Справа № 297/2937/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2021 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілих - адвоката ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000272 від 30.04.2016 року, яке поступило з обвинувальним актом, по обвинуваченню:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Надвірна, Івано-Франківської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із вищою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

за ч. 4 ст. 191 КК України,
встановив:
30 жовтня 2012 року, в невстановлений слідством час, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді керуючого ТВБВ № 10006/0135 Берегівського відділення ВАТ «Ощадбанк», будучи службовою та матеріально відповідальною особою, знаходячись в приміщенні відділення вищевказаного банку (в м. Берегово по вул. Мукачівська, 4/1), повторно, зловживаючи своїм службовим становищем та довірою ОСОБА_8 , який на умовах договору № 1311406 від 19.09.2012 року вніс на вклад «Депозитний» кошти в сумі 18400 доларів США строком на 3 місяці 2 дні, під час складання та підписання нового фіктивного договору, надав ОСОБА_8 для підпису заяву про видачу готівки, на підставі якої в подальшому, з метою незаконного збагачення, повторно, умисно привласнив вилучені з каси банку гроші в сумі 18400 доларів США, хоча ОСОБА_8 був впевнений, що вказані його кошти знаходяться на депозитному рахунку під процентами. Вказаними діями ОСОБА_7 , привласнив та використав на власні потреби грошові кошти в сумі 18400 доларів США, що в перерахунку по курсу НБУ становить 147071,20 грн., чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду у великих розмірах.
На думку суду обвинуваченого ОСОБА_7 слід визнати винним у кримінальному правопорушенні за ч. 4 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно, у великих розмірах.
Доказами на підтвердження встановлених обставин є наступне.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, однак від дачі показів відмовився, свою відмову від дачі показів не мотивував.
При цьому, вина ОСОБА_7 також доводиться показами потерпілих та свідків.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 показав, що у 2012 році він вперше поклав на депозитний рахунок у Берегівському відділення ВАТ «Ощадбанк» 18 400 доларів США та у кабінеті керуючого відділення ОСОБА_7 підписав депозитний договір і отримав його копію. Кожного разу, коли термін дії договору закінчувався, він отримував проценти з депозиту в доларах і укладав новий договір із банком на шість місяців або один рік. У 2015 або 2016 році він, ОСОБА_8 , дізнався від ОСОБА_9 , що ОСОБА_7 вже не працює керуючим відділення банку, а також дізнався, що гроші, які він поклав на депозит зникли, тому він звернувся до правоохоронних органів. Після цього він особисто зв`язувався із ОСОБА_7 , який на питання де гроші, відповідав, що вони втрачені, казав, що дав їх особі, яка займається обміном валют, який мав неприємності та їх від нього вилучили. ОСОБА_7 обіцяв, що поїде в Німеччину працювати і буде по частинам віддавати гроші.

Потерпілий ОСОБА_4 в суді показав, що приблизно десять років тому він звернувся до керуючого Берегівського відділення ВАТ «Ощадбанк» ОСОБА_7 і поклав гроші в сумі 10 000 доларів США на депозит. Коли термін дії депозитного договору закінчувався, він щоразу заходив до відділення банку і переоформляв новий договір на шість місяців або рік. У 2014 році він знову хотів переоформити договір, однак ОСОБА_7 вже не був керуючим відділення та йому повідомили, що банк взагалі немає з ним укладеного договору і жодних грошей видати йому не можуть. Була порушена кримінальна справа, він телефонував ОСОБА_7 , який казав, що гроші він вклав у інше місце, його також обманули, обіцяв їх повернути.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що вона з 2004 року по 2017 рік працювала у Берегівському відділенні ВАТ «Ощадбанк» на посаді завідуючої сектором відділення та потерпілий ОСОБА_8 був клієнтом банку і вона оформляла депозитний договір з ним, а також оформляла його особисті документи потрібні для укладання договору. Завідуючим відділення банку на той час був ОСОБА_7 і він підписував вказаний депозитний договір від імені банку з потерпілим ОСОБА_8 .. Із потерпілим уклався договорів «Депозитний» у доларах США та переукладався декілька разів, шляхом закриття одного договору та відкриття наступного. Інші подробиці укладання договорів із ОСОБА_8 не пам`ятає. Однак у 2016 або у 2017 році потерпілий казав, що його гроші пропали із депозитного рахунку банку, після цього було проведено службове розслідування.
Свідок ОСОБА_10 в суді показала, що вона працювала керуючим Берегівського відділення ВАТ «Ощадбанк» в період 2015-2019 років. Дійсно у 2014 році ОСОБА_4 звернувся у відділення банку з метою отримання свого вкладеного депозиту, однак такого договору в базі даних банку не було. Почали проводити службове розслідування та внутрішній аудит. ОСОБА_9 пояснювала, що депозит припинили і ОСОБА_7 повернув гроші потерпілому ОСОБА_4 , потім ОСОБА_9 пояснювала, що сам потерпілий забрав свої гроші. В загальному було привласнено біля 30 000 доларів США від двох потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , які були клієнтами банку.
Крім того, вина ОСОБА_7 доводиться дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме: наказом від 13.12.2010 року №690-к «Про призначення ОСОБА_7 » на посаду керуючого ТВБВ № 10006/0135 Берегівського відділення ВАТ «Ощадбанк» (том 1 а.с. 97); наказом від 06.07.2015 року №727-к «Про звільнення ОСОБА_7 » (том 1 а.с. 103); посадовою інструкцією керуючого ТВБВ № 10006/0135 Берегівського відділення ВАТ «Ощадбанк» (том 1 а.с. 104-109); висновком експерта від 16.06.2016 року №4/164 (том 2 а.с. 25-32); висновком експерта від 16.06.2016 року №4/165 (том 2 а.с. 33-40); висновком експерта від 17.09.2016 року №4/194 (том 2 а.с. 41-45); висновком експерта від 16.06.2016 року №4/164 (том 2 а.с. 25-32); заявою на переказ готівки від 03.05.2012 року ( том 2 а.с. 46); договорами на вклад «ДЕПОЗИТНИЙ» (том2 а.с. 47,48); заявами на видачу готівки (том 2 а.с. 49, 50, 51); висновком за результатами службового розслідування по факту привласнення грошових коштів посадовими особами ТВБВ № 10006/0135 Берегівського відділення ВАТ «Ощадбанк» (том 2 а.с. 52-58); квитанцією №8323906 від 13.10.2014 року (том 2 а.с. 59); договорами на вклад «ДЕПОЗИТНИЙ» від 13.10.2014 р., 20.01.2015 р., 27.03.2015 р., 12.11.2014 р. (том 2 а.с. 60-62, 63-64,65, 66-67, 68, 69-70).
Таким чином вина ОСОБА_7 у привласненні майна потерпілого ОСОБА_8 в розмірі 18 400 доларів США шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчиненому повторно, повністю доведена.
Ухвалою Берегівського районного суду від 29.06.2021 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000272 від 30.04.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 4 ст. 191, та ч. 1 ст. 366 КК Українибули закриті в частині обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, та ч. 1 ст. 366 КК Українита звільнено ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, та ч. 1 ст. 366 КК України, від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (том 3 а.с. 122-127).

Отже, суд обираючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.
Згідно досудової доповіді, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства (том 3 а.с. 49-52).
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 слід визнати його щире каяття, те, що до кримінальної відповідальності притягується вперше (том а.с. 88), по місцю проживання характеризується позитивно (том 1 а.с. 92).

Так, останнім вироком Берегівського районного суду від 06.11.2018 року визнано винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 191 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з фінансовою діяльністю, строком на 2 (два) роки
На підставі ст. 75 КК України звільнено його від відбування призначеного покарання, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину, поклавши на нього обов`язки відповідно до п.2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи (том 2 а.с. 114-119).
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 15.01.2020 року вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 06.11.2018 року скасований з підстав порушень кримінального процесуального закону (том 2 а.с. 179-185).
Захисником ОСОБА_6 29.06.2021 року було подано до суду клопотання про врахування під час ухвалення вироку висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (том 3 а.с. 92-93).
Так, згідно вказаного клопотання об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 23.09.2019 року по справі №728/2724/16-к зробила висновок щодо застосування норм права про те, що частина 2 ст. 416 КПК визначає вичерпний перелік випадків, коли при новому розгляді суд першої інстанції може застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, а саме тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання. При цьому положення ч. 2 ст. 415 КПК не слід розглядати як такі, що дозволяють зробити виключення з указаного правила.
Також Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07.12.2020 року по справі №444/2200/15-к зробила висновок відповідно до якого: незастосування судом першої інстанції при повторному розгляді кримінального провадження раніше застосованих положень про звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, якщо вирок суду першої інстанції не був скасований за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, є порушенням вимог ч. 2 ст. 416 КПК у її зв`язку зі ст. 421 КПК.
У зв`язку з цим, захисник просив врахувати зазначені правові висновки під час ухвалення вироку по даній справі №297/2937/16-к та зважити на неможливість погіршення становища ОСОБА_7 порівняно із вироком від 06.11.2018 року, так як підстави для його скасування, вказані в ухвалі Закарпатського апеляційного суду від 15.01.2020 року.
Крім того, судом констатовано, що 04.03.2015 року набрав чинності Закон України №198-VIIІ, яким ч. 4 ст. 191 КК України віднесено до корупційних злочинів та внесено зміни до ст. 75 КК України щодо заборони звільнення від відбування покарання з випробуванням за корупційне кримінальне правопорушення.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Так, кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 191 КК України в період до набрання чинності змін, внесених зокрема до ст. 75 КК України, та вони погіршують становище особи, у зв`язку з чим вказані норми не мають зворотної дії в часі відносно нього.

Крім того, попередній вирок суду, яким був засуджений ОСОБА_7 до відбування покарання з випробуванням, скасований з причин порушень кримінального процесуального закону та не у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Враховуючи вищенаведені правові висновки, а також що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, в якому щиро розкаявся, до кримінальної відповідальності притягується вперше, по місцю проживання характеризується позитивно, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, тому на підставі ст. 75 КК України слід прийняти рішення про його звільнення від відбування основного покарання з випробуванням, та поклав на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Процесуальні витрати за виконання експертиз відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь держави в особі Закарпатського НДЕКЦ в сумі 2419,90 грн. (том 1 а.с. 94, 95, 96).
Речові докази: договір № 1311406 на вклад «Депозитний» ВАТ «Ощадбанк» від 19.09.2012 року, укладений з ОСОБА_8 , заяву на видачу готівки № 1311406 від 30.10.2012 року, заяву на переказ готівки № 1311406 від 19.09.2012 року, договір № 17511709 від 13.10.2014 року на вклад «Депозитний» ВАТ «Ощадбанк», квитанцію № 8323906 від 20.01.2015 року, договір № 17511709 від 20.01.2015 року на вклад «Депозитний» ВАТ «Ощадбанк», квитанцію № 8323906 від 27.03.2015 року, договір № 17511709 від 27.03.2015 року на вклад «Депозитний» ВАТ «Ощадбанк», СD-диск з записом розмови між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , квитанцію № 11683407 від 12.11.2014 року, договір № 28175301 від 12.11.2014 року на вклад «Депозитний» ВАТ «Ощадбанк», договір № 135926 від 03.05.2012 року, укладений з ОСОБА_4 , заяву на видачу готівки від 30.05.2012 року, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, слід зберігати при матеріалах кримінального провадження (том 1 а.с. 98, 99, 100, 101, 102).
Після набрання вироком законної сили та припинення запобіжного заходу застави в розмірі 43 500 гривень у відповідності до ч. 11 ст. 182 КПК України, слід повернути заставодавцю ОСОБА_6 ..
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України,
ухвалив:
ОСОБА_7 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 191 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, пов`язаною з виконання організаційно-розпорядчих чи адміністративного-господарських функцій строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину, поклавши на нього обов`язки відповідно до п.п. 1 і 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробаціїта повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

В порядку ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з моменту його затримання о 22:40 годин 02.11.2016 року до моменту його звільнення 07.11.2016 року о 14:00 годині (том 3 а.с. 113-117).
Стягнути з ОСОБА_7 в користь держави в особі Закарпатського НДЕКЦ процесуальні витрати за виконання експертиз в сумі 2419 (дві тисячі чотириста дев`ятнадцять ) гривень 90 копійок (том 1 а.с. 94, 95, 96).

Речові докази: договір № 1311406 на вклад «Депозитний» ВАТ «Ощадбанк» від 19.09.2012 року, укладений з ОСОБА_8 , заяву на видачу готівки № 1311406 від 30.10.2012 року, заяву на переказ готівки № 1311406 від 19.09.2012 року, договір № 17511709 від 13.10.2014 року на вклад «Депозитний» ВАТ «Ощадбанк», квитанцію № 8323906 від 20.01.2015 року, договір № 17511709 від 20.01.2015 року на вклад «Депозитний» ВАТ «Ощадбанк», квитанцію № 8323906 від 27.03.2015 року, договір № 17511709 від 27.03.2015 року на вклад «Депозитний» ВАТ «Ощадбанк», СD-диск з записом розмови між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , квитанцію № 11683407 від 12.11.2014 року, договір № 28175301 від 12.11.2014 року на вклад «Депозитний» ВАТ «Ощадбанк», договір № 135926 від 03.05.2012 року, укладений з ОСОБА_4 , заяву на видачу готівки від 30.05.2012 року, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження - зберігати при матеріалах кримінального провадження (том 1 а.с. 98, 99, 100, 101, 102).
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді застави продовжити до набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили та припинення запобіжного заходу заставу в розмірі 43 500 (сорок три тисячі п`ятсот) гривень - повернути заставодавцю ОСОБА_6 .
На вирок може бути подана апеляція через цей суд до апеляційного суду Закарпатської області протягом 30 діб з моменту його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1