Дата документу 22.09.2021 Справа № 334/1632/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/1632/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1283/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 5 травня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Марганець Дніпропетровської області, громадянин України, маючий неповну середню освіту, не працюючий, не одружений, не маючий на утриманні малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1) 10 червня 2010 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 345, ч. 1 ст. 377, ч. 1 ст. 398, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі. Звільнений 11 червня 2010 року по відбуттю покарання;

2) 11 вересня 2014 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. Звільнений відповідно до Закону України «Про амністію в 2014 році»;

3) 2 серпня 2017 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 17 жовтня 2017 року по відбуттю покарання,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 21 лютого 2020 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

20 січня 2020 року приблизно о 02.50 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сержанта Медведева, буд. 16, біля приміщенні станції «ШМД №5», переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, з підвіконня службового кабінету, розташованого на першому поверсі, через відчинене вікно, викрав сумку-рюкзак чорного кольору з написом «LOVE», вартістю 2300 грн., гаманець шкіряний помаранчевого кольору, вартістю 300 грн. та грошові кошти у розмірі 200 грн. Далі, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення крадіжки, покинув територію станції «ШМД №5» з викраденим майном, чим спричинив ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 2800 грн.

Крім того, 21 лютого 2020 року, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , переконавшись у тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом злому захисної металевої решітки вікна та віджиму хвіртки, таємно проник до квартири АДРЕСА_4 , яка розташована на першому поверсі вказаного будинку, та на праві власності належить ОСОБА_10 , де таємно викрав ноутбук марки Lenovo В550 та ноутбук марки Asus Х55С, після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 6997 грн.

В апеляційній скарзі (з урахуванням доповнень) обвинувачений вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що розгляд справи був одностороннім та проводився з обвинувальним ухилом, його вина не доведена, вирок ґрунтується на недопустимих доказах та взагалі не був підписаний головуючим суддею.

Також зазначає, що він повідомляв співробітникам поліції про те, що ноутбуки придбав для цивільної дружини та доньки, але йому почали погрожувати, що підкинуть зброю та наркотики, його не ознайомлювали з правами, слідчі дії з ним не проводили.

Звертає увагу, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є оперуповноваженими поліції, які брали участь під час його затримання, тобто є заінтересованими особами, а свідок ОСОБА_13 є наркозалежною та раніше судимою особою, тому вирок не може ґрунтуватися на їх показаннях.

Крім того, досліджений судом першої інстанції відеозапис свідчить про те, що на ньому зображена особа, яка схожа на ОСОБА_7 , але те, що це був саме він, достовірно встановити неможливо.

Суд також не звернув увагу, що він тримається в жахливих умовах, є інвалідом, у нього погано функціонує права рука, тому він фізично не міг зірвати з вікна решітку та відігнути її.

Під час судового розгляду він заявляв клопотання, у тому числі, про проведення експертизи підписів у даній справі, про проведення обстеження стану його здоров`я, про об`єднання справ в одне кримінальне провадження, але суд залишив їх без задоволення, що свідчить про порушення права на захист.

Вважає, що його адвокати формально здійснювали його захист, не ознайомившись з матеріалами кримінального провадження.

За таких обставин вважає, що справа у відношенні нього є сфабрикованою, жодних доказів матеріали кримінального провадження не містять, усі свідки є заінтересованими, клопотання та заяви судом не розглянуті.

Просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Від обвинуваченого ОСОБА_7 на адресу апеляційного суду надійшли письмові клопотання про проведення медичної експертизи щодо стану його здоров`я, про проведення експертизи рукавиці з метою встановлення наявності чи відсутності біологічних речовин на ній.
Колегією суддів у відповідності до ч. 3 ст. 404 КПК України було розглянуто письмові клопотання обвинуваченого та відмовлено у їх задоволенні з тих підстав, що обставини вчинених кримінальних правопорушень не вказують на те, що обмежена функціональність правої руки могла стати перешкодою для вчинення крадіжок, а доцільність дослідження рукавички в клопотанні взагалі не обґрунтована, оскільки факт використання чи невикористання рукавички жодним чином не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого та не є доказом, який може підтвердити чи спростувати обставини, що мають значення в даному кримінальному провадженні.
У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу без доповнень.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду доводи та вимоги апеляційної скарги обвинуваченого підтримав, крім доводів щодо неналежного здійснення захисту обвинуваченого в суді.
Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що суд оцінив усі наявні докази та обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винуватим, оскільки його вина підтверджується не тільки показаннями свідка ОСОБА_13 , а й сукупністю інших доказів, у тому числі, показаннями понятих, слідчими експериментами та протоколом огляду місця події. Крім того, потерпіла показала, що отримала від обвинуваченого через адвоката ОСОБА_14 3000 гривень у якості відшкодування завданої шкоди, а підстав для обмови у свідка ОСОБА_13 немає.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілої, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, у суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав та пояснив, що він не скоював крадіжки, його оговорила ОСОБА_13 , яка є наркозалежною особою, на відео затримання він себе також оговорив, ці речі він не викрадав, а забрав у наркозалежної особи кавказької зовнішності.
Таким чином, у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі обвинувачений повністю заперечує факт таємного викрадення майна потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_15 .

Позиція обвинуваченого зводиться до того, що справа у відношенні нього сфальсифікована, свідок ОСОБА_13 його оговорила, всі інші свідки є заінтересованими особами, а жодних доказів на підтвердження його вини матеріали кримінального провадження не містять.
Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини саме у таємному викраденні майна потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_15 , оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, потерпіла ОСОБА_9 , яка працює на станції «ШМД № 5», у суді першої інстанції показала, що вночі у неї було викрадено сумку з підвіконня її робочого кабінету, який знаходиться на першому поверху. Вона була відсутня в кабінеті з 03.00 години до 05.00 години. Слідчий викликав її для огляду сумки, це дійсно була її сумка, однак вона була в понівеченому стані, розірвана підкладка, відірвана емблема, відсутня червона ручка. Додатково повідомила, що на роботі ведеться відеоспостереження, і на запит слідчого було надано відеозапис. Крім того, вона через адвоката ОСОБА_14 отримала від обвинуваченого 3000 гривень в якості відшкодування завданих їй збитків.
Свідок ОСОБА_13 у суді першої інстанції показала, що вона разом із обвинуваченим пішли забирати борг у його знайомого, вона залишилась біля будинку, а ОСОБА_7 відійшов. Вона в цей час розмовляла по мобільному телефону, а коли через деякий час повернулася, то побачила, що ОСОБА_7 виліз з вікна першого поверху. Він був з майном, там було два ноутбуки та сказав їй, що все забрав за борги. Їх було зупинено та затримано, коли вони відійшли недалеко від цього будинку.
Також пояснила, що коли вона з обвинуваченим гуляла в районі станції швидкої допомоги, він відійшов від неї та через декілька хвилин повернувся та подарував їй сумку, чорного кольору, з емблемою та червоною ручкою. Вона користувалася даною сумкою, емблему відірвала, зняла червону ручку.
Додатково повідомила, що ОСОБА_7 телефонував їй, просив не приїжджати в суд та не давати показання.
Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які були понятими, у суді першої інстанції показали, що коли вони підійшли на вул. Верхню, там перебували чоловік та жінка, у них в руках були пакети. Коли одіяло відкрили, там знаходилися два ноутбуки, наручні часи, декілька запальничок.
Свідок ОСОБА_11 , який працює оперуповноваженим поліції, у суді першої інстанції показав, що вони разом з ОСОБА_12 побачили чоловіка та жінку, які ходили під вікнами. Жінка потім відійшла, а чоловік відігнув решітку та заліз у вікно першого поверху, а через 10 хвилин він виліз з вікна, в нього в руках було одіяло. Вони зупинили чоловіка та жінку та викликали слідчу групу. Коли приїхала слідча група, чоловік відкрив одіяло, там знаходилися два ноутбуки, часи, запальнички.
Свідок ОСОБА_12 , який працює оперуповноваженим поліції, у суді першої інстанції показав, що вони разом з ОСОБА_11 відпрацьовували інформацію по території, коли він побачив знайому йому ОСОБА_13 разом з незнайомим чоловіком. ОСОБА_13 він знав раніше, так як її вже затримували разом з іншими особами, які скоювали крадіжки. Тому він відійшов в іншу сторону, а ОСОБА_11 вів спостереження за ними. ОСОБА_13 ходила біля будинку, розмовляла по телефону, а чоловік заліз у вікно першого поверху, та через декілька хвилин виліз з речами в руках. ОСОБА_13 разом з ОСОБА_7 пішла на вул. Верхню, де їх було затримано. Коли викликали слідчу групу, в одіялі, яке було у руках у ОСОБА_7 , знаходилися два ноутбуки, часи та запальнички.
Підстав не довіряти показанням потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку потерпілої та свідків.

Показання вищезазначених потерпілої та свідків у суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про обставини вчинених кримінальних правопорушень, їх пояснення повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, з протоколу огляду місця події від 20 січня 2020 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є приміщення станції ШМД № 5, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сержанта Медвєдєва, буд. 18 (т. 2, а.с. 23-30).
З протоколу огляду від 4 березня 2020 року вбачається, що предметом огляду якого є DVD-диск з камер відеоспостереження станції швидкої медичної допомоги за 20 січня 2020 року за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сержанта Медвєдєва, буд. 18, на якому чоловік, зовні схожий на ОСОБА_7 , ходить по території станції швидкої допомоги, а в цей час особа, схожа на ОСОБА_13 , очікує його біля воріт за територією станції. Через деякий час чоловік, зовні схожий на ОСОБА_7 покидає територію швидкої допомоги, тримаючи в руках предмет, схожий на чорну сумку (т. 2, а.с. 33-37).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 12 березня 2020 року та відеозапису до нього вбачається, як свідок ОСОБА_13 продемонструвала, що відбувалося 20 січня 2020 року на станції швидкої допомоги. Так, вона разом з ОСОБА_7 проходила біля станції швидкої допомоги, коли ОСОБА_7 сказав їй почекати його та пішов на територію станції швидкої допомоги, а через декілька хвилин повернувся з чорною сумкою-рюкзаком, яку подарував їй, та вони разом пішли далі (т. 2, а.с. 39-40).
З протоколу огляду речей від 26 лютого 2020 року вбачається, що об`єктом огляду є сумка-рюкзак чорного кольору з матеріалу «шкіра», яку ОСОБА_13 отримала у вигляді подарунку від ОСОБА_7 (т. 2, а.с. 42).
З протоколу огляду речей від 27 лютого 2020 року вбачається, що об`єктом огляду є сумка-рюкзак чорного кольору з матеріалу «шкіра». Під час проведення вказаної слідчої дії потерпіла ОСОБА_9 підтвердила, що вказана сумка належить їй і була викрадена 20 січня 2020 року з приміщення підстанції швидкої допомоги, однак у внутрішньому відділенні вирізали емблему, відсутня червона ручка на плече, приклеєна літера «G» та «R» (т. 2, а.с. 43-45).
З протоколу огляду речей від 12 березня 2020 року вбачається, що предметом огляду є ручка від сумки червоно-чорного кольору з написом «LOVE», та металева прикраса. Під час проведення вказаної слідчої дії потерпіла ОСОБА_9 підтвердила, що зазначені речі були частиною сумки, яка була викрадена у неї 20 січня 2020 року (т. 2, а.с. 49-51).
З протоколу огляду місця події від 21 лютого 2020 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є ділянка місцевості, яка розташована поблизу будинку № 38 по вул. Верхня в м. Запоріжжі, під час якого було вилучено: ноутбук марки Lenovo В550 чорного кольору із зарядним пристроєм, ноутбук марки Asus Х55С в корпусі чорного кольору із зарядним пристроєм, зіп-пакет із візитками, запальничка срібного кольору, запальничка золотистого кольору, запальничка чорного кольору, навушники, наручний годинник чорного кольору з тряпчаним ремінцем, ковдра світло-коричневого кольору (т. 2, а.с. 56-61).
З протоколу огляду речей від 26 лютого 2020 року вбачається, що об`єктом огляду є ноутбук марки Lenovo В550 чорного кольору із зарядним пристроєм, ноутбук марки Asus Х55С в корпусі чорного кольору із зарядним пристроєм, візитки на ім`я ОСОБА_19 , навушники бежевого кольору, запальничка срібного кольору, запальничка золотистого кольору, запальничка чорного кольору, наручний годинник чорного кольору, ковдра бежевого кольору з коричневим візерунком, під час якого присутня потерпіла впізнала речі, які належать їй та зникли у неї з квартири в результаті скоєної 21 лютого 2020 року крадіжки (т. 2, а.с. 74-79).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 12 березня 2020 року та відеозапису до нього вбачається, як свідок ОСОБА_13 продемонструвала, що відбувалося 21 лютого 2020 року. Так, вона разом з ОСОБА_7 проходила біля станції швидкої допомоги, коли ОСОБА_7 сказав їй почекати його, поки він сходить до свого знайомого. Вона ходила по дорозі та розмовляла по телефону. Далі вона побачила, що ОСОБА_7 виліз з вікна однієї з квартир, в руках у нього був плед. Разом вони пішли далі, однак їх зупинили працівники поліції. (т. 2, а.с. 82-83).
З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 21 лютого 2020 року вбачається, що о 14.00 годині було затримано ОСОБА_7 , та під час обшуку у нього було вилучено мобільний телефон марки «Sony Xperia» в корпусі білого кольору та викрутку з білою ручкою (т. 2, а.с. 84-86).
Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, на переконання апеляційного суду прийшов до правильного висновку, що саме обвинувачений ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення майна потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції врахував лише показання потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 , і не взяв до уваги докази, що їх спростовують, а також не врахував відсутність належних доказів на підтвердження його вини і не взяв до уваги докази його невинуватості.

Так, потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_13 надали суду повністю логічні та змістовні пояснення з приводу обставин вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, їх показання повністю узгоджуються між собою та з іншими дослідженими доказами.

Крім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі фактичні обставини, в тому числі і повідомлені стороною захисту, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає докази захисту.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу покладення в основу обвинувального вироку в якості доказів показань свідка ОСОБА_13 , яка є наркозалежною та раніше судимою, а отже заінтересованою особою, то ці доводи є необґрунтованими, оскільки показання свідка викладені в обсязі, необхідному та достатньому для встановлення фактичних обставин вчиненого злочину, вказані показання свідка є логічними та послідовними, вони повністю узгоджуються між собою та іншими дослідженими судом доказами і не узгоджуються щодо істотних обставин вчиненого злочину лише з показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , які суд обґрунтовано оцінив критично, оскільки вони повністю не узгоджуються з показаннями всіх інших свідків та дослідженими матеріалами кримінального провадження.

Переконливих підстав для обмови свідком ОСОБА_13 обвинуваченого ОСОБА_7 стороною захисту не наведено.

Між тим, щодо істотних обставин кримінального провадження її показання повністю узгоджується, і на переконання колегії суддів, докладність змісту показань свідка, їх узгодженість в частині, що стосується істотних обставин події, а також відсутність у свідка підтверджених мотивів для обмови ОСОБА_7 повністю спростовує твердження обвинуваченого про недостовірність її показань.

Той факт, що свідок ОСОБА_13 раніше притягалась до кримінальної відповідальності, з огляду на конкретні обставини даного кримінального провадження, сукупність наданих суду доказів, в тому числі і відеозаписів, якими зафіксовано обставини вчинення ОСОБА_7 крадіжок, а також затримання його безпосередньо після вчинення крадіжки 21 лютого 2020 року та присутності на той час біля нього свідка ОСОБА_13 жодним чином не вказують на те, ОСОБА_13 , яка отримала в даному кримінальному провадженні статус свідка, оговорила ОСОБА_7 .

Колегія суддів також враховує позицію ОСОБА_13 , яка полягає в тому, що вона, як на стадії досудового розслідування під час проведення усіх слідчих дій за її участі, так і протягом судового розгляду, категорично надавала абсолютно незмінні, стабільні та аналогічні показання з приводу обставин, за яких вона бачила обставини вчинених ОСОБА_7 злочинів та майно, що було викрадене у потерпілих.
Доводи апелянта про те, що на відеозаписах з камер спостереження зображена особа, в якій не можна категорично впізнати ОСОБА_7 , колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вказана позиція обвинуваченого є лише припущенням та його суб`єктивним відношенням до цього, тому що зміст досліджених відеозаписів, у сукупності з показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та фактом виявлення у обвинуваченого викраденого майна, не дає підстав для сумнівів у тому, що на відеозаписах дійсно зображені ОСОБА_7 та ОСОБА_13 .

Крім того, ОСОБА_13 не заперечувала, що на відеозаписах зображені вона та обвинувачений.

До того ж, на користь версії обвинуваченого про непричетність до таємного викрадення майна потерпілих, окрім іншого, також жодним чином не свідчить той факт, що під час його затримання співробітниками правоохоронних органів, у нього було виявлено та вилучено два ноутбуки, які в подальшому потерпіла ОСОБА_10 впізнала як свої особисті речі, які в неї були викрадені 21 лютого 2020 року.

Вищевказані показання потерпілої та свідків, у сукупності з фактом виявлення у обвинуваченого викрадених ноутбуків потерпілої ОСОБА_19 та виявлення у свідка ОСОБА_13 сумки-рюкзака, належної потерпілій ОСОБА_9 , повністю підтверджують наявність у ОСОБА_7 умислу на таємне викрадення чужого майна.

На переконання колегії суддів, версія обвинуваченого про те, що співробітники поліції погрожували йому можливим підкиданням зброї та наркотиків з метою визнання крадіжки, є вкрай нелогічною, оскільки з дослідженого судом першої інстанції відеозапису з камери спостереження, в поле зору якої попала квартира, розташована на першому поверсі, в якій проживає потерпіла ОСОБА_10 та з якої було викрадено два ноутбуки, видно як чоловік, зовні схожий на обвинуваченого, тривалий час оглядає зовні вікна цієї квартири, потім відкриває вікно та проникає до неї. Далі видно, як цей чоловік через вікно вилазить з квартири, при цьому залишає на підвіконнику згорток, який коли він вже спустився на землю, бере лівою рукою з підвіконника та притримуючи його правою рукою, залишає місце пригоди.

На дослідженому судом першої інстанції відеозапису проведення огляду місця події видно, що проводиться вказана слідча дія безпосередньо біля місця вчинення крадіжки з квартири ОСОБА_10 . Обвинувачений ОСОБА_7 так само тримає лівою руко, підтримуючи знизу правою, згорток, в якому знаходяться два ноутбуки.

Колегія суддів звертає увагу на те, яким чином згідно відеозаписів утримує згорток лівою рукою, підтримуючи його знизу особа, яка зображена на відеозаписі з камери спостереження та обвинувачений ОСОБА_7 в ході огляду місця події, оскільки є очевидним, що такий специфічний хват згортку обумовлений саме обмеженою функціональністю кісті правої руки ОСОБА_7 .

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений наголошував на тому, що він не міг вчинити крадіжку через функціональну обмеженість кісті правої року, але наведені вище обставини, на переконання колегії суддів, навпаки доводять те, що особа на відеозапису з камери відео спостереження і є обвинувачений ОСОБА_7 .

Також на переконання колегії суддів є надуманими доводи скарги з приводу фальсифікації обставин злочину працівниками поліції і з огляд у на те, що є непослідовною позиція самого обвинуваченого, яка зводиться то до того, що вказані ноутбуки йому були підкинуті працівниками поліції, то до того, що він придбав їх для власних потреб.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги про недопустимість показань працівників поліції, через те, що вони є показаннями з чужих слів у порядку ч. 7 ст. 97 КПК України.

Так, за змістом положень статей 86, 87 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України. Положеннями ст. 97 КПК України передбачено, що показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є працівниками поліції, які затримали обвинуваченого ОСОБА_7 безпосередньо після вчинення злочину.

У судовому засіданні свідки повідомляли виключно ті факти та обставини затримання обвинуваченого, очевидцями яких вони були безпосередньо, на які суд і послався у своєму рішенні.

Тому через призму кримінального процесуального закону їх показання не є показаннями з чужих слів.

Частина 7 ст. 97 КПК передбачає, що у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

Як встановлено вироком суду, вищевказані свідки були учасниками подій, вони не давали у судовому засіданні свідчень стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

З огляду на це у суду першої інстанції не було підстав визнавати такі свідчення недопустимими доказами, і вказаний висновок узгоджується з позиціями, викладеними у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2018 року у справі № 161/7193/16-к (провадження № 51-3025км18) та постанові Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі № 161/16058/18 (провадження № 51-5842 км 19).

Не знайшли свого об`єктивного підтвердження і доводи обвинуваченого з приводу неефективного його захисту адвокатами ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , оскільки під час розгляду справи у суді першої інстанції обвинувачений не повідомляв про порушення права на захист чи про його неефективний захист, не скористався своїм правом відмовитись від захисника чи замінити його.

До того ж, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_7 не вказував на те, що його адвокати неефективно його захищали під час розгляду кримінального провадження.

Більш того згідно показань потерпілої ОСОБА_9 в суді першої інстанції у відшкодування шкоди, завданої злочином грошові кошти в розмірі 3000 грн. їй передав саме захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_14 .

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині того, що суд залишив без задоволення клопотання сторони захисту, оскільки обвинувачений та його захисник не зазначали, в чому полягає неповнота судового розгляду, натомість сукупність досліджених доказів у повній мірі доводять вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

До того ж, аналогічні клопотання були заявлені обвинуваченим у судовому засіданні апеляційного суду, які були розглянуті колегією суддів та залишені без задоволення з мотивів, викладених вище.

Що з стосується клопотання сторони захисту про об`єднання кримінальних проваджень в одне кримінальне провадження, то відмова у задоволенні такого клопотання не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в розумінні ст. 412 КПК України та не є підставою для скасування вироку.

Також всупереч доводів апеляційної скарги, наявний у матеріалах кримінального провадження оригінал вироку підписаний головуючим суддею ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються наведеними вище доказами.

Доводи обвинуваченого про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані всі свідки, ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченого.

Доводам обвинуваченого у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням йому остаточного покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, і підстави для призначення йому більш м`якого покарання відсутні.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 5 травня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4