Справа № 523/7849/18
Провадження №1-кп/523/229/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

обвинуваченої (підсудної) ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0002305, внесене до ЄРДР 16.05.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Одеси, громадянки України, із середньою освітою, заміжньої та маючої 3-х малолітніх дітей - 2020 і 2021 років народження, офіційно непрацевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.185 КК України,

У С Т А Н О В И В:
28.04.2018 року, у вечірній час доби, підсудна ОСОБА_12 , перебуваючи за місцем мешкання її знайомої потерпілої ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_2 , та побачивши на полиці меблевого гарнітуру, розташованому у кімнаті, скриньку із двома золотими сережками із дорогоцінними каміннями білого кольору, вказана підсудна діючи умисно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити, шляхом вільного доступу таємно викрала належні потерпілій вказані золоті сережки, вагою 13,93 грам, та залишила місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд і спричинивши таким чином зазначеній потерпілій матеріальну шкоду у розмірі 21799 гривень.

Крім того, 05.05.2018 року, у вечірній час доби, підсудна ОСОБА_12 , перебуваючи за місцем мешкання потерпілої ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_2 , та побачивши на полиці меблевого гарнітуру, розташованому у кімнаті, скриньку із золотим хрестиком, вказана підсудна діючи умисно і повторно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити, шляхом вільного доступу таємно викрала належний потерпілій вказаний золотий хрестик, вагою 0,98 грам, та залишила місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд і спричинивши таким чином зазначеній потерпілій матеріальну шкоду у загальному розмірі 2500 гривень.

Разом із тим, 13.05.2018 року у вечірній час доби підсудна ОСОБА_12 , перебуваючи за місцем мешкання потерпілої ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_2 , та побачивши на полиці меблевого гарнітуру, розташованому у кімнаті, скриньку із двома золотими сережками з каміннями блакитного кольору, вказана підсудна діючи умисно і повторно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити, шляхом вільного доступу таємно викрала належні потерпілій вказані золоті сережки, вагою 7,99 грам, та залишила місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд і спричинивши таким чином зазначеній потерпілій матеріальну шкоду у розмірі 8249,50 гривень.

В судове засідання потерпіла ОСОБА_13 , будучи неодноразово належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду та обізнаною із розглядом кримінального провадження в суді, - не з`явилась, внаслідок чого, суд з метою дотримання розумності строків судового розгляду та з урахуванням позиції сторін процесу, вирішив здійснити розгляд кримінального провадження за відсутності зазначеної потерпілої.
Підсудна ОСОБА_12 , повністю визнавши свою провину за висунутим обвинуваченням та не оспорюючи при цьому час, місце, спосіб та мотиви вчиненого нею при наведених вище обставинах, будучи допитаною в судовому засіданні, пояснила суду про обставини інкримінованих їй кримінальних правопорушень, а саме про час, місце і мотиви таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_13 , що відповідають наведеним вище обставинам доведеного обвинувачення.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за попереднім обговоренням з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які сторонами процесу не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що сторони провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.

Втім, суд вважає, що винність підсудної ОСОБА_12 у скоєнні нею кримінальних правопорушень, фактичні обставини яких нею та іншими сторонами процесу не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджується наявними в матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не здійснювалось в повному обсязі, згідно з ч.3 ст.349 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що підсудна ОСОБА_12 своїми умисними діями скоїла:

- за епізодом від 28.04.2019 року таємне викрадення чужого майна (крадіжка);

- за епізодами від 05.05.2018, 13.05.2018 року таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, а відтак її дії вірно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.ч.1, 2 ст.185 КК України, відповідно.

Частинами 2, 3 ст.4 КК України встановлено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, а часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Відповідно ж до ч.ч.1, 3 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, який скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Втім, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» за №2617-VІІІ від 22.11.2018 року (набрав чинності 01.07.2020 року), внесені зміни до санкції ч.1 ст.185 КК України, за якими слова «від п`ятдесяти до ста» замінено словами «від однієї тисячі до трьох тисяч», а слова «або позбавлення волі на строк до трьох років» - словами «або обмеження волі на строк до п`яти років».

Відтак слід дійти висновку про те, що зазначеним Законом України, частково посилено покарання за ч.1 ст.185 КК України зокрема, у виді збільшення розміру штрафу, а також пом`якшено покарання у виді позбавлення волі, яке замінено на покарання у виді обмеження волі, але на більший строк.
Так, з огляду на ч.1 ст.185 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а ураховуючи викладені обставини та наведені норми закону, призначення покарання у даному кримінальному провадженні має відбуватися в межах санкції, як чинної на час вчинення інкримінованого діяння, так і в діючій редакції санкції, яке в силу ст.5 КК частково пом`якшує покарання, тобто у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі (як заміненого позбавлення волі) на строк до п`яти років..

Положення ж ч.2 ст.185 означеного Кодексу регламентують, що кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за скоєння таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно або за попередньою змовою групою осіб, що карається арештом на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк, а з огляду на п.1 примітки ст.185 цього ж Кодексу, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або ст.187, 262 цього Кодексу.

При сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань (ч.1 ст.70 КК України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 вказаного Кодексу, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудній ОСОБА_12 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого нею, кількісний склад епізодів та те, що скоєні нею кримінальні правопорушення відносяться до категорії кримінального проступку та нетяжких злочинів проти власності, а також судом враховуються стан здоров`я підсудної та характеризуючі її особу дані: на диспансерному обліку в КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я Одеської обласної ради» та КНП «Міський психіатричний диспансер» не перебуває, раніше не судима, заміжня та має 3-х малолітніх дітей 2020 і 2021 років народження, забезпечена місцем реєстрації і проживання в м.Одесі, де характеризується позитивно, сукупність чого обумовлює висновок про можливість виправлення останньої в умовах суспільства.

Разом із тим та згідно з обвинувальним актом, органом досудового розслідування та прокурором в суді, у якості обставин, що пом`якшують покарання підсудної ОСОБА_12 , поміж іншого, визначено щире каяття.

Проте, з такою позицією органу досудового розслідування та прокурора в суді, суд погодитись не може, оскільки в судовому засіданні встановлено, що протягом досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження, підсудна ОСОБА_12 , незважаючи на визнання своєї провини та перебування на волі, заподіяну потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду у повному обсязі - не відшкодувала, а згідно з правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (постанови від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), щире каяття особи передбачає, окрім визнання фактів вчинення злочинів, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, у бажані виправити наслідки вчиненого.

Втім, відомості, які б підтверджували факт щирого каяття підсудної ОСОБА_12 за наведених вище обставин, мали знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, але відповідних доказів на підтвердження відшкодування вказаною підсудною або намаганні відшкодувати завдану зазначеній вище потерпілій матеріальну шкоди у певних обсягах, до суду не надано і матеріали судового провадження таких даних не містять.

Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудної ОСОБА_12 , слід віднести визнання нею своєї провини у кримінальному провадженні, а обставин, що обтяжують покарання вказаної підсудної, як визначено у обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, не встановлено.

Положення ч.ч.1, 3 ст.75 КК України встановлюють, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, у разі не вчинення останнім протягом визначеного іспитового строку нового кримінального правопорушення і виконання покладених на нього обов`язків.

При цьому, аналізуючи зміст санкції ч.ч.1, 2 ст.185 КК України у контексті призначення підсудній ОСОБА_12 покарання у цьому кримінальному провадженні та обрання його виду, суд з урахуванням особи останньої та її сімейного стану (наявність 3-х малолітніх дітей 2020 і 2021 років народження та непрацевлаштованість), виходить з приписів ст.ст.56, 57, 60, 63 означеного Кодексу, за якими законодавцем встановлено неможливість призначення вказаній підсудній таких видів покарання, як арешт, виправні чи громадські роботи, обмеження волі.

Аналогічну правову позицію визначив Пленум Верховного Суду України в п.п.12, 14, 20-22 Постанови №7 від 04.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зі змінами і доповненнями.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини, характер, наслідки і суспільну небезпечність доведеного обвинувачення, характеризуючі дані про особу підсудної ОСОБА_12 , комплексність яких обумовлюють можливість її виправлення в умовах суспільства, суд у контексті ст.ст.50, 65 КК України доходить висновку про доцільність призначення зазначеній підсудній покарання у виді штрафу та позбавлення волі, відповідно, але зі звільненням її від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням в порядку ст.ст.75, 79 цього Кодексу та з покладенням відповідних обов`язків за ст.76 цього ж Кодексу, а остаточне покарання слід визначити за правилами ст.ст.70, 72 цього ж Кодексу, тобто за сукупністю кримінальних правопорушень, що за переконанням суду уявляється обґрунтованим і достатнім для виправлення вказаної підсудної і недопущення вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_12 визнати винною у скоєнні кримінальних правопорушень (проступку і злочину), передбачених ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України, відповідно, призначивши покарання:

-за ч.1 ст.185 КК України - у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень;

-за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Відповідно до ст.ст.70, 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточне покарання ОСОБА_12 визначити у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік та штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

На підставі ст.ст.75, 79, п.п.1-2 ч.1 ст.76 КК України, звільнити ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо протягом визначеного іспитового строку зазначена особа не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В порядку ч.3 ст.72 КК України, вирок в частині остаточно призначеного покарання у виді штрафу, виконувати самостійно.

Згідно з ч.4 ст.76 КК України, ст.163 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку та нагляд за засудженою ОСОБА_12 , покласти на Суворовський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_12 , а також надати для відома іншим заінтересованим особам та направити для виконання до Суворовського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1