Справа № 487/3513/19
Провадження № 1-в/487/157/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2021 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду Заводського району м. Миколаєва подання Миколаївського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області відносно засудженого
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новокатеринівка Веселинівського району Миколаївської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого 02.07.2019 року Заводським районним судом міста Миколаєва за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює вісімсот п`ятдесят гривень,
про звільнення від призначеного покарання по закінченню строку давності виконання обвинувального вироку,-
ВСТАНОВИВ:
Миколаївський районний відділ №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з поданням про звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.07.2019 року по закінченню строку давності виконання обвинувального вироку, на підставі ст. 80 КК України.
Подання обґрунтоване тим, що вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.07.2019 року відносно ОСОБА_3 набрав законної сили 02.08.2019 року та був направлений на виконання до Веселинівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області 07.08.2019 року. Станом на 25.10.2021 р. орган пробації не отримував від ОСОБА_3 документів про сплату штрафу, призначеного йому вироком суду від 02.07.2019 року. Відповідно до приписів ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.
Представник уповноваженого органу з питань пробації до судового засідання не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, подання підтримує.
Прокурор до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно належним чином.
Засуджений у судовому засіданні не був присутній, про місце та час розгляду клопотання був повідомлений належним чином.
Неприбуття в судове засідання вказаних осіб не перешкоджає розгляду подання.
Дослідивши матеріали, надані в обґрунтування подання, суд приходить до висновку, що подання є законним, обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав.
Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.
Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків.
Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.
Частиною третьою статті 80 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.
Відповідно до ч.4 ст. 80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.
Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.
За таких обставин застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності. При цьому, обов`язковою умовою для такого звільнення є те, що засуджений у межах періоду, зазначеного у статті 80 КК України, не вчинить нового злочину.
Одним із видів покарання є штраф (п.1 ч.1 ст. 51 КК України), який у розумінні статті 53 КК України полягає у грошовому стягненні, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.
У той же час, обмеженням волі за змістом ст. 61 КК України є тримання за вироком суду засудженої особи у спеціалізованих кримінально-виправних установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням до праці.
З огляду на вказані види покарання у кримінальному законодавстві, враховуючи зміст ст. 51 КК України, в якому перелік видів покарань побудований на підставі переходу від більш м`якого до найсуворішого, у санкції частини першої статті 309 КК України такий вид покарання як штраф визначений перед покаранням у вигляді обмеження волі, тобто у порядку зростаючої тяжкості розташовані альтернативні санкції до конкретного виду злочину в Особливій частині Кодексу, слід дійти висновку, що засудження до такого виду покарання як штраф є менш суворим, ніж обмеження волі.
Згідно вимог ч.1 ст. 80 КК України слідує, що: особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.
Тривалість строків давності, передбачених ч. 1 ст. 80 КК України, диференціюється залежно від тяжкості вчиненого злочину, а також виду та міри призначеного судом покарання.
Судом встановлено, що вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.07.2019 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює вісімсот п`ятдесят гривень.
Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.07.2019 року відносно ОСОБА_3 набрав законної сили 02.08.2019 року та був направлений на виконання до Веселинівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області 07.08.2019 року.
Документів про сплату штрафу, всупереч вимог ч.1 ст. 26 КВК України, ОСОБА_3 до Веселинівського РС ФДУ «Центр пробації» в Миколаївській області не пред`явив.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2020 року у задоволенні подання Веселинівського РС ФДУ «Центр пробації» в Миколаївській області від 16.09.2019 року про заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону відмовлено.
Окрім того, ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.05.2021 року у задоволенні подання Веселинівського РС ФДУ «Центр пробації» в Миколаївській області від 30.09.2020 року про заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських робіт відмовлено.
12.10.2021 року особова справа у відношенні ОСОБА_3 у зв`язку зі змінами меж адміністративно-територіальних одиниць відповідно до постанови Верховної ради України від 17.07.2020 р. №807-ХІ «Про утворення та ліквідацію районів», була отримана для виконання Миколаївським районним відділом №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області.
Станом на 25.10.2021 року орган пробації не отримував від ОСОБА_3 документів про сплату штрафу, призначеного йому вироком суду від 02.07.2019 року.
Відповідно до інформації ОСК ГУНП в Миколаївській області від 20.09.2021 року у відношенні ОСОБА_3 Інгульським відділом ГУНП в Миколаївській області 09.11.2019 року було порушене кримінальне провадження №0004186 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, яке було направлене до суду 03.12.2019 року з обвинувальним актом. 19.08.2021 р. у відношенні ОСОБА_3 було заведено розшукову справу №1821009.
Згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Відповідно до приписів ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.
Отже, враховуючи наведені норми матеріального права, вид та міру призначеного судом покарання, приймаючи, що штраф є менш суворим видом покарання, ніж обмеження волі, засуджений ОСОБА_3 два роки, протягом яких обвинувальний акт не виконувався, не ухилявся від відбування покарання, у вказаний строк не вчинив нового злочину, указаний вид звільнення від відбування призначеного покарання зумовлений односторонньою відмовою держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначення ОСОБА_3 покарання протягом певних строків, а особа, засуджена до указаного виду покарання, не несе правого обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, суд приходить до висновку про недоцільність виконання обвинувального вироку.
За таких обставин, суд вважає, що подання Миколаївського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області відносно засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про звільнення від призначеного покарання по закінченню строку давності виконання обвинувального вироку підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 80 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Подання Миколаївського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області відносно засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про звільнення від призначеного покарання по закінченню строку давності виконання обвинувального вироку задовольнити.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.07.2019 року за ч.1 ст. 309 КК України у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює вісімсот п`ятдесят гривень, у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1