОБА_8 у вказаний вище період часу виконав усі дії, які вважав за необхідне, для досягнення своєї протиправної мети, спрямованої на таємне викрадення чужого майна, за ознаками повторності, поєднане з проникненням у сховище.
Після цього, ОСОБА_8 , звернувши на свою користь викрадене майно, з місця скоєння злочину зник та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.
В результаті вищезазначеного злочинного діяння ОСОБА_8 завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 8087 грн. 14 коп., яку підтверджено висновком експерта №17216 за результатами проведення товарознавчої експертизи.

До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадженні відмовився від своєї апеляційної скарги.

В апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник посилаються на те, що вирок в частині призначення покарання є дуже суровим та просять його змінити і призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання.

В обґрунтування захисник посилається на те, що при призначенні покарання обвинуваченому судом не враховано, що він визнав вину, сприяв розкриттю злочину, не приховуючи факт вчинення ним злочину, детально розповів про його обставини. В судовому засіданні висловлював жаль з приводу вчиненого, що свідчить про наявність щирого каяття. Окрім цього просить врахувати, що обвинувачений був працевлаштований, але в зв`язку з економічною кризою в державі після запровадження карантинних заходів з метою запобігання короновірусу втратив роботу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проте їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла наступного.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, а саме.

Врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, неодружений, малолітніх дітей та інших непрацездатних осіб на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, тяжких захворювань чи інвалідності не має, має постійне місце проживання.

Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України судом враховано відсутність обставини, що обтяжує покарання, та наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття.

Надаючи оцінку доводам апеляційних скарг, щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 маючи судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення та перевиховання не став, повторно вчинив тяжкий, умисний корисливий злочин проти власності, за який законом передбачено покарання до 6 років позбавлення волі.

Наряду з цим, судом першої інстанції були враховані всі пом`якшуючи обставини на які посилаються апелянти.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, тобто лише при позбавленні волі, а призначення більш м`якого виду покарання - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення. При цьому призначене судом покарання обвинуваченому у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі не можна вважати суворим, оскільки воно призначене у мінімальних межах передбачених санкцією статті.

Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, апеляційні вимоги обвинуваченого та його захисника про можливість призначення більш м`якого покарання є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 25 лютого 2021 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: