ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи 766/7293/18
Номер провадження 11-кп/819/901/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

Секретарі ОСОБА_5

З участю прокурора ОСОБА_6

Обвинуваченого ОСОБА_7

Захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000513 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 27 липня 2021 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27 липня 2021 року задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24 вересня 2021 року, включно. У задоволенні клопотання захисника про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу на менш суворий - відмовлено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 27 липня 2021 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений зазначив про недоведеність прокурором наявності існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зауважує, що ризики переховування від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення, продовження злочинної діяльності жодним чином не доведені, вказаних намірів він не має.

Ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні також відсутній, оскільки всі свідки вже допитані судом.

До клопотання прокурора не додано жодного доказу на підтвердження обґрунтованості підозри.

Не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для забезпечення його належної поведінки, виконання процесуальних обов`язків.

Продовжуючи строк дії запобіжного заходу суд не визначив розмір застави.

Вважає, що наявні підстави для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, обвинуваченого, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів виділеного провадження на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000513 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

27 липня 2021 року в судовому засіданні прокурор у кримінальному провадженні звернуся до суду із клопотанням, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, при цьому наявні ризики того, що обвинувачений з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Розглянувши вказане клопотання, суд першої інстанції погодився із доводами клопотання прокурора та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги обвинуваченого, суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України. Існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_7 вказаного кримінального правопорушення було предметом перевірки під час досудового розслідування.

Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, то як вірно зазначив суд першої інстанції вказані ризики на даний час є реальними та не зменшилися. При цьому, як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, судом надано ретельну оцінку питанню існування кожного заявленого стороною обвинувачення ризику.

Перевіряючи наведені висновки, суд апеляційної інстанції виходить із практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

При цьому прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: "Смирнова проти Росії" "Пірузян проти Вірменії", "Тирон проти Румунії").

Так, колегія суддів враховує характер інкримінованого обвинуваченому злочину, пов`язаного із замахом на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, не доведене до кінця з причин, що не залежали від волі особи, що вказує на підвищену суспільну небезпеку скоєного, оскільки дії обвинуваченого були спрямовані на позбавлення потерпілого життя, що є найвищою соціальною цінністю відповідно до ст.3 Конституції України.

Крім того, наявність у ОСОБА_7 певних соціальних зв`язків у даному випадку не може бути беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого, враховуючи також стадію розгляду кримінального провадження, наявні достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту, як на тому наполягає в апеляційній скарзі обвинувачений.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Що стосується посилання апелянта про те, що суд продовжуючи строк дії запобіжного заходу не визначив розмір застави, то вони позбавлені правових підстав, оскільки приписами п.1 ч.4 ст.183 КПК України встановлено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.177 та ст.178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Посилання апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, є необґрунтованим та зводиться до іншої, суб`єктивної, оцінки апелянтом обставин, встановлених судом.

Апеляційна скарга не містить об`єктивних доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення конституційних прав обвинуваченого на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 27 липня 2021 року відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3