Ухвала

Іменем України
26 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 733/1044/14-к

провадження № 51-6658 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши скаргу (заяву) засудженого ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 липня 2014 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 13 років позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 25 грудня 2014 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду зі скаргою (заявою), датованою 13 липня 2021 року, у якій не просить прийняти процесуальне рішення за наслідками розгляду скарги на вказані рішення, а заявляє клопотання про визнання в судовому порядку підробленим висновок експерта № 115 від 12 квітня 2014 року недопустимим доказом і таким, що не може бути використаний в кримінальному провадженні. При цьому зазначає про протиправну відмову судами першої та апеляційної інстанцій здійснювати процесуальні дії та приймати рішення в судовому порядку про визнання використаних у кримінальному провадженні доказів недопустимими.
Перевіривши скаргу (заяву), колегія суддів вважає, що вона підлягає поверненню, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 430 КПК України суддя-доповідач протягом десяти днів після відкриття касаційного провадження без виклику сторін кримінального провадження вирішує заявлені клопотання.
30 травня 2018 року засуджений ОСОБА_4 вперше звертався до Верховного Суду із касаційною скаргою на вищевказані рішення суду та заявою про поновлення строку їх касаційного оскарження.
Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2018 року відмовлено засудженому ОСОБА_4 у поновленні строку касаційного оскарження та його касаційну скаргу, з усіма доданими матеріалами, йому повернуто, оскільки заява засудженого не містила переконливих доводів на обґрунтування поважності причин пропуску строку касаційного оскарження та у ній не було вказано, які об`єктивні обставини унеможливили звернутись засудженого із касаційною скаргою протягом тривалого часу.
21 квітня 2020 року ОСОБА_4 знову звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на вищевказані рішення суду та заявою про поновлення строку їх касаційного оскарження та ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2020 року відмовлено засудженому ОСОБА_4 у поновленні строку касаційного оскарження вищевказаних судових рішень з аналогічних підстав.
05 лютого 2021 року засуджений ОСОБА_4 повторно звернувся до Верховного суду із скаргою (заявою) на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 липня 2014 року й ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 25 грудня 2014 року та ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2020 року його скаргу(заяву) повернуто, оскільки вона подана після закінчення строку касаційного оскарження судових рішень, а заява про поновлення такого строку відсутня.

Враховуючи те, що касаційне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 касаційним судом не відкривалося, а 13 липня 2021 року засуджений ОСОБА_4 звертається до Верховного Суду із скаргою (заявою) після закінчення строку оскарження та засуджений не порушує питання про поновлення цього строку, а тому вона підлягає поверненню заявникові.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи суд не знайшов підстав для його поновлення.
Враховуючи викладене та керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Скаргу (заяву) засудженого ОСОБА_4 , з усіма доданими до неї матеріалами, повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3