ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2022 р. Київський районний суд м. Харкова у складі
головуючого - судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Харкова кримінальне провадження № 0000155 від 02.07.2019 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, раніше не судимого, який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді сержанта з матеріального забезпечення роти оперативного призначення (на автомобілях) 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший прапорщик», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 .
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Згідно з вимогами ст. 20, 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» старший прапорщик ОСОБА_4 19.04.2016 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб офіцерського складу строком на 3 роки, за яким він був зобов`язаний проходити військову службу в Національній гвардії України протягом строку дії Контракту, а в разі настання особливого періоду - і понад встановлений строк Контракту відповідно до вимог, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.04.2016 №58 о/с ОСОБА_4 прийнятий на військову службу за контрактом на три роки з 19.04.2016 та призначення на посаду старшини роти оперативного призначення (на автомобілях) 2-го батальйону оперативного призначення (змішаного), присвоєно військове звання «старший прапорщик».
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.04.2016 №77 (по стройовій частині) ОСОБА_4 зараховано в списки особового складу та на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
Наказом начальника Східного територіального управління Національної гвардії України від 27.10.2017 №87 о/с ОСОБА_4 призначено на посаду сержанта з матеріального забезпечення роти оперативного призначення (на автомобілях) 2-го батальйону оперативного призначення (змішаного).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.11.2017 №223 ОСОБА_4 визнано таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою сержанта з матеріального забезпечення роти оперативного призначення (на автомобілях) 2-го батальйону оперативного призначення (змішаного).
17 березня 2014 року Указом в.о. Президента України №303/2014
«Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17 березня 2014 року Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.
Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України старший прапорщик ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Згідно з вимогами ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України виїзд військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.
Однак, старший прапорщик ОСОБА_4 під час проходження військової служби в Національній гвардії України у листопаді 2018 року вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах особливого періоду крім воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд вчинити дезертирство.
Реалізуючи свій злочинний умисел, старший прапорщик ОСОБА_4 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин 28.11.2018 вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення розташування військової частини НОМЕР_1 з метою ухилитися від військової служби ( АДРЕСА_1 ).
Доводячи свій злочинний умисел до кінця, старший прапорщик ОСОБА_4 в період з 28.11.2018 і до теперішнього часу, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, незаконно перебуває поза межами території військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з цим, протягом цього часу ОСОБА_4 неодноразово залишав територію України в наступну періоди часу: 22.11.2018-27.04.2019, 29.07.2019-23.12.2019, 18.02.2020-06.05.2021, 12.06.2021-19.12.2021, а протягом іншого часу перебував вдома за адресою свого фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин. Тобто, ОСОБА_4 повністю та остаточно облаштував своє особисте життя без врахування обов`язку проходити військову службу, що свідчить про відсутність в нього наміру повертатися до військової частини та продовжувати проходження військової служби. Відповідно, самовільне залишення військової частини ОСОБА_4 вчинено з метою ухилення від військової служби, а тому є дезертирством.
На момент вчинення дезертирства ОСОБА_4 обіймав посаду сержанта з матеріального забезпечення роти оперативного призначення (на автомобілях) 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , звання «старший прапорщик».
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.05.2019 №102 ОСОБА_4 виключено зі списків особового складу військової частини.
Протягом відсутності на території військової частини НОМЕР_1 старший прапорщик ОСОБА_4 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами території військової частини НОМЕР_1 в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд до теперішнього часу.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України - дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України визнав повністю та пояснив, що дійсно здійснив злочин, який йому інкриміновано та зазначено в обвинувальному акті, обставини злочину не спорював, пояснив причини та обставини скоєного. Просив також врахувати, що в нього батьки похилого віку і батько інвалід 2 групи, за якими треба доглядати та матеріально допомагати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочині при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши їм положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються та розглядає справу на підставі ч.3 ст. 349 КПК України. Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.
За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України доведена у повному обсязі.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне дії ОСОБА_4 кваліфікувати за ч.3 ст. 408 КК України, тому що він вчинив умисні дії, які виразилися у дезертирстві, тобто самовільному залишенні військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Згідно ст. 65 КК України, особі, що вчинила злочин, призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного, пом`якшуючі покарання обставини, дані про особу обвинуваченого.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря - психіатра та нарколога не перебуває, військовозобов*язаний, є учасником бойових дій, на момент вчинення обіймав посаду сержанта з матеріального забезпечення роти оперативного призначення (на автомобілях) 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , звання «старший прапорщик», станом на теперішній час наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.05.2019 №102 виключений зі списків особового складу військової частини.
ОСОБА_4 не одружений, дітей на утриманні не має, проживає та зареєстрований в м. Харкові з батьками, які є пенсіонерами та батько інвалід 2 групи, за місцем служби характеризується посередньо.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, з*явлення з зізнанням, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховуючі всі обставини, встановлені судом, вважає за необхідне обрати йому покарання в межах санкцій статті, інкримінованої йому, а саме у вигляді позбавлення волі, не застосовуючи максимального покарання, визначеного санкцією даної статті.
В силу вимог ст. 75 КК України, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього в силу ч.1 ст.76 КК України обов`язки.
При вирішенні цього питання суд враховує всі позитивні дані по особі обвинуваченого, що ОСОБА_4 раніше не судимий, є учасником бойових дій, має на утриманні батьків пенсіонерів та батька інваліда 2 групи, а тому, з врахуванням всіх цих обставин та декілька пом*якшуючих покарання обставин, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Речових доказів та витрат по справі немає, запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України та призначити йому покарання за ч.3 ст. 408 КК України - у вигляді 5 років позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 3 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього в силу ч.1 ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України необхідні і достатні для його виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують покарання. Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.
Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1