Житомирський апеляційний суд
Справа №274/4029/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження № 274/4029/21 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 липня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Вважає ухвалу суду незаконною, постановленою з істотним порушенням вимог КПК України, без повного та всебічного дослідження обставин справи. Зазначає, що суд першої інстанції порушив ст.ст.253-254 КПК України, чим унеможливив використання ним ст.21 КПК України (право на захист). Вказує, що суд першої інстанції розглянув справу однобічно, оскільки постановляючи ухвалу врахував виключно думку прокурора, проігнорувавши при цьому надані ним докази про можливість його умовно-дострокового звільнення.

В ухвалі суду зазначено, що 23 червня 2021 року засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив звільнити його умовно-достроково від призначеного покарання за вироком Святошинського районного суду м.Києва від 15.11.2016 року.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 засуджений 15.11.2016 року Святошинським районним судом м. Києва за ст. 289 ч.1, 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки.
Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 22.01.2019 року іспитовий строк скасований та ОСОБА_7 направлений в місця позбавлення волі на 5 років.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 20.11.2020 року на підставі ст. 82 КК України невідбуту частину строку покарання ОСОБА_7 замінено на 3 роки 3 місяці 1 день обмеження волі та зараховано час слідування під вартою до виправного центру з дня набрання законної сили ухвали до дня прибуття до виправного центру, з розрахунку 1 день позбавлення волі за 2 дні обмеження волі.
Початок строку відбування покарання: 21.02.2019 року (для позбавлення волі); 28.01.2021 року (для обмеження волі); кінець строку: 13.12.2023 року.
Враховуючи, що засуджений ОСОБА_7 був направлений до місця обмеження волі «Бердичівського виправного центру (№ 108)» ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 20.11.2020 року, тобто з дня винесення ухвали не минув один рік, як передбачено положеннями ч.8 ст. 154 КВК України, тому підстав для умовно-дострокового його звільнення не має.
Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_7 та його захисника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З ухвали суду вбачається, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України та ст. 154 КВК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що вироком Святошинським районним судом м. Києва від 15.11.2016 року ОСОБА_7 засуджений за ст. 289 ч.1, 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки.
Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 22.01.2019 року іспитовий строк скасований та ОСОБА_7 направлений в місця позбавлення волі на 5 років.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 20.11.2020 року на підставі ст. 82 КК України невідбуту частину строку покарання ОСОБА_7 замінено на 3 роки 3 місяці 1 день обмеження волі та зараховано час слідування під вартою до виправного центру з дня набрання законної сили ухвали (30.11.2020 року) до дня прибуття до виправного центру, з розрахунку 1 день позбавлення волі за 2 дні обмеження волі.
Початок строку відбування покарання: 21.02.2019 року (для позбавлення волі); 28.01.2021 року (для обмеження волі); кінець строку: 13.12.2023 року.
З 28.01.2021 року засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Бердичівський виправний центр (№108)».
Відповідно до ч.8 ст.154 КВК України особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі.

Таким чином, засуджений ОСОБА_7 є особою, яка відбуває покарання в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме в порядку заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі покаранням у виді обмеження волі та особою, яка була направлена у місця обмеження волі у випадках, передбачених законом.
На підставі викладеного, в даному випадку при вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 підлягають застосуванню положення ч.8 ст. 154 КВК України.
Враховуючи, що ОСОБА_7 був направлений до місця обмеження волі «Бердичівського виправного центру (№ 108)» ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 20.11.2020 року, тобто з дня винесення ухвали не минув один рік, як передбачено положеннями ч.8 ст. 154 КВК України, тому відсутні підстави для застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Доводи апелянта про необґрунтоване застосування судом положень ч.8 ст. 154 КВК України, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки саме ст. 154 КВК України встановлено порядок умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції порушив порядок виклику до суду, чим унеможливив використання ним права на захист, не спростовують висновків суду та спростовуються матеріалами провадження, оскільки судом було направлено повідомлення засудженому ОСОБА_7 про час та місце розгляду його клопотання (а.п. 5), останній приймав безпосередню участь в судовому розгляді та отримав пам`ятку про права та обов`язки (а.п. 7), проте, клопотань про залучення захисника не заявляв.

Доводи апелянта про можливість його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_7 є особою, яка відбуває покарання в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме в порядку заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі покаранням у виді обмеження волі, тобто підпадає під критерій обмеження у часі у праві умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.

Також, апеляційний суд відмічає, що право засудженого ОСОБА_7 на умовно-дострокове звільнення не порушується, оскільки за останнім залишається таке право при настанні строків, передбачених ч.8 ст. 154 КВК України.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду щодо ОСОБА_7 є законна та обгрунтована, тому підстав для її скасування чи зміни не має.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 липня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: