ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 631/373/20 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/506/22 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої - ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року відносно ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Ківшарівка Куп`янського району Харківської області, українки, громадянку України, з середньою освітою, офіційно непрацюючої, розлученої, раніше не судиму, зареєстровану та фактично проживаючу до затримання за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та їй призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Згідно вироку 21 березня 2020 року ОСОБА_7 , перебуваючи разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_10 в квартирі АДРЕСА_2 , під час сварки, яка виникла у них після вживання спиртних напоїв, приблизно о 19 годині 45 хвилин, на ґрунті раптово виниклої неприязні до ОСОБА_10 внаслідок сварки між ними, знаходячись в кімнаті вищезазначеного будинку, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 , скориставшись підібраним зі столу в цій же квартирі кухонним ножом в якості знаряддя злочину, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 і бажаючи їх настання, нанесла йому удар вказаним ножом в ліву передньо-бокову поверхню грудної клітини, заподіявши проникаюче поранення грудної клітини, що бере початок колото-різаною раною на лівій передньо-боковій поверхні грудної клітини по лівій передньо-пахвовій лінії в 6-му межребер`ї, має рановий канал довжиною близько 11-12см, спрямований зліва направо, знизу вгору, ззаду наперед, з ушкодженнями на протязі пристінкової плеври, нижньої долі лівої легені, навколосерцевої сумки, задньої стінки лівого шлуночка та перетинки серця, з крововиливами в перикард та ліву плевральну порожнину, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Зазначене ушкодження супроводжувалось крововиливом в порожнину навколосерцевої сумки та плевральну порожнину, що зумовило порушення і подальшому зупинку серцевої діяльності, викликало геморагічний шок та стало причиною смерті ОСОБА_10 , яка настала за декілька хвилин там же на місці скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.1 ст. 115 КК України на ст..118 КК України та призначити їй покарання в межах санкції даної норми.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що судом не прийнято до уваги ту обставину, зо загиблий ОСОБА_10 був фізично міцніший ніж ОСОБА_7 , не давав їй можливості покинути домоволодіння, наносив їй тілесні ушкодження і міг позбавити її життя, а тому вона не мала іншої можливості уникнути дій ОСОБА_10 у інший спосіб ніж завдання йому удару ножем.

Обвинувачена ОСОБА_7 , просить вирок суду з ч.1 ст. 115 КК України на ст.118 КК України та призначити їй покарання в межах санкції даної норми.

Зазначає, що не мала умислу на позбавлення ОСОБА_10 життя вона не мала а лише захищалась від його неправомірних дій.

Також обвинувачена зазначає, що судом належним чином не враховано дані про її особу, зокрема, що вона є матір`ю 3 дітей, двоє з яких є неповнолітніми.

Також вона не перебуває на обліку нарколога, або психіатра, до кримінальної відповідальності раніше не притягувалась.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та потерпілої, які заперечували проти апеляційних скарг сторони захисту, обвинувачену та її захисника, які просили задовольнити їх апеляційні скарги, дослідивши матеріали провадження колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Належність, допустимість та достовірність доказів, досліджених судом першої інстанції в апеляційній скарзі не оспорюються.

Як вбачається з матеріалів судової справи, під час судового розгляду обвинувачена свою провину визнала частково не заперечувала факт нанесення ножом тілесного ушкодження потерпілому, але вважала, що її дії кваліфіковані органом досудового розслідування неправильно, адже вона вчинила умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 118 КК України.

При цьому обвинувачена ОСОБА_7 надала показання, згідно яких з ОСОБА_10 спільно проживала з 21.03.2019р. Спочатку вони жили в його будинку, але їй це не подобалось, оскільки він не розлучився з дружиною. З жовтня 2019 року почали жити у неї за адресою: АДРЕСА_1 . За час проживання між ними мали місце конфлікти, потерпілий періодично висловлював невдоволення, що вона мало приділяє уваги сім`ї, постійно десь знаходиться. Під час їх спільного проживання вона почала разом з ОСОБА_10 зловживати спритним, в результаті чого за ініціативою її батька вона була позбавлена батьківських прав відносно її сина. Батько пояснював свої дії тим, що вони багато п`ють, дебоширять та на них скаржаться сусіди. В ході конфліктів ОСОБА_10 декілька разів застосовував до неї фізичну силу, на весні та влітку 2019 року вона зверталась до поліції та з ним проводили профілактичні бесіди. Зі слів односельців їй відомо, що у нього конфлікти були і з його дружиною, поки вона від нього не пішла. ОСОБА_10 був невисокого зросту, худорлявий.

Щодо її будинку, то він є невеликим, одразу за вхідними дверима розташований коридор, який вона обладнала під кухню. Праворуч від входу розташована пральна машина, а зліва холодильник, піч, стіл, тумба для посуду та лавочка, є вікно, яке не відчиняється. Кухня сусідів знаходиться за стінкою, їх добре чути. Прямо від входу до будинку знаходяться двері до першої житлової кімнати, в якій є піч, стіл, шафа та ліжко. З цієї кімнати через двері прохід у другу житлову кімнату, в якій стоїть диван, телевізор та комод. У обох житлових кімнатах є вікна, які відчиняються.

Напередодні відповідних подій вони з ОСОБА_10 вкотре посварилися через те, що він кудись подів зарплатню, не заплатив за світло, а він зі свого боку ревнував її до сусіда. Два дні його не було, приходив він лише за їжею, яку вона готувала для нього та його собак. 20.03.2020р. у вечорі ОСОБА_10 зателефонував та спитав чи може він вранці зайти перед роботою попити кави. Вона погодилась, але, почувши, що він знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, спитала чи прокинеться він самостійно або йому зателефонувати.

21.03.2020р. була річниця з дня як вони почали спільно проживати. Вона прокинулась о 4:00 год. ранку. ОСОБА_10 прийшов о 7:00 год. та сказав, що електричку відмінили та він не поїде на роботу. При цьому він був напідпитку та в нього була ще повна пляшка з-під горілки. Тоді вона сказала, що в нього як раз буде час щоб зібрати свої речі. ОСОБА_10 попросив залишитися поснідати. Вона погодилась. Він просив поговорити. Все було нормально. Потім він пішов займатися дровами, а вона готувала обід. Вона чула, що він посварився з сусідом. Приблизно о 14:00 год. ОСОБА_10 зайшов у будинок, він був вже добре випивший. Вона к тому часу приготувала обід та запропонувала йому поїсти. Вони поїли, вона також випила з ним кілька чарок міцного спиртного, яке ОСОБА_10 приніс вранці. Після цього впродовж всього дня між ними відбувався скандал, коли ОСОБА_10 заходив до будинку, то ображав її, штовхав, а вона також відповідала йому, зокрема нецензурною лайкою. Приблизно о 19:00 год. в будинку між ними знов почалась сварка через сусіда, адже ОСОБА_10 почав висловлювати ревнощі. На крики до будинку зайшов сусід та спитав, що сталося. Вона відповіла, що це його не стосується та вони самі розберуться. Потім, коли вона сиділа на стільці біля столу в першій кімнаті ОСОБА_10 вирішив допиту пляшку спиртного. З цього між ними почалась бійка. Так, вона почала забороняти це робити і він штовхнув її у груди, в результаті чого вона впала на підлогу, а потім декілька разів вдарив по ногам. ОСОБА_10 розбив рамку з її фотографією, що стояла на столі, яку їй подарувала донька. Це взагалі її розлютило. Вона дала ляпаса ОСОБА_10 та штовхнула. Вона намагалась прибрати зі столу. ОСОБА_10 знов почав висловлювати в її бік образи через ревнощі. Вона спитала, яка йому різниця, та огризалася, як зазвичай в грубій формі. Потім він наніс їй удар кулаком в обличчя і вона знов впала на підлогу. Вона намагалась підвестись щоб дати здачі, але ОСОБА_10 не давав їй це зробити, тримаючи її передпліччям за горло. Потім їй все ж таки вдалось вирватися і вона побігла на кухню. Двері з будинку були зачинені. ОСОБА_10 перегородив їй вихід та штовхнув, в результаті чого вона вдарилась спиною об одвірок. Вона почала кричати, думала може сусіди почують, але ніхто не прийшов. Тоді взяла телефон, сказала щоб ОСОБА_10 ішов. Він взяв її за ліву руку, просив нікуди не телефонувати, забрав телефон та намагався заспокоїти та витерти їй кров. Вона відповіла, що не треба її заспокоювати. Оскільки ОСОБА_10 дуже міцно тримав її за ліву руку, їй стало боляче, і вона правою рукою штовхнула його, а потім схопила за ніс, адже, з його слів, їй було відомо, що це в нього дуже болюче місце. Тоді він відпустив її руку та правою рукою вдарив в обличчя, внаслідок чого вона позадкувала назад. Коли вона побачила, що він збирається ще раз її вдарити, то помітила поруч на столі ніж. Він був середнього розміру, використовувався в побутових потребах. Вона схопила його та стала погрожувати ним ОСОБА_10 . Потім вона поклала ніж на холодильник та знов намагалась вийти з будинку. ОСОБА_10 знов став перед нею та не давав їй вийти. Тоді вона знов схопила ніж, сказала, щоб він відчепився, бо вона не знає, що з ним ( ОСОБА_10 ) зробить. Також сказала, що здається він їй зламав ніс, на що ОСОБА_10 відповів, що нічого страшного. Потім він схопив її за одяг та потягнув в другу кімнату зі словами, що нікому її не віддасть. В цей час ніж був у неї в руках, та у другій (дальній) кімнаті, коли ОСОБА_10 ще раз її вдарив, вона нанесли вказаним ножом йому удар в тулуб. Коли била ножом руки ОСОБА_10 були опущені. Він схопився за бік, пішов з другої кімнати на кухню, а потім повернувся в першу кімнату. Вона зачинила двері другої кімнати, взяла телефон та хотіла викликати поліцію. Швидку не викликала, адже не думала, що так сильно поранила ОСОБА_10 ..

Вона почала кричати через двері, щоб ОСОБА_10 ішов по хорошому, але у відповідь нічого не почула. Потім, через деякий час, коли вона вийшла з дальньої кімнати в першу, то побачила, що ОСОБА_10 лежить на ліжку весь в крові. Вона побачила у нього під футболкою невеликий поріз, намагалась рушником закрити його. Він намагався щось сказати, але лише хлюпав. Вона почала до нього звертатися по імені, проте він вже не дихав.

Тоді вона злякалась, сховала ніж у стіл та побігла до сусідів, почала кричати що ОСОБА_11 помер, але вони не відреагували. Потім вона зателефонувала доньці ОСОБА_10 та повідомила, що її батька більш немає, а потім зателефонувала своєму батькові. Коли приїхала швидка, то констатували смерть ОСОБА_10 . Потім приїхали працівники поліції. Вона їм сказала, що ОСОБА_10 прийшов додому вже весь порізаний. Поліцію та швидку вона не викликала, мабуть викликав її батько.

Обвинувачена також підтвердила, що вона підігрівала конфлікт, у неї була можливість цього не робити, але вона давала здачі ОСОБА_10 , відповідаючи агресією на агресію, а також, що могла піти з дому впродовж дня коли ОСОБА_10 штовхав та ображав її, але не зробила цього, адже не вважала за потрібне, оскільки це її будинок.

За нормативним визначенням умисне вбивство (стаття 115 КК) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК).

Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Закріплене в ст. 36 КК право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (частина третя ст. 27 Конституції України).

Згідно роз`яснень, що містяться в Постанові № 1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» від 26.04.2002 року, зокрема про те, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди.

При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Відповідно до частини 1 статті 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. Частиною 2 статті 36 КК передбачено, що кожен має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади для захисту від суспільно небезпечного посягання.

Водночас вирішення питання, чи перебував засуджений у стані необхідної оборони, залежить від сукупності обставин, установлених під час розгляду справи.

Зокрема, на підставі всієї сукупності обставин має бути встановлено, чи зазнала особа посягання та чи були її дії зумовлені захистом від такого посягання.

Особа, що завдала шкоду, не може посилатися на стан необхідної оборони, якщо саме насильство було спровоковано нею ж самою, тобто було передбачуваним наслідком її власної поведінки.

Таке спровоковане насильство не можна вважати «посяганням» у тому значенні, яке цьому терміну надається статтею 36 КК.

Місцевий суд на підставі наведених доказів які ніким не оспорюються, зокрема, з показань самої обвинуваченої ОСОБА_7 , показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та батька обвинуваченої ОСОБА_15 встановив, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_16 раніше були конфлікти, ініціатором яких була і сама ОСОБА_7 , яка зловживала алкогольними напоями та відповідала на дії ОСОБА_10 агресією.

За показами обвинуваченої ОСОБА_7 між нею та потерпілим ОСОБА_10 та нею 21.03.2020р. виник конфлікт який відбувався майже цілий день.

В ході нього ОСОБА_7 на дії потерпілого відповідала агресією, в тому числі, спричиняла тілесні ушкодження, коли він просив її заспокоїтися.

Зокрема обвинувачена згідно її ж показів підігрівала конфлікт, у неї була можливість цього не робити, але вона давала здачі ОСОБА_10 , відповідаючи агресією на агресію.

Також в ході цього конфлікту як пояснила ОСОБА_7 вона розізлилась, коли ОСОБА_10 штовхнув її та розбив рамку з її фотокарткою, спричиняла тілесні ушкодження останньому навіть коли той намагався її заспокоїти, зокрема, схопила за ніс, знаючи, що в нього це хворобливе місце, та в кінці нанесла ножом удар в ділянку тулубу, де розташовані життєво важливі органи.

Після цього ОСОБА_7 не викликала швидку та повідомляла потерпілій ОСОБА_9 , своєму батькові ОСОБА_15 , а також працівникам поліції, що ОСОБА_10 прийшов додому з відповідними тілесними ушкодженнями.

Названі обставини на думку колегії суддів, свідчать про те, що ОСОБА_7 не знаходилась у стані необхідної оброни, оскільки як вона сама визнала, в ході сварки відповідала потерпілому агресією, в тому числі, спричиняла йому тілесні ушкодження, коли він просив її заспокоїтися, мала можливість запобігти конфлікту та не провокувати його, проте цього не зробила.

Тому колегія с суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у ОСОБА_7 стану необхідної оборони в за обставин, які склалися під час подій, і з правовою оцінкою обставин, установлених судом першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи сторони захисту про вчинення обвинуваченою вбивства ОСОБА_10 при перевищенні меж необхідної оборони є безпідставними.

Колегія суддів погоджується із видом та мірою призначеного покарання, вважає, таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задовлення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а особою яка тримається під вартою у той же строк з дня з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді -