БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/731/21
Провадження № 1-кп/730/76/2021
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2021 р. м.Борзна
Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борзна кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000225 від 05.07.2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у с. Івангород Ічнянського району Чернігівської області, громадянки України, з середньо-спеціальною освітою, розлученої, маючої на утриманні дітей 2015 та 2018 року народження, непрацюючої, перебуваючої у декретній відпустці, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення
Судом визнано доведеним, що 04.07.2021 року близько 15:30 години ОСОБА_4 , перебуваючи біля магазину «Лада», розташованого за адресою вул. Пантелеймона Куліша, 19, с. Плиски Ніжинського району Чернігівської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою нанесення тілесних ушкоджень навмисно нанесла два удари рукою в область голови ОСОБА_5 . У результаті вищевказаних навмисних протиправних дій потерпіла - ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді синців лівої виличної ділянки обличчя.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 114 від 15.07.2021 року, тілесні ушкодження, які було встановлено у ОСОБА_5 , відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, які спричинили короткотривалий розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд, лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (постанова ККС ВС від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16).

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК).

У судовому засіданні обвинувачена свою вину не визнала. Зазначила, що напередодні подій, що зазначені в обвинувальному акті, потерпіла образила її матір, у них погіршилися стосунки та стався конфлікт. Вирішивши розібратися, вона поїхала разом із сестрою ОСОБА_6 до потерпілої, щоб обговорити ситуацію. Біля магазину «Лада», що розташований у с. Плиски, в процесі розмови із потерпілою сталася штовханина, вони із потерпілою впали. Обвинувачена була зверху на потерпілій. Як саме била потерпілу, вже не пам`ятає, однак допускає, що в процесі бійки могла нанести удари, які зазначені в обвинувальному акті, тобто в область голови. Й хоча бійка була обопільною та їй також були нанесені удари, за допомогою до лікарів не зверталася, до поліції також не зверталася. Вважає винуватою у всьому потерпілу, оскільки конфлікт виник саме через неї. Додатково зазначила, що вважає, що ушкодження, про які йде мова в експертизі та обвинувальному акті, вже були на потерпілій, оскільки остання завжди ходить побита. Вже у судових дебатах обвинувачена зазначила, що визнає свою винуватість, однак вибачатися перед потерпілою не буде, оскільки остання також не хоче вибачитися.

Вказані показання обвинуваченої щодо часу та місця, де відбувалися події, суд визнає належними, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів, та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку, встановленому КПК України. Щодо показань в частині перебігу подій, які мали місце, у тому числі наявності або ж відсутності умислу на спричинення тілесного ушкодження, підстави та способу його вчинення, то суд вважає за необхідне надати їм оцінку після аналізу усіх доказів у провадженні в сукупності.

В судовому засіданні потерпіла показала, що 04.07.2021 року вона перебувала поруч із магазином «Лада», що розташований у с. Плиски. Приблизно о 15.30 годині до неї приїхали обвинувачена із ОСОБА_6 . Враховуючи конфлікт, що виник між ними, останні вирішили з нею поговорити. Спочатку вона тримала обвинувачену за руки, але потім почалася бійка, обвинувачена зробила їй підніжку та вони впали. Обвинувачена сиділа зверху на потерпілій та двічі рукою вдарила її в область обличчя. Після чого їх розборонили, оскільки поряд були ще люди. Одразу було викликано поліцію. Зазначає, що обвинувачену не била, оскільки вони так впали, що вдарити вона її вже просто не могла, тілесних ушкоджень до бійки не мала.

Вказані показання потерпілої суд визнає належними, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів, та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку, встановленому КПК України.

Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується час, місце, спосіб вчинення даного кримінального правопорушення та механізм нанесення тілесного ушкодження.

Показання потерпілої в судовому засіданні узгоджуються з висновком експерта, а також з показаннями допитаних у судовому засіданні свідків. Підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість показань потерпілої та свідків немає, а тому суд, в сукупності з висновком експерта, бере їх за основу при постановленні вироку.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що обвинувачена є його родичкою по лінії брата, а потерпіла є його співмешканкою. 04.07.2021 року йому зателефонували та сказали приїхати до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Коли він приїхав, то став свідком конфлікту між обвинуваченою та потерпілою. Спочатку були крики, вони голосно розмовляли, однак потім почалася бійка, потерпіла з обвинуваченою впали, при цьому обвинувачена була зверху та сиділа на потерпілій. Особисто бачив, як обвинувачена завдала ударів по обличчю потерпілої, після чого їх розборонили. Тілесні ушкодження потерпілою обвинуваченій не наносилися. Додатково зазначив, що жодних ушкоджень до бійки у потерпілої не було.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою обвинуваченої. 04.07.2021 року вона з нею поїхала до потерпілої, оскільки їм треба було переговорити через конфлікт, що був напередодні. В процесі розмови між обвинуваченою та потерпілою сталася бійка, однак особисто свідок не бачив, як та хто наносив удари. Наполягає, що у потерпілої до бійки вже були синці під очима.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що 04.07.2021 року вона перебувала поруч із потерпілою в магазині. Приблизно о 15.30 до магазину прибули обвинувачена та свідок ОСОБА_6 . Вони підійшли до потерпілої та почали розмовляти, після чого обвинувачена повалила потерпілу на землю, сиділа при цьому зверху на потерпілій. Все це було зі спини осіб, що лежали, а тому свідок не бачила, куди обвинувачена наносила удари, але точно бачила, як вона руками наносила такі удари потерпілій. З урахуванням поз, оскільки обвинувачена сиділа на потерпілій, вважає, що такі удари могли бути нанесені лише в голову. Наполягає, що у потерпілої до бійки жодних ушкоджень, в тому числі на обличчі, не було.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засідання показав, що 04.07.2021 року він перебував біля магазину «Лада» та бачив конфлікт між обвинуваченою та потерпілою. Дівчата штовхалися, тягали одна іншу за волосся, він їх розборонив. Особисто жодних ударів не бачив. Тілесних ушкоджень у потерпілої до бійки не бачив.

Свідок захисту ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що їй відомо про конфлікт між потерпілою та обвинуваченою, вважає винною в усьому потерпілу, яка її ображала, однак пояснила, що самої бійки вона не бачила, на місці пригоди її не було.

Показаннями свідків, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується обставини регламентовані ст. 91 КПК України.

Даних, передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України, стороною захисту відносно допитаних судом свідків для доведення недостовірності їх показань, як-то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх, надано не було.

При цьому суд не бере до уваги показання ОСОБА_6 в частині того, що у потерпілої до бійки вже були синці під очима. Жоден із свідків не підтвердив вказану обставину. Враховуючи, що вказаний свідок є сестрою обвинуваченої, суд оцінює її показання в цій частині критично. Одночасно показання вказаного свідка не узгоджуються з наявними у матеріалах провадження медичними даними, згідно яких (а.п. 28-30) у потерпілої виявлено в ділянці лівої виличної частини обличчя набряк, синець, біль при пальпації, що не відповідає показанням свідка, яка зазначає, що у потерпілої такі синці були під обома очима.

Також суд відкидає показання свідка ОСОБА_10 оскільки вказаний свідок взагалі не був присутній на місці події.

В свою чергу, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні документів, що були надані стороною обвинувачення, судовим слідством встановлено наступне.

Згідно з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.07.2021 року слідує, що 04.07.2021 року надійшла письмова заява від потерпілої про вчинене кримінальне правопорушення від 04.07.2021 року. Згідно самої заяви, де потерпілу попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві повідомлення про вчинення злочину від тієї ж дати, слідує, що потерпіла вказала, що 04.07.2021 року ОСОБА_4 нанесла їй тілесні ушкодження.

Дані вказаної заяви вказують на сталість та послідовність показань потерпілої у ході усього провадження, як на стадії його досудового розслідування, так і у суді.

Як наслідок, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджуються обставини з числа регламентованих ст. 91 КПК України, а тому суд сприймає ці докази як належні та допустимі.

При цьому, з дослідженого судом, у порядку § 3 Глави 28 КПК України, у судовому засіданні, висновку експерта № 114 від 15.07.2021 року, а саме, його докладних описів щодо проведеного експертом дослідження та зроблених за його результатами висновків, судовим слідством встановлено, що при вивченні медичної документації на ім`я потерпілої у неї встановлені тілесні ушкодження у вигляді наявності синців у верхній третині правого передпліччя неправильної форми, в ділянці лівої виличної частини обличчя. Орієнтовна давність утворення відмічених тілесних ушкоджень становить не пізніше 11 години 05 липня 2021 року. Більш категорично висловитись про давність їх утворення не представляється можливим у зв`язку з відсутністю описової характеристики ушкоджень у наданих медичних документах. В утворенні їх могла мати місце неоднократна (не менше трьох) дія тупого чи тупих предметів по механізму удару. Вони не мають ознак небезпеки для життя, а за ступенем тяжкості, як в комплексі, так і окремо, згідно п.2.3.2 (б), п.2.3.5 та п.4.6 «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України за №6 від 17 січня 1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» (надалі «Правил...»), відносяться до категорії тілесних ушкоджень ЛЕГКОГО ступеня тяжкості, які не спричинили короткотривалий розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності. Виставлений у наданих медичних документах діагноз: «Забій м`яких тканин шиї» не підтверджений будь-якими об`єктивними клінічними даними, встановлений лише на підставі суб`єктивних факторів, а саме, на підставі скарг хворої та відчуття нею болю при пальпації, таким чином, згідно примітки до п.4.6 «Правил...», в якій вказано, що «Діагноз забій м`яких тканин голови, грудної клітки, живота тощо не враховується при оцінюванні ступеня тяжкості, за умови, що він встановлений на підставі суб`єктивних факторів і не підтверджується об`єктивними відомостями» при здійсненні оцінки ступеня тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не брався. Особливості характеру та локалізації відмічених тілесних ушкоджень не виключають можливості утворення їх за умов, викладених у описовій частині постанови, а саме: «...нанесла їй декілька ударів кулаком...» та виключають можливість одномоментного утворення в умовах падіння на площині, в тому числі, якому могло передувати можливе; прискорення тіла (удар або поштовх).

Порушень положень § 5 Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено.

Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак останніми такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.

Таким чином, зазначений висновок суд визнає належним і допустимим доказом, оскільки останній містить в собі докладні описи проведених досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, тобто, в повній мірі відповідають вимогам КПК України.

Тобто, цей доказ, як належний та допустимий, підтверджує безпосередньо факт отримання потерпілою легких тілесних ушкоджень та прямо спростовує доводи сторони захисту проте, що у ході конфліктної ситуації мало місце тільки відштовхування одного іншим, адже, якби це було дійсним, то навряд чи б потерпіла отримала тілесні ушкодження.

При цьому, суд враховує, що сама по собі відсутність медичної документації у справі не може свідчити про недопустимість висновку, якщо такий був здобутий у встановленому КПК порядку і під сумнів стороною захисту не ставився й не оспорювався (клопотання, скарги щодо цього не подавались) (висновки ВС/ОП ККС з постанови від 27.01.2020 у справі №754/14281/17).

У цій справі висновок експерта під сумнів в судовому засіданні не ставився.

Як наслідок, на переконання суду, яке ним сформоване у порядку ст. 94 КПК України, наявні в матеріалах кримінального провадження докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому немає об`єктивних підстав їм недовіряти.

Крім того, у судовому засіданні було переглянуто технічний запис бійки між потерпілою та обвинуваченою. З даного диску дійсно убачається, а це також не оспорюється сторонами, що між потерпілою та обвинуваченою відбулася бійка. Даний диск було переглянуто за клопотання обвинуваченої з метою перевірки наявності тілесних ушкоджень у потерпілої до вказаної бійки. Дослідивши вказаний диск, на переконання суду, він чітко не містить даних, що потерпіла дійсно мала тілесні ушкодження до початку бійки. Іншого в судовому засіданні не доведено, а тому доводи обвинуваченої у цій частині суд відкидає.

Обмірковуючи належність даного доказу, суд встановив, що він постановою 09.08.2021 був визнаний як речовий доказ та був приєднаний до справи в ході допиту свідка ОСОБА_11 , яка надала дізнавачу вказаний диск, на якому міститься відеофайл.

У даній ситуації суд бере до уваги правову позицію, яка висловлена у постанові Верховного Суду № 333/1539/16-к від 31 березня 2021.

У цій постанові Верховний Суд зазначив таке. Колегія суддів відхилила як необґрунтовані доводи в касаційній скарзі про недопустимість як доказу відеозапису з місця пригоди і перенесеного свідком із власного відеореєстратора на оптичний диск, що згодом був наданий органу досудового розслідування для долучення до матеріалів кримінального провадження. Відповідно до приписів частин 1, 2 ст. 93 КПК збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом як проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, так і витребування та отримання від органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Отже, сторона захисту безпідставно виходила із того, що наданий слідчому свідком відеозапис було отримано поза процесуальним порядком. Наведеними кримінальними процесуальними нормами встановлено порядок отримання стороною обвинувачення від свідка за його ініціативою і доброю волею, диска з відеозаписом із відеореєстратора, наданого за його письмовою заявою на ім`я слідчого, що свідок підтвердив в судовому провадженні. При цьому необхідно зважати на те, що згідно з ч. 4 ст. 132 КПК для оцінки потреб досудового розслідування варто враховувати можливість отримати речі й документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, без застосування заходу забезпечення кримінального провадження. Отримання тимчасового доступу до речей, документів і, за наявності підстав для того, розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, обумовлене, за приписами ст. 163 КПК, необхідністю доведення стороною кримінального провадження наявності достатніх підстав вважати, що без такого доступу та вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів. За відсутності таких обставин, тим більше за умови добровільного надання документів стороною чи учасником кримінального провадження, у володінні яких вони перебувають, не виникає підстав та умов до звернення з клопотанням до слідчого судді стосовно застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді тимчасового доступу до документів і речей.

У провадженні, що є предметом розгляду суду, у сторін не викликало сумнівів, що події, що були відображені на диску, дійсно мали місце, як не поставало питання щодо визнання такого доказу недопустимим, а тому суд вважає цей доказ належним та допустимим. Крім того, як обвинувачена, так й свідок дійсно підтвердили, що такий диск було надано дізнавачу.

З метою перевірки відомостей щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень, у порядку ст. 240 КПК, 18.08.2021 року було проведено слідчий експеримент, яким було уточнено механізм нанесення тілесних ушкоджень (а.п. 31-36).

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які, відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Тож суд, враховуючи вищевикладені докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнані належними і допустимими, вважає висловлені стороною захисту доводи в частині перебігу подій, а саме, що обвинувачена не наносила потерпілій удари, беручи до уваги показання свідків, дані висновку експертизи в частині наявності у потерпілої легких тілесних ушкоджень, за своєю суттю такими, що прямо суперечать установленим обставинам у ході цього провадження.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, встановлених судом.

Доводи обвинуваченої про те, що потерпіла вже мала тілесні ушкодження до бійки не знайшли свого підтвердження.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений
Верховний Суд у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто, конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки вона вчинила умисне легке тілесне ушкодження.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що пом`якшує покарання, є активне сприяння розкриттю злочину.

Також суд враховує, що обвинувачена на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце проживання, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, стан здоров`я, спосіб життя (не працює, раніше не судима, молодий вік, знаходження у декретній відпустці), позицію сторони обвинувачення та потерпілої щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченої до вчиненого; ступінь тяжкості вчиненого, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; її поведінку під час та після вчинення злочинних дій, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 1 статті 125 КК України у виді штрафу.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні не обирався та підстави для його визначення, на даному етапі, відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373-376, 381-382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 510 гривень.
Речові докази: DVD-R диск з відеозаписом (а.п. 24, 25) - залишити у матеріалах провадження.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1