Дата документу 22.12.2021 Справа № 333/2138/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1485/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/2138/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.263 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07 липня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в його діях є склад кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИЛА
Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

19 листопада 2017 року приблизно о 18 годині ОСОБА_8 , перебуваючи на перехресті вулиць Рязанська та Ракетна у м.Запоріжжі, на узбіччі дороги виявив предмет, ззовні схожий на кастет, що відноситься до холодної зброї ударно-дробильної дії та є кастетом, що виготовлений саморобним способом, який поклав до лівого карману своєї куртки.

У подальшому ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, продовжуючи свої злочинні дії, що виразились у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, цього ж дня переніс вказаний кастет до будинку АДРЕСА_2 .

19 листопада 2017 року в період з 19-00 години по 19-20 годину в присутності двох запрошених понятих при проведенні огляду місця події навпроти будинку №13 по вул.Рязанській у м.Запоріжжі у ОСОБА_8 виявлено та вилучено предмет, ззовні схожий на кастет, який відноситься до холодної зброї ударно-дробильної дії та є кастетом, що виготовлений саморобним способом з використанням промислового обладнання, який ОСОБА_8 незаконно транспортував без передбаченого законом дозволу до місця вилучення.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_8 прокурором були кваліфіковані за ч.2 ст.263 КК, як носіння кастету без передбаченого законом дозволу.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в його діях є склад кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК та призначити йому покарання у виді 3 років обмеження волі. На підставі ст.75 КК звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації в органи з питань пробації та повідомляти про зміну місця проживання, навчання та роботи. Свої вимоги мотивував тим, що суд безпідставно відкинув докази сторони обвинувачення, зокрема і покази свідка ОСОБА_9 , визнавши їх неінформативними. Крім того, з огляду на протиріччя в показах обвинуваченого та свідка ОСОБА_10 суд безпідставно дійшов висновку про відсутність в діях обвинуваченого об`єктивних ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти скарги та просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини (ч.1 ст.17 КПК).

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів складу злочину, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Зі змісту ст.370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 373 КПК встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.3 ст.374 КПК у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, районний суд, виправдовуючи ОСОБА_8 за ч.2 ст.263 КК за недоведеністю, що в його діях є склад даного кримінального правопорушення, дотримався вищезазначених вимог закону.

Судом у вироку викладено формулювання обвинувачення, пред`явленого обвинуваченому за ч.2 ст.263 КК визнаного судом недоведеним, підстави його виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції у судовому засіданні, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази винуватості обвинуваченого, на які посилалася сторона обвинувачення, та, згідно зі ст.94 КПК, оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навів детальний аналіз досліджених доказів.

Так, відповідно до обвинувального акта ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК, а саме у носінні кастету без передбаченого законом дозволу.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що восени 2017 року увечері приблизно о 18-19 годині він прямував у сторону будинку №13 по вул.Рязанській у м.Запоріжжі. На узбіччі дороги він побачив якийсь блискучий предмет, підняв його, поклав до кишені і одразу був зупинений співробітниками національної поліції. При цьому жодних дій з даним предметом він не здійснював та не знав, що це кастет, адже було темно і неможливо було більш детально розглянути знайдений металевий предмет.

Дані обставини підтвердив і свідок ОСОБА_10 , який в судовому засіданні зазначив про те, що приблизно у 2017 році коли він йшов по вул.Рязанській у м.Запоріжжі, то побачив, що стоїть ОСОБА_8 і щось підіймає блискуче та одразу після цього до ОСОБА_8 почали підходити поліцейські.

Як правильно зазначив суд першої інстанції інкримінування ОСОБА_8 носіння кастету потребує доведення стороною обвинувачення факту переміщення або транспортування обвинуваченим даного кастету при собі.

Між тим, як із наданих суду показів обвинуваченого, так і з показів свідка ОСОБА_10 було встановлено, що одразу після того, як обвинувачений підняв блискучий предмет до нього одразу підійшли співробітники поліції, які вилучили в обвинуваченого даний предмет.

Такі покази обвинуваченого та свідка не були спростовані прокурором, а відтак недоведеною є обставина носіння обвинуваченим кастету.

Будь-яких істотних суперечностей в показах обвинуваченого та свідка ОСОБА_10 , на чому наполягав прокурор в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Прокурор посилався на покази обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він неподалік на вул.Рязанській знайшов кастет, що свідчить про те, що обвинувачений носив даний кастет.

Між тим, такі покази ОСОБА_8 давав слідчому під час проведення огляду місця події, а тому такі покази з огляду на ч.7 ст.97 КПК не можуть бути визнані допустимим доказом.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів були досліджені протокол огляду місця події від 19.11.2017 року та відеозапис до нього.

Сторона обвинувачення стверджувала про те, що обвинувачений ОСОБА_8 придбав кастет на перехресті вулиць Рязанської та Ракетної у м.Запоріжжі і переніс її до будинку АДРЕСА_2 , що складає відстань у 260 метрів .

Проте із протоколу огляду місця події та відеозапису до нього не можливо встановити, що саме на цьому перехресті і саме ОСОБА_8 придбав зазначений кастет. Слідчий експеримент за участі обвинуваченого не проводився. Не можливо встановити даний факт і з інших доказів, наданих стороною обвинувачення. Прокурор не спромігся послатись на жодний доказ, яким би доводився факт того, що вилучений 19.11.2017 о 19.00 год даний кастет було придбано саме за годину до вилучення, т.т. о 18.00 год., як про це зазначено в обвинувальному акті.

Висновок експертизи холодної зброї №2-723 від 20.11.2017 року, на який посилалася сторона обвинувачення, лише доводить той факт, що вилучений у обвинуваченого предмет є холодною зброєю ударно-дробильної дії, а саме кастетом.

Із показів свідка ОСОБА_9 встановлено лише те, що він біля військової частини по вул.Музикальній зупинив особу, у якої було вилучено кастет.

Отже у контексті наведених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що надані прокурором письмові докази, а також показання свідків у судовому засіданні ні самі по собі, ні у своїй сукупності не доводять поза розумним сумнівом наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки не доведено факту носіння ОСОБА_8 холодної зброї.

З огляду на викладене, доводи прокурора про неправильну оцінку доказів обвинувачення, зроблену судом, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.

Отже, на переконання колегії суддів, вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст.370, 373 і 374 КПК. Переконливих аргументів на спростування висновків районного суду прокурор в апеляційній скарзі не навів. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07 липня 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4