Провадження №1-кп/523/1134/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2021 м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , судді ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 в присутності обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у судовому засіданні, в приміщенні суду клопотання прокурора «Про продовження запобіжного заходу» у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених п.7 ч.2 ст. ст. 115, ч.4 ст. 296 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 115 ч. 2 п. 7, 296 ч. 4 КК України.
Прокурор подав письмове клопотання щодо продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ще на 60 днів, оскільки вважає, що існують ризики передбачені ст.177 КПК України по вказаному кримінальному провадженню.
Захисник заперечував, проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав того, що наразі ризики не доведені, вже більше 4 років обвинувачений перебуває під вартою. Просив по можливості змінити відносно його підзахисного запобіжний захід на більш м`який, а саме на домашній арешт. Обвинувачений повністю підтримав думку свого захисника.
Судом встановлено, що останній раз запобіжний захід обвинуваченому було продовжено ухвалою Суворовського районного суду від 15.07.2021 року, підстав для зміни запобіжного заходу судом встановлено не було.
Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, а вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 означеного Кодексу, метою застосування запобіжного заходу, наряду з іншим, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або продовжувати злочинну діяльність.
З огляду на ст.178 вказаного Кодексу, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зав`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.
Пунктом 4 ч.2 ст.183 цього ж Кодексу регламентовано, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст.296 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі. Таким чином будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, обвинувачений може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини. Вказана позиція цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини зокрема у рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суд зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
Крім того, суд вважає наявним на цей час ризик можливого незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки після відкриття усіх зібраних доказів, анкетних даних наявних свідків, експертів, спеціалістів (їх місця проживання) існує висока вірогідність спроби обвинуваченого знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення встановлення обставин кримінального правопорушення, а також те, що обвинувачений може вплинути на свідків, які ще судом не допитані, адже злочини які йому інкримінуються вчинені із застосуванням насилля.
Обвинувачений схильний до продовження злочинної діяльності, адже за версією слідства, обвинувачений вчинив декілька злочинів, тому існує ризик вчинення інших кримінальних правопорушень.
Крім того обвинувачений безробітний, не має постійного джерела доходу. Є громадянином України, має постійне місце проживання, одружений, має малолітню дитину. Наявність постійного місця проживання на території України, сімейний стан, наявність дитини, свідчать про існування у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків, проте, суд вважає, що конкретні обставини інкримінованих обвинуваченому злочинів та дані про його особу, в тому числі наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, вказує на неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, оскільки такі запобіжні заходи не здатні запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.
Щодо доводів обвинуваченого, та захисника про обрання більш м`якого запобіжного заходу, то суд приймає їх до уваги, та констатує, що зазначені в ухвалі ризики зменшилися, але наразі продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, а встановлені судом обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Разом з тим, зважаючи на положення ч.3 ст.183 КПК України, практику Європейського суду з прав людини викладену зокрема у рішення ЄСПЛ від 29.09.2011 по справі «Третьяков проти України» ЄСПЛ в якому було констатовано порушення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з огляду на те, що судом не було розглянуто можливість обрання альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд вважає за необхідне визначати розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.
Відповідно ч. 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
У виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Зі спливом часу встановлені раніше ризики, які приймалися до уваги судами при продовженні запобіжного захожу ОСОБА_7 зменшилися, тому при визначенні розміру застави її розмір має бути також суттєво зменшений, що неодноразово констатував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зокрема у рішенні від 26.02.2015 року справа «Баришевський проти України» п.п. 68,70 рішення.
Керуючись ст.ст. 177-178, 183,331, 369-372, главою 18 КПК України, суд, ПОСТАНОВИВ:
Продовжити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ОСІ УДПтСУ в Одеській області, на 60 днів, тобто до 05.11.2021 року.
Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 400 ( чотирьохсот) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних громадян визначеного станом на 01.01.2021 року тобто 908 000 гривень.
Обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу. Обвинувачений звільняються з-під варти після внесення застави.
У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки строком на 60 днів, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
-прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду;
-не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду;
-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;
-утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілими по справі.
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.ч. 8, 10, 11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.
Копію ухвали направити в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання, прокурору для відома.
На ухвалу в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особою яка тримається під вартою з моменту вручення копії ухвали. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Головуючий суддя : ОСОБА_1
Судді : ОСОБА_2 ОСОБА_3