Справа № 346/292/22
Провадження № 1-кс/346/79/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

Слідчий суддя ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4
слідчого ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия клопотання слідчого СВ Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області лейтенант поліції ОСОБА_5 погодженого з прокурором у кримінальному провадженні № 0000023 від 14.01.2022 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, не працюючого, на утриманні нікого не має, неодноразово судимого, востаннє вироком Коломийського міськрайонного суду від 24.07.2017 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 та ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, депутатом не являється, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
Клопотання надійшло до суду 27 січня 2022 р.
Суд перевірив надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження в рамках якого подано клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора, слідчого, підозрюваного,захисника -
в с т а н о в и в :
Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, погодженого прокурором Коломийської окружної прокуратури, в обгрунтування якого посилався на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше неодноразово судимим за майнові злочини, останній раз 24.07.2017 Коломийським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, та стосовно якого в Коломийському міськрайонному суді знаходиться обвинувальний акт за ч. 2 ст. 185 КК України, на шлях виправлення не став та під час непогашеної судимості вчинив новий злочин проти власності за наступних обставин:
Так, 05 грудня 2021 року близько 12:15 год. ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу пекарні «Тісто» за адресою м. Коломия, вул. Мазепи 54, зайшов в загальний коридор житлового будинку АДРЕСА_3 , де діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих спонукань, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав алюмінієву драбину-трансформер марки «Lader Pro 3х9», сірого кольору, бувшу у вжитку вартістю 2 696 гривень, яка належала ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_4 .
Після чого, ОСОБА_6 місце вчинення кримінального правопорушення покинув, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 2 696 гривень.
25.01.2022 ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Таким чином, встановлено достатність доказів для обгрунтування підозри ОСОБА_6 який підозрюється у вчиненні умисних дій, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Вина підозрюваного ОСОБА_6 повністю підтверджується вагомістю зібраних в кримінальному провадженні доказами: протоколом допиту потерпілого, протоколом допиту свідка, протоколом пред`явлення для впізнання, протоколом огляду оптичного диску DVD-R, протоколом огляду місця події та іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності. У діях підозрюваного ОСОБА_9 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого визначено законом покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити нове кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Враховуючи вищенаведені ризики, та беручи до уваги слабкі соціальні зв`язки підозрюваного обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не являється за можливе. Застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки не може запобігти зазначеним ризикам, оскільки до органів досудового розслідування не надходили заяви від жодних осіб про те, що вони поручаються за виконання підозрюваного, покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язується, за необхідності, доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу. Застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є недоцільним, зважаючи на відсутність постійного місця проживання підозрюваного, де в останнього були б наявні тісні соціальні зв`язки та де можна було б забезпечити виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні клопотання підтримали та вважають за необхідне клопотати перед судом про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .. Просять врахувати , що підозрюваний ОСОБА_9 не одноразово був судимий.
Підозрюваний ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_10 заперечили щодо задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважають за можливе застосувати запобіжний захід не пов язаний з триманням під вартою у виді домашнього арешту в нічний час доби по місцю фактичного проживання за адресою АДРЕСА_2 , де проживає він, підозрюваний ОСОБА_9 однією сім єю з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що немає наміру скриватись від слідства та суду, на кожну вимогу буде прибувати до слідчого, прокурора, суду, що добровільно відшкодував завдану злочином шкоду, і в подальшому кримінальних правопорушень вчиняти не буде.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Згідно з вимогами п. п. 3 і 4ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Як встановлено ч. 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятоюстатті 176 цього Кодексу.
Частиною 4 ст. 194 КПК України передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї, статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обгрунтування/, клопотання.
Відповідно до вимог п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
Як встановлено ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, який відноситься до категорії нетяжкого злочину та передбачає покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на той самий строк.
Згідно із положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Приймаючи рішення про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя приймає до уваги, що у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Преценденте право Конвенції розробило чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти:- ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення не з`явиться на суд / справа Stogmuller проти Austria/; - ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення прийме дії, направлені на перешкоджання відправленню правосуддя /справа Stogmuller проти Austria/; - ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення, здійснить подальші правопорушення / справа Matznetter проти Austria/; - ризик, що особа порушить громадський порядок / справа Letellier проти France/.
Тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи / справа W. проти Switzerland, судове рішення від 26 січня 1993 року § 30/.
Ризик того, що підозрюваний може ухилятися від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя вважає частково обгрунтованим, оскільки підозрюваний ОСОБА_9 усвідомлюючи можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може ухилятись від явки до суду. При цьому слідчий суддя приймає до уваги тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, котре є нетяжким злочином, а також приймає до уваги суспільний інтерес такого злочину, однак сама обставина притягнення до кримінальної відповідальності не може бути достатньою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу.
Також на переконання слідчого судді, слідчим та прокурором не доведено наявність ризику впливу на потерпілого, свідків.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя прийшов до висновку, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як виняткового запобіжного заходу, який застосовується винятково в разі неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу і як наслідок надасть змогу запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, є недоведеним, передчасним, так як з урахуванням особи підозрюваного, який має постійне місце проживання та обставин кримінального провадження до нього може бути застосовано інший запобіжний захід, достатній для запобігання ризиків, вказаних в клопотанні.
Крім цього, слідчий суддя вважає, що при розгляді клопотання, слідчим не доведено наявність достатніх підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.194 КПК України, а саме неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання існуючих ризиків, зазначених у клопотанні.
Для запобігання встановленим ризикам слідчий суддя вважає можливим обрати підозрюваному запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Згідно ст. 181 КПК України - домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.
Оскільки в судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що на даний час підозрюваний ОСОБА_9 фактично проживає в АДРЕСА_2 йому слід заборонити залишати місце постійного фактичного проживання в період часу з 22 год. 00 хв. вечора по 06 год. 00 хв. ранку.
Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленої йому підозри, може забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та унеможливить вчинення нових злочинів.
Також слідчий суддя вважає необхідним покладення на підозрюваного ОСОБА_12 обов`язків відповідно до вимог ч.5 ст.194 КПК України.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.176-178, 181, 184, 186, 193-194, 196, 205, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Клопотання задовільнити частково
Обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Княждвір Коломийського району Івано-Франківської області, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 в період часу з 22-00 год. до 06-00 год. на строк не більше двох місяців - по 28.03.2021 р., з покладенням на підозрюваного наступних обов`язків:

1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися з м.Коломия та Коломийського району без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця свого проживання, роботи;

4) утримуватися від спілкування із потерпілим, свідками по даному кримінальному провадженню;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В решті клопотання відмовити.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою як особи, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, за необхідності використовувати електронні засоби контролю.
Ухвала підлягає негайному виконанню органом Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Копію ухвали для виконання направити начальнику Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області.

Порушення умов домашнього арешту має наслідком застосування грошового стягнення чи застосування більш суворішого запобіжного заходу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Коломийської окружної прокуратури в даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1