ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/5860/15-к Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/127/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Харківського районного суду Харківської області від 16 квітня 2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у м.Леніногорськ Східно-Казахстанської області Казахстан, є особою без громадянства, з середньо-спеціальною освітою, не одружена, не працююча, яка має на утриманні малолітнього сина - ОСОБА_9 , 2009 року народження, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,-

визнана винною та засуджена за ст.118 КК України до 6 місяців позбавлення волі.

Цим же вироком ОСОБА_8 звільнено від призначеного покарання на підставі п.«в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Згідно вироку, ОСОБА_8 визнана винною в тому, що вона 19 червня 2015 року приблизно о 20.00 годині, перебуваючи за місцем свого мешкання: АДРЕСА_1 , під час сварки, яка виникла між нею та її співмешканцем ОСОБА_10 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння через розбите віконне скло проникнув до зазначеного домоволодіння, погрожуючи при цьому ОСОБА_8 фізичною розправою, з метою свого захисту та захисту свого малолітнього сина - ОСОБА_9 , від подальших дій ОСОБА_10 , нанесла в область голови останнього не менше трьох ударів ребром скляної пляшки з квадратним січенням, заподіявши ОСОБА_10 відкриту черепно-мозкову травму, що супроводжувалась переломом кісток черепа та внутришньомозковими крововиливами, що ускладнились в своїй течії набряком головного мозку, внаслідок чого 20 червня 2015 року настала смерть ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі в редакції внесених в неї змін прокурор просить оскаржуваний вирок у відношенні ОСОБА_8 за ст. 118 КК України, скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винною за ч.2 ст.121 КК України та призначити їй покарання за цією статтею у вигляді позбавлення волі строком на 7 років. В обґрунтування посилається на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що суд не вірно кваліфікував дії обвинуваченої за ст.118 КК України, як умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної допомоги, оскільки, як під час досудового розслідування так і під час судового слідства, обвинувачена пояснила, що мала умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, тому що бажала припинити його образи та дії по відношенню до неї. Також зазначає, що суд, не взяв до уваги, що після припинення конфлікту та до настання смерті ОСОБА_10 пройшов тривалий проміжок часу і у ОСОБА_8 була можливість довести свій умисел до кінця, у разі наявності умислу на вбивство. Суд, не вирішив суттєві протиріччя та суперечності у провадженні, що необхідно для правильного вирішення справи.

Водночас апелянт зазначає про те, що суд допустив неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Призначаючи покарання за ст.118 КК України у виді 6 місяців позбавлення волі, суд порушив загальні правила призначення покарання у вигляді позбавлення волі. Оскільки відповідно до ч.2 ст.63 КК України - позбавлення волі встановлюється на строк від 1 до 15 років.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, а саме в частині неправильного призначення покарання за ст.118 КК України; думку обвинуваченої та її захисника, які заперечували проте апеляційної скарги та просили закрити кримінальне провадження в зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційні доводи прокурора про неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне кваліфікування дій обвинуваченої за ст.118 КК України, є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд першої інстанції обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_8 за ст.118 КК України, як умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.36 КК України встановлено, що необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Частина 3 ст.36 КК України встановлено, що перевищенням меж необхідної оборони визначаються умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Слід звернути увагу на те, що оборона може здійснюватися лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України. Вирішуючи питання про кваліфікацію складу злочину, зокрема, щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд першої інстанції врахував конкретні обставини справи, здійснив порівняльний аналіз та оцінив наявність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановив їх співвідношення, а також врахував усі досліджені докази в їх сукупності, той факт, що посягання на життя і здоров`я обвинуваченої та її малолітньої дитини з боку загиблого ОСОБА_10 було реальним, співвідношення сил, можливостей і засобів, які використовував ОСОБА_10 , будучи більш добре фізично розвинутим ніж обвинувачена ОСОБА_8 , маючи досвід проходження військової служби в повітряно-десантних військах, з можливостями, силами і засобами, застосованими самою обвинуваченою, шкоду, яку ОСОБА_11 заподіяла своїми діями ОСОБА_10 , та дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувачена діяла в межах необхідної оборони, захищаючись від неправомірних дій загиблого, але заподіюючи тяжку шкоду його здоров`ю у виді настання смерті, перевищила межі такої оборони та вірно кваліфікував її дії саме за ст.118 КК України.

В той же час обвинувачена в судовому засіданні апеляційної інстанції заявила клопотання про закриття кримінального провадження в зв`язку з закінченням строку давності притягнення її до кримінальної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачуються у злочині, передбаченому ст.118 КК України, який скоєно 19.06.2015 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло 3 роки у разі вчинення нетяжкого злочину. Отже строк притягнення ОСОБА_8 до відповідальності сплив 19.06.2018 року.

Згідно ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Враховуючи, що відповідно до ст.12 КК України злочин за яким обвинувачуються ОСОБА_8 відноситься до нетяжкого злочину та той факт, що з моменту скоєння нею кримінального правопорушення передбаченого ст.118 КК України минуло більше 3 років, колегія суддів вважає за необхідне звільнити обвинувачену ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до вимог ст.49 КК України, що відповідає вимогам п.1 ч.2 ст.284 КПК України, яка вказує, що кримінальне провадження закривається судом - у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції встановивши обставини, передбачені ст.284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу в редакції внесених в неї змін прокурора слід задовольнити частково, обвинувальний вирок у відношенні ОСОБА_8 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю, у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності, внаслідок закінчення строків давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 417 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу в редакції внесених в неї змін прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 16 квітня 2018 року у відношенні ОСОБА_8 скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ст.118 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: