Дата документу 26.01.2022
Справа № 334/7605/21
Провадження № 1-кп/334/359/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, неодружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, працює на підставі трудової угоди, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:
12 грудня 2014 року, близько о 20:00 годині, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , знаходились в приміщенні кафе «Обжора», розташованого по вул. Щаслива в м. Запоріжжя, де спільно вживали спиртні напої.

Цього ж дня, близько о 22 годині 20 хвилин, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , випили достатню кількість спиртного, останні вирішили покинути приміщення вказаного закладу та роз`їхатись по своїм домівкам. З метою найняти таксі та доїхати до місця свого мешкання ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відправились на зупинку громадського транспорту «Управління ЗТЗ», розташованої по вул. Щаслива в м. Запоріжжя, де підійшли до автомобілю марки «Ланос» державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , та домовились з його водієм ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що останній довезе їх на вулицю Руставі, розташовану на території Осіпенківського району м. Запоріжжя за грошові кошти в сумі 20 гривень. Під час руху по раніше вказаному маршруту ОСОБА_9 сказав ОСОБА_8 , щоб він відвіз їх до гаражів, розташованих на вул. Звенигородська в м. Запоріжжя. Проїжджаючи біля будинку № 20 по вул. Звенигородська в м. Запоріжжя, ОСОБА_7 попрохав ОСОБА_8 прибавити гучності на ввімкнутій в той час магнітолі, на що останній повідомив, що магнітола знаходиться в несправному стані, що не уможливлює виконати прохання ОСОБА_7 .

В цей час, близько о 22 годині 40 хвилин, під час продовження руху на автомобілі марки «Ланос» державний реєстраційний знак НОМЕР_1 під управлінням ОСОБА_8 , рухаючись по вул. Звенигородська в м. Запоріжжя, ОСОБА_7 , який знаходився в салоні вказаного автомобіля, а саме на задньому пасажирському сидінні, на місці за водієм, схопив обома руками за горло ОСОБА_8 та почав його душити, в результаті чого останній був вимушений виконати повну зупинку транспортного засобу та вимкнути двигун. Після повної зупинки автомобіля ОСОБА_8 відкрив водійські двері та намагався вирватись від ОСОБА_7 .

В цей час, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, посягаючи на здоров`я ОСОБА_8 , прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, демонструючи намір самоутвердження за рахунок приниження іншої особи, разом з ОСОБА_4 , вийшов із салону автомобіля на вулицю, підійшов до ОСОБА_8 та почав завдавати удари кулаками обох рук та ногами по голові та тулубу останнього.

Через деякий час ОСОБА_8 вдалось вирватись від ОСОБА_7 та вийти з салону автомобіля на вулицю, де ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , продовжуючи грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, не зупиняли свої злочинні дії та продовжували завдавати йому тілесні ушкодження.

Під час грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, посягання на здоров`я ОСОБА_8 , прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві та демонстрації наміру самоутвердження за рахунок приниження іншої особи з боку ОСОБА_7 , що виражалось у спричиненні потерпілому тілесних ушкоджень, одним ударом ліктя правої руки, ОСОБА_7 розбив скло лівої задньої двері автомобіля марки «Ланос» державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , після чого підійшов до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , та спільно з останніми продовжили наносити удари кулаками і ногами по голові та тілу ОСОБА_8 , в результаті чого останній упав на землю, що не зупинило неправомірні дії ОСОБА_10 , який навіть після падіння ОСОБА_8 продовжував спричиняти тілесні ушкодження останньому.

Незважаючи на всі намагання та прохання ОСОБА_8 припинити злочинні дії ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , нехтуючи його проханням щодо припинення хуліганських дій, не зупинився на досягнутому, та лише після повного задоволення проявленої зневаги до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, та демонстрації наміру самоутвердження за рахунок приниження іншої особи, припинив свої злочинні дії та покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, внаслідок хуліганських дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_8 завдано тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство), вчинене групою осіб.
Крім того, 12.12.2014 року, приблизно о 22 годині 45 хвилин, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту, який раптово виник на ґрунті неприязних відносин із раніше незнайомим ОСОБА_8 , завдали останньому не менше 16 ударів руками та ногами в область голови та тіла, чим спричинили потерпілому ОСОБА_8 , згідно висновку експерта № 5228 від 13.01.2015 року: закриті переломи 8 і 9 ребер з ліва по середній пахвовій лінії, синець в області грудної клітини зліва у гр. ОСОБА_8 в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, але потягли за собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня. Синець з набряком м`яких тканин в області носа, синці навколо обох очей, в області лівої щоки, в області обох плечей, в області лівої лопатки, садна в області лівого підребер`я, в області чола, в області шиї, в області правої кисті, в області обох гомілок, в області обох колінних суглобів у гр. ОСОБА_8 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статі 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та надав пояснення, що дійсно ним вчинено зазначений в обвинувальному акті злочин за наступних обставин. 12 грудня 2014 року він разом з товаришами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відпочивали в кафе на АДРЕСА_3 , розпивали спиртні напої. Після 20:00 вони вирішили їхати додому, вийшли з кафе та взяли таксі автомобіль Ланос, водієм в якому був потерпілий. Він сів на переднє пасажирське місце, а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 сіли позаду. В ході поїздки у ОСОБА_7 з водієм виник словесний конфлікт, через що саме він вже не пам`ятає, оскільки з часу подій минуло більше семи років, а вони були в стані алкогольного сп`яніння. В результаті водій зупинив автомобіль, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вийшли з салону автомобіля та почали бити ОСОБА_8 , він також вийшов з салону автомобіля та, підійшовши до потерпілого, разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжував наносити удари потерпілому. Скільки саме та чим (руками чи ногами) він наніс ударів він не пам`ятає, оскільки минуло дуже багато часу, але не оспорює обставини, викладені в обвинувальному акті. У скоєному розкаюється, вважає, що якби не зловживав алкогольними напоями, такого б не сталося. З часу вчинення кримінального правопорушення він почав працювати, створив сім`ю та виховує трьох дітей, з 2014 року до будь-якої відповідальності не притягувався, просить суд суворо його не карати, оскільки він для себе зробив висновки.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, підтверджуються фактичними обставинами справи, які ніким не оспорюються.

Потерпілий в судове засідання не з`явився з невідомої суду причини. Про час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяв, клопотань про відкладення судового розгляду, неможливість прибуття в судове засідання не подавав. Суд ставив на обговорення питання щодо можливості судового розгляду без представника потерпілого, на що учасники, в тому числі і прокурор, який брав участь в судовому засіданні, не заперечували проти проведення судового розгляду за відсутності потерпілого.

Згідно висновку експерта № 5228 від 13.01.2015 року: закриті переломи 8 і 9 ребер з ліва по середній пахвовій лінії, синець в області грудної клітини зліва у гр. ОСОБА_8 в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, але потягли за собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня. Синець з набряком м`яких тканин в області носа, синці навколо обох очей, в області лівої щоки, в області обох плечей, в області лівої лопатки, садна в області лівого підребер`я, в області чола, в області шиї, в області правої кисті, в області обох гомілок, в області обох колінних суглобів у гр. ОСОБА_8 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Відповідно до ст. 349 ч.3 КПК України, враховуючи згоду учасників судового процесу, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, учасникам кримінального провадження, роз`яснено щодо правильності розуміння зазначеними особами змісту цих обставин, добровільності такої позиції, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 доведена повністю і його дії суд кваліфікує як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство), вчинене групою осіб, та умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статі 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Частиною 2 ст. 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, у п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі Постанова Пленуму №7) вказано, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом, в тому числі і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Пунктом 3 Постанови Пленуму №7 визначено, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму №7 судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення, оскільки встановлення таких обставин має значення для правильного призначення покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України є нетяжкими злочинами, обставину, яка пом`якшує йому покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання; дані про особу обвинуваченого, який не судимий, його відношення до вчиненого, який висловив щирий жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, скарг на поведінку не надходило, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, працює на підставі трудового договору, відсутність претензій матеріального характеру від потерпілої сторони, а тому вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання окремо у межах санкцій статей: за ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки та за ч. 2 ст 296 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі статті 70 КК України визначити обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки

Також, суд враховує, що відповідно до протоколу затримання особи від 04.09.2021 (складений о 10 годині 15 хвилин), ОСОБА_4 фактично було затримано 03.09.2021 о 15 годині 00 хвилин.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 04.09.2021 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби (у період часу з 19:00 години до 07:00 години наступного дня) строком на 2 місяці.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного суду від 29.08.2018 у справі №663/537/17 (п.п. 102-106) Положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України. Якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII). Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України). Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі. Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.

Таким чином, з урахуванням викладеної правої позиції Верховного Суду на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII у строк відбування покарання ОСОБА_4 слід зарахувати строк його затримання з 03.09.2021 року по 04.09.2021 року із розрахунку день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При цьому суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 04.09.2021 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби (у період часу з 19:00 години до 07:00 години наступного дня) строком на 2 місяці.

Строк дії ухвали визначено до 04.11.2021.

В ході судового розгляду прокурор з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу не звертався.

Підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 124, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст 296 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 70 КК України визначити обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII у строк відбування покарання ОСОБА_4 зарахувати строк його затримання з 03.09.2021 року по 04.09.2021 року із розрахунку день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробовуванням строком 2 (два) роки із покладенням на нього таких обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.

Речові докази по справі:

-вилучені під час проведення огляду місця події 13.12.2014 змив речовини бурого кольору з асфальту, упакований до паперового конверту, контрольний змив на марлевий тампон, упакований до паперового конверту, мікрочастки на світлу дактоплівку, упаковані до спецпакету, передані на відповідальне зберігання до камери схову ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, - знищити;

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1