ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 601/860/21

1-кп/609/118/2021

07 грудня 2021 року Шумський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ матеріали обвинувальних актів у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не депутата, з неповною середньою освітою, не працюючого, на утриманні має неповнолітню дитину 2010 року народження, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 345, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000073 від 27.02.2021 року (та №0000303 від 06.07.2021 року),

за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В :

З обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000073 від 27 лютого 2021 року вбачається, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» до правоохоронних органів відносяться органи Національної поліції, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» - завданням поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Пунктом 2 статті 18 вказаного Закону передбачено, що поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій, зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчі органи поліції.
Згідно зі ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» - Поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає в межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях.
Поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходи реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним кодексом України на підставі та порядку, визначених законом.
Так, 27 лютого 2021 року поліцейський інспектор Сектору поліцейської діяльності м. Почаїв, Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області майор поліції ОСОБА_6 разом із інспектором ІТТ №2 окремого підрозділу ГУНП в Тернопільській області майором поліції ОСОБА_7 , перебували на добовому чергуванні у форменому одязі із спецзасобами та табельною вогнепальною зброєю.
Цього ж дня, о 17:30 год., під час несення служби, на службовий планшет надійшло повідомлення «Інша подія», від невідомої особи про те, що за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 вчиняє скандал із своїми рідними (ЄО1124 від 27.01.2021року). Отримавши вказане повідомлення, ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_7 прибули на вказану адресу.
Перебуваючи поряд із будинком по АДРЕСА_2 працівниками поліції, було виявлено ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 жительку АДРЕСА_1 , яка повідомила, що її син ОСОБА_3 вчиняє домашнє насильство відносно неї. Про те від написання письмової заяви відмовилася та попросила провести із сином профілактичну бесіду.
З метою припинення протиправних дій ОСОБА_3 , ОСОБА_9 спільно із працівниками поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зайшли у приміщення будинку останньої.
Перебування працівників поліції у приміщенні будинку АДРЕСА_2 обурило ОСОБА_3 , який одразу почав лаятися у їхню сторону нецензурною лайкою, виганяти працівників поліції із приміщення будинку, на що працівниками поліції було зроблено неодноразове зауваження ОСОБА_3 , з метою припинення ним своїх протиправних дії.
Після цього у ОСОБА_3 , спільно із працівниками поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 які несли службу, у форменому одязі з табельною вогнепальною зброєю, виконували покладені на них Законом України «Про Національну поліцію» та іншими підзаконними актами обов`язки, вийшли з будинку та перебували на вулиці неподалік будинку. В той час у ОСОБА_3 виник умисел, спрямований на погрозу вбивством працівнику поліції ОСОБА_6 у зв`язку із виконанням ним своїх службових обов`язків.
На ґрунті раптово виниклого умислу, безпричинно, перебуваючи у явному стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_3 , взяв із будинку предмет чорного кольору ззовні схожий на зброю (пістолет) та направив на поліцейського ОСОБА_6 висловлюючи при цьому словесну погрозу вбивством в адресу працівника поліції.
Помітивши в руках ОСОБА_3 предмет схожий на зброю та чувши словесні погрози вбивством у свій бік, поліцейський ОСОБА_6 , сприймав ці погрози як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю.
Крім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_3 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, діючи умисно, всупереч вимогам ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», згідно якої заборонено незаконний обіг наркотичних засобів, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, привласнив здобуті ним у невстановленим досудовим розслідуванням спосіб рослини зеленого кольору, що є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, та переніс їх за місцем свого проживання, що за адресою АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав без мети збуту.
27 лютого 2021 року в ході проведення невідкладного обшуку в житловому будинку за місцем проживання ОСОБА_3 , що за адресою АДРЕСА_1 , дозвіл на проведення якого в подальшому надано ухвалою слідчого судді Кременецького районного суду від 01.03.2021 року працівниками поліції було виявлено та вилучено подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору, що є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, загальною масою в сухому (висушеному) вигляді 458,707 грама.
Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, тобто погроза вбивством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, тобто у незаконному придбанні, перевезенні, зберіганні наркотичних засобів без мети збуту.
З обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000303 від 06 липня 2021 року вбачається, що ОСОБА_3 раніше вчинивши кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 309 КК України, на шлях виправлення та перевиховання не став, повторно вчинив нове умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Так, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи діяти саме таким чином, умисно, з метою доведення рослин коноплі до стадії дозрівання для подальшого виготовлення наркотичного засобу і особистого вживання, без мети збуту, достовірно знаючи, що конопля є рослиною, що містить наркотичні речовини, та посів або вирощування якої заборонено без належного дозволу ліцензії, в порушення вимог Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015, та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15.02.1995 (зі змінами та доповненнями), у невстановлений в ході досудового розслідування час, на території присадибної земельної ділянки за місцем свого проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно посіяв рослини коноплі. В подальшому їх вирощував, а саме доглядав за сходами коноплі, спушував землю, прополював та проріджував рослини коноплі з метою доведення їх до стадії достигання, тобто незаконно займався культивуванням цих рослин.

14.07.2021 в ході проведення працівниками поліції на підставі ухвали слідчого судді обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 , що за адресою АДРЕСА_1 , на території присадибної земельної ділянки було виявлено та вилучено 27 рослини роду конопля, які проростали із землі. Вказані рослини містять наркотичні канабіноїди (канабінол та канабідіол), психоактивний компонент татрагадроканнабінол та є рослинами роду коноплі (Canabis) і відносяться до рослин, які містять наркотичні засоби та психотропні речовини і обіг яких допускається для промислових цілей.
Таким чином ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України, а саме у незаконному посіві та вирощуванні рослин конопель особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 309 КК України.
Під час судового розгляду 07 грудня 2021 року до суду подано угоду про визнання винуватості.

Згідно з ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Згідно із ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
Так, 07 грудня 2021 року в м. Шумськ, між начальником Шумського відділу Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_4 , якій на підставі ст. 36 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.345, ч.1 ст.309, ч.2 ст.310 КК України, з одного боку, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_3 з іншого боку, на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України в приміщенні Шумського відділу Кременецької окружної прокуратури укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з умовами вказаної угоди ОСОБА_3 повністю визнає свою винуватість у зазначених діяннях, зобов`язується беззастережно та повністю визнати обвинувачення в обсязі обвинувачення у судовому провадженні.

У вказаній угоді сторони дійшли згоди щодо міри покарання ОСОБА_3 виходячи з вимог Кримінального кодексу України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів, про можливість виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання у вигляді позбавлення волі, визначивши покарання за ч.1 ст. 345 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, за ч.1 ст. 309 КК України у вигляді обмеження волі на строк 2 (два) роки, за ч.2 ст.310 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. З урахуванням пом`якшуючих обставин, а саме визнання вини, відсутність судимості, позитивною характеристикою з місця проживання, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку термін якого буде визначено судом, із визначення обов`язків встановлених ч.1 ст. 76 КК України.
Крім того, згідно з умовами даної угоди обвинуваченому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки невиконання угоди.
При цьому, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 345, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України визнав повністю, вказавши, що час, місце та спосіб вчинення ним кримінальних правопорушень, описаних в обвинувальних актах, викладені правильно, вказані обставини відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і він їх в повному обсязі підтверджує. У вчиненому - щиро розкаявся. Уклавши відповідну угоду про визнання винуватості, він цілком розуміє надані йому законом права, а також роз`яснені йому судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, - щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених ст. 474 ч. 4 п. 1 КПК України, а саме, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права заявляти клопотання, права надання суду своїх доказів, а також, характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого він визнає себе винним, вид покарання, і інші заходи, які можливо будуть застосовані до нього у разі затвердження зазначеної угоди судом, у тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. Також обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання та просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачений вказав, що вказана угода про визнання винуватості укладена між ним та прокурором добровільно, за участі захисника, без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України. У зв`язку з чим ОСОБА_3 просив суд затвердити угоду, призначивши узгоджене покарання та врахувати, що він повністю визнав свою винуватість в інкримінованих йому злочинах, щиро розкаявся, засуджує свою поведінку.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що при укладенні угоди про визнання винуватості були враховані обставини, передбачені статтями 469, 470 КПК України, дотримані вимоги процесуального та матеріального права, просила суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.
Захисник ОСОБА_5 також вважав можливим затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши, що при укладенні угод між його підзахисним та прокурором були дотримані правила та вимоги, передбачені кримінальним процесуальним законодавством України та КК України, при цьому вказана угода була укладена з прокурором добровільно, без застосування насильства, примусу та погроз, з попередньо отриманим дозволом потерпілого.
Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяви, в яких не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості та просив кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 слухати у його відсутності.
За таких обставин, суд вважає доведеним, що своїми умисними діями, які виразилися:- у погрозі вбивством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, - у незаконному придбанні, перевезенні, зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, - у незаконному посіві та вирощуванні рослин конопель особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, ОСОБА_3 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 345 КК України, ч. 1 ст. 309 КК України та ч. 2 ст. 310 КК України.
Судом встановлено, що угода про визнання винуватості є результатом вільного волевиявлення обвинуваченого. Зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України.
Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом.
Таким чином, виконавши вимоги ст. 474 КПК України, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, суд дійшов висновку, що є всі підстави для затвердження угоди, з огляду на наступне.
Відповідно до статей 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, що вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.
Якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
Так, у силу положень ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 345 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості; злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків; злочин, передбачений ч. 2 ст. 310 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Отже, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідків постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості.

Оскільки на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку, що мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , а дії останнього органом досудового розслідування обґрунтовано кваліфіковані за ч. 1 ст. 345 КК України, ч. 1 ст. 309 КК України та ч. 2 ст. 310 КК України, доведеною суд уважає і винуватість поза розумним сумнівом ОСОБА_3 у порядку, передбаченому статтями 468-476 КПК України.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є зізнання у вчиненні злочинів, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, відсутність судимості, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, позитивна характеристика з місця проживання. Обставини, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлені.
Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно ст.6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Умови угоди не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, узгоджена міра покарання, з призначенням покарання за ч.1 ст. 345 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, за ч.1 ст. 309 КК України у вигляді обмеження волі на строк 2 (два) роки, за ч.2 ст.310 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, із застосуванням ст. 75 КК України, відповідає вимогам закону, а отже відповідно до умов угоди ОСОБА_3 , слід призначити це покарання. Оскільки таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, ступеню тяжкості злочинів та особистості обвинуваченого з врахуванням обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, а також відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, відповідає загальним засадам призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, а також вимогам ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань - не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Виходячи з викладеного, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Підстав для відмови в затвердженні угод про визнання винуватості, передбачених ст. 474 ч. 7 КПК України, судом не встановлено.
З обвинуваченого слід стягнути процесуальні витрати за проведення судових експертиз, відповідно до вимог ст. 124 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Щодо обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 01.05.2021 року, клопотання про продовження такого заходу стороною обвинувачення не заявлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374, 468-476 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 07 грудня 2021 року, укладену між начальником Шумського відділу Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_3 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000073 від 27.02.2021 року (та №0000303 від 06.07.2021 року).

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 345, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України та призначити йому покарання:
-за ч.1 ст. 345 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

- за ч.1 ст. 309 КК України у вигляді обмеження волі на строк 2 (два) роки;

- за ч.2 ст.310 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком один рік.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути із ОСОБА_3 в користь держави витрати на залучення експертів для проведення експертиз під час досудового розслідування:
- судової експертизи матеріалів, речовин та виробів (висновок експерта № СЕ-19/120-21/2307-НЗПРАП від 23.03.2021 року), вартістю 817 грн. 25 коп.;
- судової експертизи матеріалів, речовин та виробів (висновок експерта № СЕ-19/120-21/2313-НЗПРАП від 15.03.2021 року), вартістю 817 грн. 25 коп.;
- судової експертизи (висновок експерта № СЕ-19/120-21/2308-БЛ від 09.03.2021 року), вартістю 817 грн. 25 коп.;
- судової експертизи (висновок експерта № СЕ-19/120-21/2306-БЛ від 10.03.2021 року), вартістю 653 грн. 80 коп.;
- судової експертизи матеріалів, речовин та виробів (висновок експерта № СЕ-19/120-21/7440-НЗПРАП від 21.07.2021 року), вартістю 1029 грн. 72 коп.

Речові докази:
- пістолет чорного кольору марки «THUNDER 9 PROBERSARAMUS 9*19 mm» № НОМЕР_1 , який поміщено у сейф-пакет №SUD2065411;
- сумку світлого кольору із надписом «Delicatesu Centrum», у якій знаходиться суха речовина рослинного походження зеленого кольору, частково подрібнена, яка поміщена у сейф пакет №SUD3073196;
- предмет зовні схожий на пістоль чорного кольору, який поміщено у сейф пакет №SUD3073195;
- речовину рослинного походження коричневого кольору, частково подрібнену, яка поміщена у сейф пакет №SUD3073194;
- двадцять сім рослин в одному сніпку, які поміщені в картонну коробку з роз`яснювальною биркою,
які зберігаються у камері зберігання речових доказів Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області за адресою вул. Драгоманова, буд.5, м. Кременець, Тернопільської області - після набрання вироком законної сили знищити.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду або через Шумський районний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, а саме:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 4, ч. 6, ч. 7 ст. 474 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором - виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1