ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/330/21 Номер провадження 11-кп/814/893/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000090 від 08 березня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. В`язівок Хорольського району Полтавської області, українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, не одруженого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

-22.01.2010 року Хорольським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

-05.09.2011 року Хорольським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.383 КК України з застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 510 грн.;

-22.08.2012 року Хорольським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

-30.07.2014 року Котелевським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185, 71 КК України до остаточного покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі;

-31.10.2014 року Київським районним судом м. Полтави за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі;

-11.12.2014 року Котелевським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 23.08.2017 року у зв`язку з відбуттям строку покарання;

-24.04.2018 Котелевським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.125, ч.2 ст.125, ч.1 ст.70 КК України до узгодженого сторонами покарання у виді ста п`ятдесяти годин громадських робіт;

-29.11.2018 року Зіньківським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України, ст.ст. 71, 72 КК України на 4 роки 18 днів позбавлення волі,

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 на вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 19 травня 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за даним вироком більш суворим за вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2018 року, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 років 18 днів позбавлення волі.
Строк покарання за даним вироком вказано рахувати з 19 травня 2021 року.
Зараховано в строк відбування покарання за даним вироком строк відбування покарання за вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2018 року, тобто з 29 листопада 2018 року по 19 травня 2021 року.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 653 гривні 80 копійок.
Відповідно до вимог ст. 100 КПК України судом вирішено долю речових доказів.
За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 07 березня 2014 року (як встановлено та уточнено під час судового засідання) близько 12 години перебуваючи біля домогосподарства розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_9 , таємно, умисно, з корисливих мотивів, діючи повторно, переліз через паркан, яким огороджено подвір`я вищевказаного домогосподарства, де через незамкнені бокові вхідні двері проник до приміщення гаража вищезазначеного господарства, з якого викрав належні потерпілому ОСОБА_9 бензопилку «Husqvarna - 137», ринкова вартість якої, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 202 від 27.01.2021 року, становить 2833 гривні 33 копійки, і мотокосу марки «Урал», вартість якої, відповідно до довідки про вартість майна виданої суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_10 від 28.01.2021 року, становить 2000 гривень, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальних збитків на загальну суму 4833 гривні 33 копійки.

В апеляційній скарзі, поданої в інтересах обвинуваченого захисник, не оспорюючи фактичні обставини та правильність кваліфікації дій, просить вирок суду змінити через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість та призначити останньому мінімальний строк покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вказувла на законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши обґрунтування поданої апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчинені злочину, за який він засуджений, ґрунтується на зібраних у справі доказах, які відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України судом першої інстанції не досліджувались, і ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, а тому в цій частині вирок не перевіряється.

У відповідності до зібраних по справі доказів, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Що стосується доводів захисника в апеляційній скарзі про суворість призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , то вони на переконання колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) "Про практику призначення судами кримінального покарання" визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, і призначати менш суворе покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину і відшкодували завдані збитки.

Як убачається з оскаржуваного вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинений ним злочин, суд дотримуючись вимог закону, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо. Також суд врахував, що збитки нанесені злочином відшкодовані в ході досудового слідства частково, позицію потерпілого ОСОБА_9 , який жодних претензій до обвинуваченого не мав.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_7 суд врахував наявні обставини що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю злочину та обставини, які обтяжують покарання рецидив злочинів.
Вирішуючи питання призначення покарання, суд першої інстанції урахував те, що ОСОБА_7 неодноразово судимий за аналогічні корисливі злочини, належних висновків для себе не зробив, продовживши злочинну діяльність, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення. Крім того, збитки нанесені злочином відшкодовані в ході досудового слідства частково.

Враховуючи дані обставини, тяжкість вчиненого злочину, а також дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 реального покарання, передбаченого санкцією ст. 185 ч.3 КК України та є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

На переконання колегії суддів, покарання призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 за своїм видом та розміром, є справедливим, достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є мінімальним покаранням передбаченим у санкції статті за цей злочин, а тому підстав для призначення більш м`якого покарання, про що ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що підстав для зміни вироку, зокрема в частині призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання немає, а тому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407, КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 19 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4