Березівський районний суд Одеської області
13.01.2022
Справа № 494/1110/21
Провадження № 1-кп/494/130/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.01.2022 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області об`єднані матеріали кримінального провадження щодо обвинуваченого:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Березівка Одеської області, громадянина України, не одруженого, офіційно не працююючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 раніше судимий, -
-08.04.2021 року Березівським районним судом Одеської області, за ч.1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі- КК України) до 120 годин громадських робіт;
в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 389 та частиною третьою статті 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

01.09.2021 року до Березівського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт №0000126 від 03.08.2021 року відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст. 389 КК України.
Також 28.12.2021 року до Березівського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт № 0000606 від 09.12.2021 року відносно ОСОБА_4 за ч.3 ст. 185 КК України.
Ухвалою суду від 10.01.2022 року вказані справи об`єднанні в одне провадження та призначені до судового розгляду.
З обвинувальних актів вбачається: - що вироком Березівського суду Одеської області від 08.04.2021 року який вступив в законну силу 11.05.2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст 185 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт. На виконання вироку Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_4 взятий на облік Березівським районним сектором ДУ «Центр пробації» та йому під підпис ро`яснено порядок відбування покарання та попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт та видано направлення до виробничого управління житлово-комунального господарства м. Березівка для відбування призначеного йому покарання у виді 120 годин громадських робіт.

В подальшому ОСОБА_4 умисно ігноруючи покладені на нього вироком суду обов`язки, жодного разу не з`явився до ВУЖКГ м. Березівка для відбування покарання. За порушення порядку та умов відбування покарання, ОСОБА_4 08.06.2021 року Березівським районним сектором ДУ «Центр пробації» винесено письмове попередження, що у разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.2 ст 389 КК України. Однак , ОСОБА_4 в порушення вимог ст. 37 КВК України щодо зобов`язання додержуватися встановлених відповідно до законодавства порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначених для них об`єктах і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, умисно ухилився від відбування покарання у вигляді громадських робіт.
Також 01 грудня 2021 року приблизно о 12:00 годині більш точний час не встановлено, у ОСОБА_4 який перебував біля житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 що належить ОСОБА_5 , виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 діючи повторно, з метою незаконного збагачення, з корисливих мотивів, переконавшись, що господарка домоволодіння відсутня, через незачинені ворота проник до огородженого сіткою-рабицею подвір`я вказаного домоволодіння. У подальшому ОСОБА_4 під час перебування на подвір`ї вказаного домоволодіння виявив алюмінієву тачку сірого кольору та металевий лист, розміром 1 м на 1.5 м, які він визначив предметом свого злочинного посягання. На виконання свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та викрити його злочинні дії ніхто не може, діючи повторно, з метою незаконного збагачення, з корисливих мотивів таємно викрав металевий бак чорного кольору вартістю 300 грн, алюмінієву тачку сірого кольору вартістю 400 грн та металевий лист вартістю 100 грн, а всього на загальну суму 800 грн.

На розгляд суду досудовим слідством внесено обвинувачення ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у інше приміщення, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України та у ухиленні засудженого від відбуття покарання у виді громадських робіт , тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 389 КК України.

Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_4 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), яке вчинено повторно, поєднаного з проникненням у інше приміщення та ухилився від відбуття покарання у виді громадських робіт, тобто вчинив злочини, передбачені частиною третьою статті 185 КК України і частиною другою статті 389 КК України.
Потерпіла ОСОБА_5 на виклик суду не прибула, одночасно 10.01.2022 року від неї надійшла заява про слухання справи у її відсутності (а.с.73).
Суд, виконуючи вимоги ст.325 КПК України, заслухав думку учасників судового провадження щодо проведення судового розгляду без потерпілої або про відкладення судового розгляду, та можливість за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, і вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілого з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку.

Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченого та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.
Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів

Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Будучи допитаним під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчинені кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальних актах визнав повністю та надав суду пояснення про те, яким чином ним було скоєно кримінальні правопорушення, що він щиро розкаюється у вчинені злочинів та просив суд призначити найменш суворе покарання.

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який раніше судимий, на даний час відносно якого застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття.
На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким обвинувачений скористався.

Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання згідно статті 67 КК України рецедив злочинів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за частиною третьою статті 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки та за частиною другою статті 389 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст.72 КК України перерахувати за ч.2 ст.289 КК України 2 роки обмеження волі у 1 рік позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України шляхом частково складання призначених покарань визначити остаточне покарання у виді 3 років та 6 місяців позбавлення волі. Також перевести попередній вирок , яким застосовано до обвинуваченого 120 годин громадських робіт у 15 днів позбавлення волі та визначити остаточне покарання 3 роки 6 місяців 10 днів позбавлення волі на підставі ст.70 КК України. Також просив змінити запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою. Обвинувачений просив призначити найменш суворе покарання та вказав, в подальшому житті не буде вчиняти таких дій. Потерпіла у судове засіданні не з`явилася, надала заяву про розгляд спраив за її відсутності. .

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Злочини вчинені обвинуваченим є дійсно суспільно небезпечним. Однак мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкості вчинених ним злочинів, позицію державного обвинувача та самого обвинуваченого, з врахуванням ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, визнав свою провину, усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчинених злочинів, суд доходить висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за частиною третьою ст.185 КК України у виді позбавлення волі та за ч.2 ст.389 КК України у виді обмеження волі в межах санкції статті обвинувачення із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням відповідно обов`язків, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності та захистом інтересів потерпілого.

Окрім цього, суд враховує практику Кримінального касаційного суду Верховного суду в якому останній посилається на те, що непогашена судимість не є та не може бути перешкодою для застосування до засудженого ст. 75 КК України (постанови Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 337/3654/16-к, від 28 травня 2020 року у справі № № 753/13972/17).
Суд також враховує, що за ч.3 ст.185 КК України, обвинуваченим викрадено майно на загальну суму 800 грн., що є незначною сумою, яка в повній мірі відшкодована потерпілій та остання не має претензій до ОСОБА_4 , про що мається відповідна розписка.

Суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, нарішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004у справі №1-33/2004.

Так, суд вважає зазначити, що у пункті 4.1.Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004 зазначено, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

За таких обставин, суд виходячи з розміру викраденого майна та ухилення від відбуття покарання у виді громадських робіт 120 годин, вважає за необхідне все ж таки застосувати до обвинуваченого вимоги ст.75 та 76 КК України при винесенні вироку..

Цивільний позов по справі не заявлений.

Запобіжний захід домашній арешт залишити, до набрання вироком законної сили. Підстави для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою відсутні.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Речові докази у кримінальному провадженні №0000606, а саме: залізний бак чорного кольору, маталеву тачку сірого кольору та металевий лист розміром 1 м на 1,5 м залишити потерпілій по приналежності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 374 КПК України, ст.75,76 КК Українич, 3 ст. 185 КК України, ч.2 ст.389 КК України суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 185 КК України та частиною другою статті 389 КК України призначивши покарання:

- за ч. 3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном на 3 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 залишити попередньо обраний - домашній арешт.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Речові докази у кримінальному провадженні №0000606, а саме: металевий бак чорного кольору, алюмінієву тачку сірого кольору та металевий лист розміром 1 м на 1,5 м залишити потерпілій по приналежності.

Вирок Березівського районного суду Одеської області від 08.04.2021 року, який вступив у законну силу 11.05.2021 року, відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.185 КК України, - за покаранням у виді 120 годин громадських робіт виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1