Справа № 308/5851/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

30.08.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/230/21, за апеляційною скаргою, яку подав обвинувачений ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 травня 2021 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, а саме до 10 липня 2021 року.

Визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 45400 (сорок п`ять тисяч чотириста) гривень.

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_5 строком до 10 липня 2021 року покладено такі обов`язки: прибувати до суду на першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

В ухвалі вказується на те, що обґрунтованість підозри обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, підтверджується зібраними на досудовому розслідуванні доказами, які підтверджують обставини інкримінованого ОСОБА_5 діяння, знайшли своє достатнє обґрунтування для пред`явлення підозри й скерування обвинувального акту до суду. Разом із тим, суд дійшов висновку про наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, заявлених прокурором в обґрунтування клопотання про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу. Так, в ухвалі вказується на те, що тяжкість злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, та наявність у провадженні судді ОСОБА_6 обвинувального акту щодо ОСОБА_5 , за яким ОСОБА_5 обвинувачується також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КПК України, свідчить про те, що ОСОБА_5 в разі визнання його винним у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень загрожує покарання у виді позбавлення волі, що в свою чергу створює загрозу переховування ОСОБА_5 від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення інкримінованих йому злочинів. На думку суду наявним є також ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як потерпілою за обвинувальним актом є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до якої обвинувачений ОСОБА_5 може застосовувати заходи психологічного та фізичного впливу, задля зміни даних нею показів під час досудового розслідування, і при цьому, наявність вказаного ризику існує й щодо свідків, які наразі судом не допитані й із якими обвинувачений може вступати у поза процесуальні контакти для формування у суду викривленої позиції щодо дійсних обставин інкримінованого йому діяння. Також суд вважає, що існує передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик, оскільки як зазначено вище в провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КПК України, а зі змісту ухвали слідчого судді, якою на стадії досудового розслідування цього кримінального провадження до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, убачається, що ОСОБА_5 здійснював спроби підпалити житловий будинок за місцем проживання матері та за своїм зареєстрованим місцем проживання, що в сукупності свідчить про можливість вчинення ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення чи продовження того, в якому він обвинувачується. Разом із тим, суд взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, який неодружений, дітей та утриманців не має, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та посилює вищевказані ризики, а також те, що вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 не перешкоджають триманню його під вартою. Тому, взявши до уваги те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 194 КК України перебуває на стадії підготовчого судового засідання, а також те, що вищезгадані ризики стороною захисту не спростовані, суд дійшов висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 та запобігання цих ризиків. Разом із тим, суд зазначив, що заявлене обвинуваченим прохання про застосування до нього ст. 75 КК України є передчасним, оскільки положення цієї норми кримінального закону можуть бути застосовані судом при призначенні покарання у разі ухвалення обвинувального вироку. Також суд визначив обвинуваченому ОСОБА_5 заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, яка на переконання суду, у разі її внесення, буде достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вказує на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим. Стверджує, що зобов`язується не ухилятися від кримінальної відповідальності та з`являтися до суду на першу вимогу. Просить звільнити його з-під варти, встановивши іспитовий строк.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисниці адвокатки ОСОБА_8 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що: вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, у тому числі обвинувачений повідомлений відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства через керівництво установи виконання покарань, в якій утримується під вартою; будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги чи даних про поважність причин їх неявки не подали; обвинуваченим також не подавалось клопотання про бажання брати участь у розгляді апеляційної скарги; апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки будь-кого з вищезгаданих учасників судового провадження на розгляд апеляційної скарги; прокурор подав клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Висновок суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим (позбавлення волі на строк від 3 до 5 років), у тому числі й наявність у провадженні судді ОСОБА_6 обвинувального акту щодо ОСОБА_5 , за яким останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КПК України, дані про особу обвинуваченого (не одружений, дітей та утриманців не має, офіційно не працевлаштований, тобто не має міцних соціальних зв`язків), відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судом великого обсягу необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі й допиту потерпілої та свідків.

Тому, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про доведення прокурором наявності передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків - переховування ОСОБА_5 від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення інкримінованих йому злочинів, незаконний вплив на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, вчинення інших злочинів або продовження того, у якому обвинувачується.

Погоджуючись із вищезгаданими висновками, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку тим фактам, що потерпілою за обвинувальним актом є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до якої обвинувачений ОСОБА_5 може застосовувати заходи психологічного та фізичного впливу задля зміни даних нею показів під час досудового розслідування, і при цьому, свідки судом не допитані, що свідчить про те, що ОСОБА_5 може вступати з ними в позапроцесуальні контакти для формування у суду викривленої позиції щодо дійсних обставин інкримінованого йому діяння, а також поведінку ОСОБА_5 під час досудового розслідування, зокрема встановлені судом обставини щодо спроби ОСОБА_5 підпалити житловий будинок за місцем проживання матері, що є місцем його реєстрації.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання встановлених ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стороною захисту не спростовані як під час підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, так і в ході розгляду апеляційної скарги. При цьому, стороною захисту не надано таких доказів, зокрема й про особу обвинуваченого, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, не буде ухилятися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити те, у якому обвинувачується, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Колегія суддів також вважає, що застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із урахуванням тяжкості, характеру та конкретних обставин вчинення злочину, даних про особу обвинуваченого, у тому числі його поведінки під час досудового розслідування, є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у тому числі й запобігання настанню встановлених ризиків.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Із вищенаведених підстав, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 зобов`язується не ухилятися від кримінальної відповідальності та з`являтися до суду на першу вимогу, - апеляційний суд до уваги не бере, оскільки такі жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про необхідність застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не дають підстав для застосування щодо нього іншого, більш м`якого, запобіжного заходу.

Заявлене обвинуваченим в апеляційній скарзі прохання про застосування до нього ст. 75 КК України апеляційний суд до уваги не бере, оскільки відповідно до вимог чинного кримінального процесуального закону положення цієї статті не можуть бути застосовані під час підготовчого судового засідання чи судового розгляду кримінального провадження, зокрема при обранні запобіжного заходу чи його продовженні, а можуть бути застосовані виключно після судового розгляду кримінального провадження при ухваленні обвинувального вироку та призначенні обвинуваченій особі покарання.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений ОСОБА_5 і не має на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків чи потерпілого або вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжувати те, у якому обвинувачується, однак, обставини, на підставі яких ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, його тяжкість та інші наведені вище судження, а також дані про його особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що, дійшовши висновку про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, обставини, за яких ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, майновий та сімейний стан обвинуваченого, дані про його особу, наявність та ступінь передбачених ст. 177 КПК України ризиків, та обґрунтовано визначив заставу 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України є мінімальною, і на переконання колегії суддів, у разі її внесення, буде достатньою для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказується; що, не з`явившись на розгляд апеляційної скарги, зокрема й незаявлення обвинуваченим клопотання про бажання брати участь у її розгляді, сторона захисту позбавила себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги з наданням відповідних доказів у їх підтвердження; що строк дії оскаржуваної ухвали (до 10.07.2021) на момент розгляду апеляційним судом апеляційної скарги закінчився, що свідчить про те, що така втратила чинність у часі й відповідно до наявної в матеріалах контрольного провадження копії ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 07.07.2021 обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 05.09.2021.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 травня 2021 року, якою щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 194 КК України ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, а саме до 10 липня 2021 року, із визначенням застави - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 45400 (сорок п`ять тисяч чотириста) гривень, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :