Провадження № 1-в/643/510/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.09.2021 м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю:

представника заявника - Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» - лікаря-психіатра ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

особи, стосовно якої розглядається заява ОСОБА_6 ,

законного представника особи, стосовно якої розглядається заява ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» заяву заступника генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» ОСОБА_8 про зміну примусових заходів медичного характеру у психіатричному стаціонарі із звичайним типом нагляду на амбулаторну примусову психіатричну допомогу стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в с т а н о в и в :

08 вересня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла заява представника КНП ХОР «ОКПЛ № 3» про зміну примусових заходів медичного характеру у психіатричному стаціонарі із звичайним типом нагляду на амбулаторну примусову психіатричну допомогу стосовно ОСОБА_6 .

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_6 на теперішній час страждає на психічне захворювання у формі параноїдної шизофренії безперервного типу перебігу, за останні 6 місяців психічний стан хворого стабільний, станів загострення з появою тривоги, неспокою, пригніченості, плутаниною думок в голові, страхами, маячними ідеями не відзначалося. Має місце ремісія «С», в даний час за своїм психічним станом ОСОБА_6 не представляє суспільної небезпеки, в примусових заходах медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги не потребує, може бути переведений на амбулаторну психіатричну допомогу.

У судовому засіданні лікар-психіатр ОСОБА_3 підтримав подану заяву та вважав за необхідне змінити примусові заходи медичного характеру, оскільки є відповідний висновок комісії лікарів-психіатрів.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, вважав за необхідне в задоволенні заяви відмовити, оскільки у висновку лікарської комісії мають місце суперечності щодо небезпечності ОСОБА_6 , а також враховуючи злочин, який він вчинив, до скоєння якого в ОСОБА_6 не вбачається критичного ставлення.

ОСОБА_6 у судовому засіданні заяву підтримав, не заперечував проти зміни примусових заходів медичного характеру стосовно нього.

Захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 підтримала позицію ОСОБА_6 .

Законний представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, вважала відсутніми підстави для зміни примусових заходів медичного характеру, зазначила, що є сестрою ОСОБА_6 , посилалася, що у кімнаті комунальної квартири, за адресою якої ОСОБА_6 перебуває на реєстраційному обліку, відсутні прилади опалення, ванна, унітаз, газова колонка, адже ОСОБА_6 все це познімав, умови у даній кімнаті абсолютно непридатні для проживання в ній. Також вважала, що стан її брата не дозволяє йому проходити лікування амбулаторно, відвідувати психоневрологічний диспансер та приймати ліки він не буде, а тому вважала за необхідне у задоволенні заяви відмовити.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, встановив таке.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 липня 2019 року у справі № 641/346/2019 застосовано до ОСОБА_6 , який скоїв суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2021 року продовжено стосовно ОСОБА_6 застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», до примусових заходів медичного характеру відноситься надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюються судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів.

Згідно з положеннями ч. 1 3 ст. 514 КПК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру. Розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому статтею 95 Кримінального кодексу України та статтею 512 цього Кодексу порядку. До письмової заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Аналогічні за своїм змістом положення викладені у Законі України «Про психіатричну допомогу» та ч. 1 ст. 95 КК України.

Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03 червня 2005 року примусові заходи медичного характеру припиняються у зв`язку з одужанням або зміною психічного стану особи настільки, що це виключає очевидну небезпечність для нього та для інших осіб.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність його дій та його особи в цілому.

Згідно з актом комісії лікарів-психіатрів на особу, яка перебуває на примусових заходах медичного характеру № 82/16 від 02 вересня 2021 року, проведеного лікарською комісією Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії, параноїдної форми з безперервним типом перебігу, ремісія «С». За останні 6 місяців психічний стан хворого ОСОБА_6 стабільний. Станів загострення з появою тривоги, неспокою, пригніченості, плутаниною думок в голові, страхами, маячними ідеями не відзначалося. Комісія дійшла висновку, що за своїм психічним станом ОСОБА_6 не представляє соціальної небезпеки, примусові заходи медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги не потребує, може бути переведений на амбулаторну примусову психіатричну допомогу.

Також у вказаному акті зазначено, що у ОСОБА_6 виявлені структурно-логічні порушення мислення у вигляді зісковзувань, різноплановості, формальності, зниження цілеспрямованості і критичності. В особистісній сфері виражена емоційна нестійкість, імпульсивність, труднощі соціальної адаптації.

Висновок комісії лікарів психіатрів не має для суду наперед встановленої сили і підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами, відомостями та обставинами, які підлягають встановленню при вирішенні питання, порушеного у заяві представника закладу з надання психіатричної допомоги.

У судовому засіданні лікарем підтверджено, що ОСОБА_6 для забезпечення стабільного стану його психічного здоров`я потребує постійного приймання медичних препаратів та його законний представник повинна здійснювати контроль щодо приймання лікування амбулаторно.

Усе наведене вище, на переконання суду, не може достеменно свідчити про дотримання ОСОБА_6 в майбутньому призначеного йому лікування в амбулаторному порядку.

Суд вважає, що вказаний вище акт комісії лікарів не доводить, що особа видужала або внаслідок змін її здоров`я відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру, а також, що психічний стан на час звернення із заявою до суду змінився на такий, що не становить очевидної небезпеки для неї або інших осіб. Поряд з цим, як убачається зі змісту вказаного висновку, ОСОБА_6 є психічно хворим з 2000 року, перебував на примусовому лікуванні на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова, з червня 2016 року був переведений на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, але у міський Психоневрологічний диспансер не з`являвся, ховався.

Під час вирішення питання про заміну раніше установлених примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним типом нагляду на амбулаторну примусову психіатричну допомогу за місцем проживання ОСОБА_6 саме на суд покладено обов`язок запобігти вчиненню зазначеною особою нових суспільно-небезпечних діянь.

Водночас, на переконання суду, висновок лікарів-психіатрів щодо зміни раніше установлених примусових заходів медичного характеру є передчасним, оскільки зі встановлених в ході судового розгляду обставин не вбачається, що внаслідок здійсненого лікування у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним типом нагляду стан здоров`я ОСОБА_6 настільки змінився, що останній не становитиме суспільної небезпеки для себе та оточуючих, також суд зважає на те, що ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, та на даний час продовжує страждати на психічне захворювання, згідно з поставленим діагнозом - хронічне психічне захворювання у формі шизофренії, параноїдної форми з безперервним типом перебігу, ремісія «С», а тому суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. 369 372, 512, 514 КПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні заяви представника Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» заступника генерального директора ОСОБА_8 про зміну примусових заходів медичного характеру у психіатричному стаціонарі із звичайним типом нагляду на амбулаторну примусову психіатричну допомогу стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 22 вересня 2021 року.

Суддя: ОСОБА_1