Справа № 643/7347/19
Провадження № 1-кп/643/346/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.10.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції з Покровською Виправною Колонією «№ 17» кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001012 від 27.02.2019 року, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Леб`яже Зачепилівського району Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, який одружений, має неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні 04.10.2021 року прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, на 60 діб.

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що на даний час виникла необхідність в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, з наступних підстав. Існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують на те, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду з метою уникнення від покарання за вчинений злочин, що підтверджується наступним. Обвинувачений вчинив тяжке кримінальне правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, не має стійких соціальних зав`язків, не працює та не має постійної роботи, що негативно впливає на його репутацію та свідчить про стійкий злочинний асоціальний настрій, що в свою чергу свідчить про реальні спроби уникнення від покарання шляхом переховування від суду. Крім того, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих, свідків, оскільки мають місце родинні стосунки та можливий тиск на останніх. Враховуючи наведене, запобігання ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно нього, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт. В обґрунтування посилався на погіршення стану здоров`я та необхідність лікування в домашніх умовах.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора, просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. В обґрунтування також посилався на погіршення стану здоров`я обвинуваченого та необхідність надання йому медичної допомоги, яка за доводами захисника не може бути надана в умовах тримання під вартою.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд керується таким.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а також до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого насильницького злочину проти життя та здоров`я особи, який передбачений ч. 1 ст. 121 КК України. Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Судовий розгляд кримінального провадження не закінчено, оскільки судом не допитано свідка.

Потерпілий в судовому засіданні 17.06.2021 надав показання, згідно яких обвинувачений вчинив щодо нього насильство, внаслідок чого йому завдано тілесні ушкодження, зокрема наніс йому декілька ударів в голову рукояткою ножа, відрізав вушну раковину, яку в подальшому засунув в ротову порожнину, та лезом ножа спричинив травматичну ампутацію декількох зубів.

Як вбачається з даних обвинувального акту, ОСОБА_4 інкримінується вчинення злочину за наступних обставин. Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 27.02.2019 року несподівано для ОСОБА_8 наніс останньому рукояткою ножа два удари в область голови, від яких потерпілий впав на підлогу. Потім, згідно даних обвинувального акту, ОСОБА_4 засунув лезо ножа в рот потерпілому, чим спричинив останньому ушиблено-рвані рани верхньої та нижньої губ. Потім ОСОБА_4 , згідно пред`явленого обвинувачення, рукояткою ножа наніс ОСОБА_8 два удари в область голови, від яких потерпілий втратив свідомість. В той час, коли потерпілий втратив свідомість, ОСОБА_4 згідно обвинувального акту спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу зі зміщенням та травматичною екстракцією 3 зубів, після чого відрізав лезом ножа ліву вушну раковину потерпілого, а коли ОСОБА_8 втратив свідомість, засунув останньому в рот шматок відрізаної лівої вушної раковини.

Крім того, згідно вироку Київського районного суду м. Харкова від 18.11.2019 року, який набрав законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у вигляді арешту строком 6 місяців. Згідно вказаного вироку, ОСОБА_4 26.03.2017 року в ході конфлікту з тестем наніс останньому удар ножом в область живота справа. Також згідно вироку, ОСОБА_4 26.02.2019 року в ході конфлікту з ОСОБА_9 наніс останній більше 10 ударів в область тулуба рукою, в якій тримав кілограмову гантелю. Вказані кримінальні правопорушення, згідно вироку, вчинені 26.03.2017 року та 26.02.2019 року. Обвинувальні акти затверджені прокурором відповідно 29.05.2017 року та 28.03.2019 року.

Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, яке згідно обвинувального акту мало місце 27.02.2019 року, у вчиненні якого ОСОБА_4 обвинувачується в даному кримінальному провадженні, вчинено після того, як ОСОБА_4 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні умисного насильницького злочину проти здоров`я особи, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні, та кримінальне правопорушення, що згідно вироку мало місце 26.03.2017 року, вчинені з використанням ножа.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеним наявність ризиків, на які посилався прокурор в клопотанні, в тому числі ризику переховування від суду через усвідомлення обвинуваченим імовірності визнання вини за висунутим йому обвинуваченням та тиску тягаря можливого відбування покарання.

Також суд враховує, що у рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, а також те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого насильницького злочину, суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого переважають інтереси забезпечення поваги до його особистої свободи.

За таких обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, інші обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилався прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний їм запобігти.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, на строк до 24:00 год. 02 грудня 2021 року включно.

Оцінюючи доводи захисника та обвинуваченого щодо погіршення стану здоров`я ОСОБА_4 як підстави для зміни запобіжного заходу, суд керується таким.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Ухань проти України» зазначено, що стаття 3 Конвенції покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі. Суд допускає, що медична допомога, яка доступна в установах системи виконання покарань, не завжди може бути на тому ж рівні, що й в найкращих громадських медичних закладах. Проте держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (див. рішення у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland) [GC], N 30210/96, п. 94, ECHR 2000-XI); див. також "Хуртадо проти Швейцарії" (Hurtado v. Switzerland), рішення від 28 січня 1994 року, Серія A, N 280-A).

Як встановлено судом в ході розгляду даної справи, ОСОБА_4 має захворювання на туберкульоз.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», порядок надання медичної допомоги хворим на туберкульоз особам, взятим під варту, чи які тримаються в установах виконання покарань, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок надання медичної допомоги хворим на туберкульоз особам, взятим під варту, чи які тримаються в установах виконання покарань, затверджений постановою КМУ від 25.06.2014 року № 205. Вказаним нормативним актом визначено в тому числі порядок надання медичної допомоги хворим на заразні форми туберкульозу.
Враховуючи необхідність лікування ОСОБА_4 , його було переведено з Харківського СІЗО до Покровської виправної колонії № 17.
Таким чином, ОСОБА_4 утримується під вартою не в Харківському СІЗО, а в спеціалізованій установі, перебування в якій обумовлено саме необхідністю його лікування.

Всупереч засад змагальності та диспозитивності кримінального провадження, будь-якої медичної документації, яка б підтверджувала доводи обвинуваченого щодо погіршення стану його здоров`я та неможливості надання необхідної медичної допомоги в умовах тримання під вартою, суду не надано.

Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи сторони захисту щодо відсутності підстав для продовження тримання обвинуваченого під вартою та наявності підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт через погіршення стану здоров`я обвинуваченого та необхідності його лікування.

Одночасно суд, з метою забезпечення захисту прав ОСОБА_4 , вважає за необхідне за власною ініціативою вирішити питання щодо медичного обстеження обвинуваченого з огляду на таке.

Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є в тому числі охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, до яких в тому числі відноситься обвинувачений.
Статтею 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно ч. 5, ч. 6 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2020 по справі № 0306/7567/12, коли нормами кримінально-процесуального закону відповідну ситуацію прямо не передбачено, є необхідним та можливим застосування аналогії права. Зазначена можливість встановлена частиною 6 статті 9 КПК, згідно з якою коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються встановлені частиною першою статті 7 КПК загальні засади кримінального провадження. Однією з таких засад є законність, що включає обов`язок суду, як і інших органів державної влади, неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу та інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 206 КПК України, яка має назву «Загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини», кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.
Враховуючи наведене вище та керуючись принципом верховенства права і практикою Європейського суду з прав людини, з метою забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_4 на отримання медичної допомоги, суд вважає за необхідне зобов`язати Покровську виправну колонію № 17 провести невідкладне медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_4 з метою визначення стану здоров`я обвинуваченого, зокрема наявності захворювання на туберкульоз, а також захворювань шлунку та печінки, та вирішення питання щодо необхідності його лікування у встановленому законодавством України порядку.

Керуючись ст. 2, 9, 183, 206, 331, 336, 369-372, 392, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , на домашній арешт відмовити.
Клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , на строк до 24:00 годин 02 грудня 2021 року включно.
Зобов`язати Покровську виправну колонію № 17 провести невідкладне медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_4 , який тримається під вартою в Покровській виправній колонії № 17, з метою визначення стану здоров`я ОСОБА_4 , зокрема наявності захворювання на туберкульоз, а також захворювань шлунку та печінки, та вирішення питання щодо необхідності його лікування у встановленому законодавством України порядку, і повідомити Московський районний суд м. Харкова про виконання ухвали в цій частині (адреса: 61153, м. Харків, пр. Ювіленйний, 38-Є, суддя ОСОБА_1 ).

Ухвала в частині продовження тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для ОСОБА_4 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії даної ухвали.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Повний текст ухвали буде проголошено 08.10.2021 року об 11:00 год.

Суддя ОСОБА_1