ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6011/21
провадження № 1-кп/753/1187/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" жовтня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0005100 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Дарницьким районним судом м. Києва проводиться судовий розгляд вказаного кримінального провадження.
В судовому засіданні поставлено на обговорення питання щодо запобіжного заходу, обраного відносно обвинувачених.
Прокурор вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинувачених, мотивуючи тим, що підстави, за яких судом було застосовано до обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою та обставини, які при цьому враховувались не змінились, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились та є триваючими. При цьому більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти існуючим ризикам.
Захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , думку яких підтримали всі обвинувачені, категорично заперечували проти продовження тримання обвинувачених під вартою.
Просили врахувати, що ризики, заявлені прокурором, не доведені, докази, які б підтверджували вину обвинувачених немає. При цьому просили врахувати, що потерпілий не має будь-яких претензій до обвинувачених і просили звільнити обвинувачених з-під варти. Звертаючи увагу на існування міцних соціальних зв`язків у всіх обвинувачених, їх молодий вік, наявність місця постійного проживання у місті Києві, наявність в ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на утриманні малолітніх дітей, а також наявність тяжкого захворювання у ОСОБА_6 , просили змінити запобіжний захід на непов`язаний з триманням під вартою.
Вислухавши думку учасників судового провадження, перевіривши наявні матеріали кримінального провадження суд приходить до наступних висновків.
Згідно ст. 29 Конституції України ніхто не може бути арештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
В ході підготовчого судового засідання судом на підставі ретельної перевірки всіх обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою особи, в тому числі враховуючи наступну процесуальну стадію - віддання обвинуваченого до суду, було ухвалено рішення про необхідність продовження вказаного запобіжного заходу щодо обвинувачених, який також було продовжено в ході судового розгляду.
При вирішення питання щодо доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, суд, проявляючи особливу ретельність при здійсненні періодичного судового контролю за застосованим запобіжним заходом, пов`язаним із обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканість, вважає, що в даному випадку наявний суспільний інтерес, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, обґрунтовує тривалість дії найсуворішого запобіжного заходу, оскільки відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя та здоров`я є найвищими соціальними цінностями.
При цьому ризики, за яких судом на стадії судового провадження було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обставини, які при цьому враховувались, не зменшилися та є триваючими, а доказів, які би вказували протилежне, суду надано не було.
Разом з тим, розглядаючи тривалість періоду затримання не абстрактно, а оцінюючи в даному конкретному випадку відповідно до особливостей такого затримання (W проти Швейцарії, Штегмюллер проти Австрії, Вемгофф проти Німеччини, Панченко проти Росії, Бекчиєв проти Молдови), суд, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинуваченого в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, вважає, що в даному випадку є обов`язкова умова - condition sine qua non правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачений вчинив злочини, що, на думку суду, підтверджується скеруванням до суду обвинувального акту. Разом з тим, обґрунтованість обвинувачення перевірятиметься судом, який здійснює судовий розгляд, шляхом оцінки наданих сторонами кримінального провадження та потерпілим доказів при прийнятті відповідного кінцевого процесуального рішення у нарадчій кімнаті.

При цьому суд приймає до уваги практику Європейського суду з захисту прав людини про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до у ваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Так, згідно характеризуючих матеріалів обвинувачені на момент затримання офіційно не працювали та не навчались, джерела їх доходів не встановлені, при цьому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мають на утриманні малолітніх дітей, тобто ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є реальним та триваючим.
Та обставина, що обвинуваченим інкримінується вчинення двох злочинів, на думку суду, свідчить про можливість вчинення інших кримінальних правопорушень.
З огляду на ступінь тяжкості правопорушення та вид і розмір покарання, яке може загрожувати в разі визнання обвинувачених винуватими, суд приходить до висновку про те, що наведені обставини збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не продовживши тримання обвинувачених під вартою, так як достатні стримуючі фактори, які би свідчили про протилежне, в матеріалах провадження відсутні.
Також, судовий розгляд триває, потерпілий та свідки не допитані, що свідчить про можливість незаконного впливу з боку обвинувачених на вказаних осіб.
Відомостей, які би свідчили про неможливість подальшого перебування обвинувачених під вартою немає.
Крім того суд приходить до висновку, що докази, які б свідчили про те, що на даний час змінилися обставини, які були підставами для застосування найбільш суворого вигляду запобіжного заходу або перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені судом раніше, відсутні.
Наявність певних соціальних зв`язків за відсутності сукупності інших обставин, що враховуються при вирішення питання щодо запобіжного заходу, не може бути підставою для прийняття рішення про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
При цьому суд погоджується з твердженням сторони захисту про те, що зі сплином часу ризики, передбачені ст. 177 КПК України, дещо знижуються, про те, на думку суду, наведені ризики продовжують існувати і є реальними, і тому жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним у справі ризикам з урахуванням обставин справи та даних щодо осіб обвинувачених, а також забезпечити належну процесуальну поведінку останніх.
Таким чином суд приходить до висновку, що вказане продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.
При цьому приймаючи рішення про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим судом не береться до уваги позиція останніх, які своєї вини не визнають, як така, що не має значення при вирішення вказаного питання, крім того, заперечення своєї винуватості є правом обвинувачених як обраної позиції захисту та не може вважатись обставиною, яка негативно впливає на будь-які рішення, що може ухвалити суд.

Враховуючи те, що злочини, у яких обвинувачуються ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вчинені із застосуванням насильства, суд не визначає розмір застави.
Керуючись ст. 331 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до 17 грудня 2021 року включно.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Головуючий