КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/6362/19 Провадження № 11-кп/824/3268/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0014377 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий востаннє:
24 березня 2011 року Солом`янським районним судом міста Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до чотирьох років восьми місяців позбавлення волі, 07 червня 2013 року звільнений умовно-достроково із не відбутим строком покарання один рік п`ять місяців двадцять чотири дня,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 просить вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі.
У решті вирок суду залишити без змін.

Вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки та відповідно до ст. 76 КК України на нього покладено обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Вироком також вирішене питання речових доказів.

В доводах апеляційної скарги прокурор не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, зазначає, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, також судом було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосовано ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню.
Апелянт вказує, що призначаючи покарання суд належним чином не дослідив дані, які вказують на підвищену суспільну небезпечність, як вчиненого діяння, так і особи обвинуваченого.
Так прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, востаннє вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 24 березня 2011 року за ч. 3 ст. 185, 71 КК України на 4 роки 8 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 07 червня 2013 року на 1 рік 5 місяців 24 дні, судимість не знята і не погашена в установленому законом порядку, однак не дивлячись на раніше застосовані досить суворі санкції з боку держави, ОСОБА_6 продовжив свою злочинну діяльність та викрав майно у п`яти осіб.
Апелянт зазначає, що призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд фактично не навів мотивів такого рішення, а лише послався на наявність пом`якшуючої обставини щирого каяття, в той час, як в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про наявність такої обставини.
Крім того прокурор вказує на те, що суд, призначаючи покарання із застосуванням звільнення від його відбування, посилається на позитивні характеристики та наявність хвороб у обвинуваченого, однак дані обставини жодним чином не перешкоджали обвинуваченому вчиняти тяжкі злочини, а отже й не можуть бути підставою для застосування ст. 75 КК України.
Апелянт також вважає, що судом було проігноровано також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке за класифікацією визначеною ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Таким чином, як вважає прокурор, виправлення ОСОБА_6 без реального позбавлення волі на певний строк становить високу небезпеку вчинення нових злочинів. Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку обвинуваченого, з метою виправлення та запобіганню вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 20 грудня 2018 року, приблизно о 14.20 год., перебуваючи на вул. Політехнічній, 16 в м. Києві, зайшов до приміщення учбового корпусу НТУУ «КПІ» ім. І.Сікорського та реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, впевнившись у тому, що за його діями ніхто із сторонніх не спостерігає, шляхом підбору ключа відчинив двері та проник до кабінету № 205, звідки таємно викрав майно, що належить ОСОБА_10 , а саме: рюкзак вартістю 500 грн. в якому знаходився паспорт громадянина України, посвідчення водія, посвідчення працівника НТУУ «КПІ» ім. І.Сікорського, видані на ім`я ОСОБА_10 та гаманець, в якому знаходились грошові кошти в сумі 2000 грн. та майно, що належить ОСОБА_11 , а саме: жіночу сумку вартістю 1000 грн. в якій знаходився гаманець з грошовими коштами в сумі 560 грн., паспорт громадянина України, посвідчення працівника НТУУ «КПІ» ім. І. Сікорського на ім`я ОСОБА_11 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, у подальшому розпорядившись викраденим майном на свій розсуд завдавши потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 2500 грн., а потерпілій ОСОБА_11 на загальну суму 1560 грн.
27 грудня 2018 року, приблизно о 14.15 год., ОСОБА_6 таким же шляхом проник до кабінету № 106-а учбового корпусу КПІ по пр-ту Перемоги, 37 в м. Києві, звідки повторно таємно викрав майно, що належить ОСОБА_12 , а саме: жіночу сумку, в якій знаходився гаманець з грошовими коштами в сумі 12000 грн., паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_12 та банківська картка «Кредит Агріколь», яка матеріальної цінності не становить, та зник з місця вчинення кримінального правопорушення, в подальшому розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, завдавши потерпілій майнової шкоди на загальну суму 12000 грн.
08 січня 2019 року, приблизно о 13.20 год., ОСОБА_6 таким же шляхом проник до кабінету № 216 учбового корпусу КПІ на вул. Борщагівській, 115 в м. Києві, звідки повторно таємно викрав майно, що належить ОСОБА_13 , а саме: жіночу сумку, в якій знаходився гаманець з грошовими коштами в сумі 7000 грн., паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_13 та з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_13 майнової шкоди на загальну суму 7000 грн.
Крім того, ОСОБА_6 21 січня 2019 року, приблизно о 16.10 год., проник до кабінету № 436 учбового корпусу КПІ на вул. Борщагівській, 126 в м. Києві, звідки повторно таємно викрав майно, що належить ОСОБА_14 , а саме: жіночу сумку вартістю 1000 грн., в якій знаходився гаманець вартістю 200 грн. з грошовими коштами в сумі 1000 грн., паспорт громадянина України, пенсійне посвідчення та картка ОСОБА_15 на ім`я ОСОБА_14 , завдавши потерпілій ОСОБА_14 майнової шкоди на загальну суму 2200 грн.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ст. ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення.
Висновки суду в частині доведення винуватості, кваліфікації дій обвинуваченого, а також правильність призначення покарання ніким не оскаржується.
Судове рішення оскаржується лише в частині безпідставного, на думку сторони обвинувачення, звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.
З огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегією суддів перевіряється вирок суду лише в частині законності застосування ст. 75 КПК України.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 мінімальний строк покарання, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України суд одночасно дійшов висновку про можливе виправлення обвинуваченого без його відбування.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених судом першої інстанції обставин, ОСОБА_6 вчинене кримінальне правопорушення, яке за класифікацією, визначеною у ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Закон не містить прямої заборони звільнення особи від відбування покарання з випробуванням у разі вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Тому мотивованим рішення про застосування ст. 75 КК України буде лише тоді, коли суд у вироку наведе достатні мотиви на підставі чого він дійшов висновку про можливе виправлення особи без відбування покарання з випробуванням.
Колегія суддів вважає, що вирок суду містить достатні мотиви прийняття рішення про застосування ст. 75 КК України.
Призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України суд обґрунтовано взяв до уваги критичне ставлення ОСОБА_6 до вчиненого ним кримінального правопорушення та його щире каяття, відсутність цивільних позовів та будь-яких претензій морального характеру з боку потерпілих.
Доводи прокурора про відсутність у матеріалах кримінального провадження даних про наявність у ОСОБА_6 такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки наявність такої обставини підтверджується матеріалами кримінального провадження, що і відображено в обвинувальному акті.
Так, основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого кримінального правопорушення. Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_6 як під час досудового розслідування так і під час судового провадження у суді першої та апеляційної інстанції свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав в повному обсязі, надавав послідовні логічні та достовірні показання, які не змінював протягом усього часу, завдану потерпілим шкоду відшкодував.
Томуколегія суддів вважає, що судом обґрунтовано визнано щире каяття, як обставина, що пом`якшує покарання.
Водночас судом першої інстанції обґрунтовано не встановлено обставин, що обтяжують покарання, що не опорюється прокурором.
Доводи прокурора про те, що наявність у обвинуваченого непогашених судимостей унеможливлює його звільнення від відбування покарання з випробуванням колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки закон такої заборони не містить.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що у суду були законні підстави для застосування ст. 75 КК України.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що доводи прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому покарання внаслідок безпідставного застосування до нього положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням, є необґрунтованими.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Отже рішення суду про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі із одночасним звільненням від відбування покарання та встановленням іспитового строку, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4