ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/367/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - домашній арешт
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши 23 вересня 2021 року у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 вересня 2021 р.,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 вересня 2021 р. частково задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 , яке погоджено прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , такого, що має на утриманні одну малолітню дитину, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Заборонено підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в період доби з 22 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв.

Встановлено строк дії ухвали до 23 год. 59 хв. 31 жовтня 2021 року.

Не погодившись з рішенням суду, прокурор Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 вересня 2021 р. та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, із можливістю внесення застави, згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Зазначає, що під час оцінки в сукупності всіх обставин слідчим суддею вибірково враховано вимоги ст. 178 КПК України. Зокрема, не надано оцінки тому, що ОСОБА_7 має на утриманні одну малолітню дитину, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштований, зареєстрований у квартирі АДРЕСА_3 , де проживають його батьки, а фактично проживає разом із співмешканкою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітнім сином за адресою: АДРЕСА_2 ., осіб похилого віку чи інвалідів на утриманні немає. Стверджує, що це вказує на слабкі соціальні зв`язки, які дозволяють ОСОБА_7 безперешкодно виїхати в іншу область та переховуватись від органів досудового розслідування.

Наголошує на тому, що ОСОБА_7 , вчинивши 07.08.2021 року дорожньо-транспортну пригоду, до приїзду працівників поліції залишив місце події та добровільно прибув до органів поліції лише 09.08.2021, тобто через два дні після вчинення ДТП. Вказана обставина свідчить про те, що такими діями підозрюваний ОСОБА_7 намагався перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, з метою уникнення проведення своєчасного медичного огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого cп`яніння на час вчинення ДТП. Зазначає, що ОСОБА_7 надав добровільно взірці крові в КНП Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань ТОР 09.08.2021 о 14 год. 25 хв., через 39 год. після скоєння ДТП. Посилається на те, що така поведінка підозрюваного свідчить про його легковажне ставлення до вимог ПДР України, а також вимог інших нормативних актів, що вказує на можливе аналогічне відношення підозрюваного ОСОБА_7 до обов`язків, які можуть бути на нього покладені у разі обрання до останнього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Заслухавши суддю - доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, зіславшись на доводи, викладені в ній, підозрюваного та захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, вказуючи, що вона є законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчим відділом Тернопільського районного управління поліції спільно з відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0001110 від 08 серпня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 07 серпня 2021 року біля 23 год. 30 хв. водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «MAZDA-6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску, червоного кольору (належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 виданого 29 липня 2021 року ТСЦ 6141, громадянину ОСОБА_7 , зареєстрованому в АДРЕСА_1 ), без пасажирів та вантажу рухався по вул. Максима Кривоноса, м. Тернопіль у напрямку від перехрестя з вул. Миру до перехрестя з вул. Івана Мазепи.

Рухаючись у вказаному напрямку, навпроти будинку №8 по вул. Максима Кривоноса, м. Тернопіль, із швидкістю біля 70 км/год., тобто швидкістю, яка перевищувала дозволену на даній ділянці автодороги в межах населеного пункту - м. Тернопіль, Тернопільської області, водій ОСОБА_7 не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, не обрав безпечної та дозволеної на даній ділянці автодороги швидкості руху, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч.1, 1.10, (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (надалі ПДР), а також вимоги, які наведенні у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-XII від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями (надалі ЗУ «Про дорожній рух»), які зобов`язували його рухатися у населеному пункті (м. Тернопіль) із безпечною та дозволеною швидкістю руху: не більше 50 км/год., і своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху водій ОСОБА_7 не забезпечив безпеку дорожнього руху та під час руху, перетнувши горизонтальну дорожню розмітку 1.1 (вузьку суцільну лінію) ПДР, допустив виїзд керованого автомобіля «MAZDA-6» р.н. НОМЕР_1 на зустрічну смугу руху, при цьому не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, чим грубо порушив вимоги пункту 10.1 та вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 розділу 34. Дорожня розмітка ПДР, яку перетинати забороняється, крім цього, на даній ділянці автодороги виїзд на призначений для зустрічного руху бік дороги категорично заборонений.

Після виїзду на зустрічну смугу руху водій ОСОБА_7 в порушення вимог п. 11.3 ПДР не надав перевагу в русі технічно справному автомобілю «GEELY MR-7151A» реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2007 року випуску, сірого кольору (належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 виданого 21 листопада 2007 року ТСЦ 6141, громадянину ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованому в АДРЕСА_4 ), під керуванням водія ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_4 , який в цей час без пасажирів та вантажу рухався в межах своєї смуги руху по вул. Максима Кривоноса м. Тернопіль, у напрямку від перехрестя з вул. Івана Мазепи до перехрестя з вул. Миру, а допустив зіткнення передньої частини керованого автомобіля «MAZDA-6» р.н. НОМЕР_1 з передньою частиною автомобіля «GEELY MR-7151A» р.н. НОМЕР_3 .

Перед зіткненням транспортних засобів водій автомобіля «GEELY MR-7151A» р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_13 , реагуючи на рух автомобіля «MAZDA-6» р.н. НОМЕР_1 по зустрічній смузі руху, змінив напрямок свого руху ліворуч, уникаючи таким чином зіткнення транспортних засобів, однак з моменту виникнення небезпеки для свого руху не мав технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути зустрічного зіткнення транспортних засобів, тому у його діях відсутні порушення Правил дорожнього руху, які б перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок зіткнення транспортних засобів водій автомобіля «GEELY MR-7151A» р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми шиї із розривом зчленування між тілами 4-го і 5-го шийних хребців та ушкодженням речовини спинного мозку на цьому рівні, протікання якої ускладнилося висхідним набряком спинного мозку із розвитком набряку-набубнявіння та компресії (стиснення) головного мозку, від яких настала його смерть 12 серпня 2021 року о 15 год. 30 хв., під час проходження стаціонарного лікування у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги».

Порушення водієм ОСОБА_7 , вимог пунктів: 1.5 ч.1, 1.10, (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 10.1, 11.3, 12.1, 12.4, вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія), розділу 34. Дорожня розмітка Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, а також вимог, які наведені у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-XII від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_13 .

З огляду на наведене слідчий вважає, що у кримінальному провадженні №0001110 від 08 серпня 2021 року наявна обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

31 серпня 2021 року ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Отже, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст. 177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість покарання та наслідки вчинення протиправних діянь.

Згідно із ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Таким чином, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

При судовому розгляді клопотання суд перевірив відповідність змісту клопотання вимогам закону та з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд правильно виходив з того, що матеріали клопотання містять дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування, суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином), однак не містять переконливого обґрунтування, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків. Крім цього, слідчий суддя вірно зазначив, що посилання слідчого у клопотанні та прокурора у судовому засіданні на ризик, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, є недоведеним та формальним, так як останні не вказують, які конкретні дії підозрюваного вказують на наявність цього ризику та не надають доказів на підтвердження таких обставин.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як домашній арешт у певний період доби.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного слідчий суддя також врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: особу ОСОБА_7 , який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, неодружений, наявність постійного місця проживання, позитивну характеристику з місця проживання, який зареєстрований фізичною особою - підприємцем, а також тяжкість кримінального правопорушення, у якому він підозрюється та покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винним.

При цьому слідчий суддя вірно звернув увагу на рішення ЄСПЛ у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, якому Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Також слідчим суддею вірно враховано факт наявності на утриманні у підозрюваного малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 29 квітня 2014 року, а також відсутність у ОСОБА_7 , інших членів сім`ї, які могли б забезпечувати потреби дитини, так як мати малолітнього ОСОБА_11 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що свідчить свідоцтво про смерть.

За таких обставин, на думку колегії суддів, слідчий суддя, виходячи із норм Глави 18 КПК України, згідно якої питання щодо застосування запобіжних заходів належить до виняткової компетенції слідчого судді, правомірно відмовив у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 та правильно застосував відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби. Висновки суду відповідають зазначеним положенням КПК України та фактичним обставинам справи.

Посилання прокурора на те, що підозрюваний ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, зареєстрований у квартирі АДРЕСА_3 , де проживають його батьки, а фактично проживає з малолітнім сином за адресою: АДРЕСА_2 , осіб похилого віку чи інвалідів на утриманні немає, що вказує на те, що підозрюваний може виїхати в іншу область та переховуватись від органів досудового розслідування та суду, - є необґрунтованими, оскільки наявність таких обставин, на думку колегії суддів, не свідчить про намір ОСОБА_7 вчинити будь-які дії для уникнення ним кримінальної відповідальності у разі визнання його винним, крім того, зазначені доводи прокурора ніякими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, не підтверджені. Не надані такі докази і в суді апеляційної інстанції.

Твердження прокурора, що з метою уникнення проведення своєчасного медичного огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого cп`яніння на час вчинення ДТП ОСОБА_7 надав добровільно взірці крові в КНП Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань ТОР лише 09.08.2021 о 14 год. 25 хв., тобто через 39 год. після скоєння ДТП, що свідчить про його легковажне відношення до обов`язків, які можуть бути на нього покладені у разі обрання до останнього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, - не беруться колегією суддів до уваги, оскільки при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту слідчий суддя врахував обставини, визначені ст. 178 КПК України, зокрема, процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 , який, незважаючи на залишення місця ДТП, 09 серпня 2021 з`явився до працівників поліції, визнав свою вину у вчиненому та щиро розкаявся. Разом з тим, те, що на час вчинення ДТП ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного, наркотичного чи іншого cп`яніння, на думку колегії суддів, є лише припущенням прокурора, зважаючи на відсутність доказів, які б доводили протилежне.

З огляду на викладене слідчим суддею при розгляді клопотання повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а тому зазначені в апеляційній скарзі підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку про залишення апеляційної скарги прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 без задоволення.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст. ст. 176, 177, 179, 181, 199, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 вересня 2021 р. про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби, - без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4