УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

слідчого - судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

слідчого : ОСОБА_3 ,

адвоката: ОСОБА_4 ,

свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП № 3 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 про надання дозволу на примусове відібрання біологічних зразків у свідків ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для проведення судових експертиз у кримінальному провадженні № 0004302, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

встановив :

Слідчий СВ ВП № 3 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним клопотанням, погодженням із прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 .

Клопотання мотивовано тим, що досудовим розслідуванням установлено, що в період часу з 15 години 00 хвилин 03.11.2021 по 09 годину 00 хвилин 04.11.2021, невстановлена особа, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Салютна, 5, незаконно заволоділа автомобілем марки "HYUNDAI" моделі "ACCENT", д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску, який належить ОСОБА_8 , завдавши останньому матеріального збитку 200 000 гривень.

Допитаний у процесуальному статусі свідка ОСОБА_9 повідомив, що з 31.10.2021 автомобіль марки "HYUNDAI" моделі "ACCENT", д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску, який належить його колезі по роботі ОСОБА_8 , перебував у його користуванні за усною домовленістю. Так, ОСОБА_9 , приблизно о 15 годині 00 хвилин, 03.11.2021, вищевказаний автомобіль, припаркував поряд з будинком № 5 по вулиці Салютній у м. Києві. Після чого направився за місцем проживання та більше того дня автомобілем не користувався.

04.11.2021, приблизно о 09 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 вийшовши з дому та підійшовши до місця, де останній залишив вищевказаний автомобіль, він виявив його відсутність.

В ході досудового розслідування, 05.11.2021 в порядку ст. 40 КПК України, слідчим СВ ВП № 3 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , надано доручення щодо встановлення місця перебування викраденого автомобіля та осіб причетних до вчинення даного кримінального правопорушення.

09.11.2021 за адресою: м. Київ, вул. Юрія Глушко, 2, виявлено автомобіль потерпілого ОСОБА_8 , після чого проведено невідкладний обшук в автомобілі марки «HYUNDAI» моделі «ACCENT", 2012 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 , з д.н.з. НОМЕР_3 , які за даним автомобілем не зареєстровані, в ході якого виявлено та вилучено: 5 слідів папілярних узорів, з поверхні внутрішньої ручки передніх лівих дверей вилучено один змив, з поверхні важелю перемикання передач вилучено один змив, з поверхні керма вилучено один змив, з поверхні внутрішньої ручки передніх правих дверей вилучено один змив.

Крім цього, до СВ ВП № 3 Шевченківського УП ГУНП у м. Києва, надійшли рапорти начальника СКП Шевченківського УП ГУНП у м. Києва ОСОБА_10 , про те, що в ході оперативного супроводження вищевказаного кримінального провадження, було встановлено що до вчинення вищевказаного злочину, можуть бути причетні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які в рамках кримінального провадження допитані в якості свідків.

В ході здійснення досудового розслідування біологічні зразки у свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не відбирались.

Так, з метою забезпечення проведення дактилоскопічної та молекулярно-генетичної експертизи, виникла необхідність у відібрані біологічних зразків у свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6

09.11.2021 та 25.11.2021 прокурором у кримінальному провадженні винесені постанови про відібрання у свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 біологічних зразків, а саме: букального епітелію, змивів з рук, відбитків папілярних узорів долонь та пальців рук, для проведення вищезазначених експертиз, однак виконати дану постанову не виявилось можливим у зв`язку із відмовою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від добровільного надання таких зразків.

У зв`язку з чим слідчий просив надати дозвіл на примусове відібрання біологічних зразків, а саме: букального епітелію, змивів з рук, відбитків папілярних узорів долонь та пальців рук у свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 для проведення судових експертиз у кримінальному провадженні № 0004302 від 05.11.2021 за ч. 2 ст. 289 КК України.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав в повному та просив його задовольнити з підстав зазначених у ньому.

Адвокат ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення вказаного клопотання зазначивши, що у свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вже відбиралися біологічні зразки, однак чи складався про це відповідний протокол йому невідомо. Крім того зазначив, що на момент відібрання зразків не було зрозуміло для чого вказані зразки мали відбиратися, слідчим не було надано копію відповідної ухвали.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали думку свого адвоката та заперечували щодо задоволення клопотання.

Вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що вказане клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 245 КПК України у разі необхідності отримання зразків для проведення експертизи вони відбираються стороною кримінального провадження, яка звернулася за проведенням експертизи або за клопотанням якої експертиза призначена слідчим суддею. У випадку, якщо проведення експертизи доручено судом, відібрання зразків для її проведення здійснюється судом або за його дорученням залученим спеціалістом. Порядок відібрання зразків з речей і документів встановлюється згідно з положеннями про тимчасовий доступ до речей і документів (статті 160-166 цього Кодексу). Відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160-166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і практику Європейського Суду з прав людини (далі - практика ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з ч.2 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», якщо міжнародним договором України, який набрав чинності, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Таким чином, практика ЄСПЛ має вищу юридичну силу за норми КПК України

Так, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Яллох проти Німеччини», в якій заявник оскаржував дії органів досудового розслідування, які полягали у примусовому вилученні зі шлунка підозрюваного наркотичних засобів, які той переховував. Ці вилучені матеріали згодом були використані як доказ обвинувачення. В рішенні по цій справі Суд зазначає: «хоча право не свідчити проти себе в першу чергу стосується права обвинуваченого зберігати мовчання на допиті та не бути примушеним до давання показань, ЄСПЛ вже надавав цьому принципу більш широкого значення, що охоплює випадки, коли ішлося про передачу органам влади фактичних доказів. З огляду на це, заборона примушування до давання показань застосовується і до цієї справи». Далі Суд зазначає: «використання у справі заявника доказів, отриманих з метою примусового застосування засобів, які викликають рвотний рефлекс, порушило його право не свідчити проти себе і тому зробило розслідування повністю несправедливим».

У справі «Функе проти Франції» важливим висновком, який слід зробити з аналізу рішення, є неможливість здійснення по відношенню до особи будь-якого примусу з метою надання цією особою доказів, які згодом буде покладено в основу її обвинувачення.

Також, рішення «J.B. проти Швейцарії» дозволяє дійти висновку про те, що навіть якщо дані, які матимуть вирішальне значення для обвинувачення особи, не залежать від цієї особи, вони не можуть бути отримані примусово всупереч волі особи.

Названі вище рішення ЄСПЛ не означають того, що відібрання біологічних зразків в примусовому порядку в будь-якому разі суперечить Конвенції та практиці ЄСПЛ.

Так, відібрання біологічних зразків в особи або ж її примусове залучення для проведення судово-медичної експертизи може відбуватися з різною метою, наприклад, для визначення стану, в якому знаходилася особа в певний час (наприклад, стану алкогольного сп`яніння). При цьому докази, що отримуються внаслідок проведення експертизи цих зразків, не мають вирішального значення для обвинувачення особи.

Коли ж примусове залучення для проведення судово-медичної експертизи або ж біологічні зразки в особи вилучаються з метою встановлення причетності її до вчинення злочину, примусове їх надання суперечитиме положенням ст.6 Конвенції. Варто зауважити, що право не свідчити проти себе має будь-яка особа, отже не можуть бути вилучені біологічні зразки у свідка з метою спростування його показань і, таким чином, обвинувачення в наданні завідомо неправдивих показань. Головне правило, яке доцільно виводити з наведених рішень ЄСПЛ, є таким: біологічні зразки у особи можуть бути отримані поза її згодою лише тоді, коли метою відібрання таких зразків не є отримання доказів обвинувачення особи, яка надає такі зразки.

Окрім цього, окрему увагу слідчий суддя звертає на той факт, що матеріали клопотання не містять постанови про призначення відповідних експертиз.

За приписами ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебувають в процесуальному статусі свідків, в матеріалах клопотання відсутні документи, які б свідчили про необхідність відібрання у них біологічних зразків, клопотання не підлягає задоволенню.

Виходячи з наведеного, керуючись положеннями ст.ст. 22, 160-166, 241, 245, 309 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Клопотання слідчого СВ ВП № 3 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 про надання дозволу на примусове відібрання біологічних зразків у свідків ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1