Справа № 308/9340/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

14.02.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
та його захисниці - адвокатки ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/805/20, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисниці адвокатки ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ :

Вироком Ужгороського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 травня 2020 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з освітою 5 класів, неодруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 304, частиною 2 статті 15 частини 2 статті 185, частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання :
за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк три роки;
за частиною 2 статті 304 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк чотири роки ;
за частиною 2 статті 15 частини 2 статті 185 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк чотири роки ;
за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України обвинуваченому ОСОБА_6 призначено остаточне покарання за сукупністю скоєних злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з часу обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 27.12.2019.
Арешт, накладений за ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.07.2019, на ювелірні вироби жовтого металу: браслет, виготовлений із золота 585 проби (розірваний), пара сережок із вставками, виготовлені із золота 585 проби, кулон (підвіска) зі вставкою, виготовлений із золота 585 проби, пара сережок (деформовані), виготовлені із золота 585 проби, ланцюжок (розірваний), виготовлений із золота 585 проби, скасовано.
Постановлено речові докази по справі : браслет, виготовлений із золота 585 проби (розірваний), пара сережок зі вставками, виготовлені із золота 585 проби, кулон (підвіска) зі вставкою, виготовлений із золота 585 проби, пара сережок (деформовані), виготовлені із золота 585 проби, ланцюжок (розірваний), виготовлений із золота 585 проби, передані для відповідального зберігання в сховище банку АБ «Укргазбанк» Закарпатської обласної дирекції в м. Ужгород, повернути власнику потерпілій ОСОБА_8 ; дверний замок марки «IMPERIAL», дверні петлі марки «KOZAK» та дверні ручки, автомобільну музичну колонку, що знаходяться на зберіганні власника ОСОБА_9 , залишити в його власності; автомобіль марки «ВАЗ 21051», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_6 , залишити в його власності ; десять відрізків клейкої стрічки «Скотч» зі слідами папілярних ліній рук, вилучених при огляді місця події 24.06.2019, сліди папілярних візерунків, вилучених під час огляду місця події 15.10.2019, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, знищити.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Закарпатського НДЕКЦ МВС України витрати по справі за проведення : дактилоскопічної експертизи № 3/166 від 29.07.2019, яку проведено Закарпатським НДЕКЦ МВС України у сумі 942 (дев`ятсот сорок дві) гривні 06 копійок на рахунок за вказаними реквізитами: одержувач УК у м. Ужгород 24060300, код одержувача: 38015610, р/рахунок: 0002 в ГУДКСУ в Закарпатській області, МФО: 899998, призначення за дактилоскопічну експертизу ; товарознавчої експертизи № 11/542 від 30.07.2019, яку проведено Закарпатським НДЕКЦ МВС України у сумі 785 (сімсот вісімдесят п`ять) гривень 05 копійок на рахунок за вказаними реквізитами: одержувач УК у м. Ужгород 24060300, код одержувача: 38015610, р/рахунок: 0002 в ГУДКСУ в Закарпатській області, МФО: 899998, призначення за товарознавчу експертизу; товарознавчої експертизи № 11/543, яку проведено Закарпатським НДЕКЦ МВС України у сумі 1256 (одна тисяча двісті п`ятдесят шість) гривень 08 копійок на рахунок за вказаними реквізитами: одержувач УК у м. Ужгород 24060300, код одержувача: 38015610, р/рахунок: 0002 в ГУДКСУ в Закарпатській області, МФО: 899998, призначення за товарознавчу експертизу; товарознавчої експертизи №13/178 від 21.12.2019, яку проведено Закарпатським НДЕКЦ МВС України у сумі 785 (сімсот вісімдесят п`ять) гривень 05 копійок на рахунок за вказаними реквізитами: одержувач УК у м. Ужгород 24060300, код одержувача: 38015610, р/рахунок: 7002 в ГУДКСУ в Закарпатській області, МФО: 899998, призначення за автотоварознавчу експертизу ; товарознавчої експертизи № 11/757 від 28.10.2019, яку проведено Закарпатським НДЕКЦ МВС України у сумі 1884 (одна тисяча вісімсот вісімдесят чотири) гривні 12 копійок на рахунок за вказаними реквізитами: одержувач: УК у м. Ужгород 24060300, код одержувача: 38015610, р/рахунок: 7002 в ГУДКСУ в Закарпатській області, МФО: 899998, призначення: за товарознавчу експертизу.

Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

24 червня 2019 року приблизно о 02 години 00 хвилин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих спонукань, шляхом пошкодження металевої решітки та віджиму віконної рами на квартирі АДРЕСА_2 , відчинив вікно та намагався проникнути до середини приміщення квартири, однак у зв`язку з невеликим розміром віконної рами не зміг проникнути до житлового приміщення та не зупинившись на цьому, продовжуючи розпочаті злочинні дії, повернувся, до власного помешкання, за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом умовляння та психологічного впливу, спонукав раніше знайомого малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до спільного вчинення крадіжки матеріальних цінностей з указаного вище помешкання, а саме реалізуючи свій злочинний умисел, заздалегідь обумовивши вчинення крадіжки з малолітнім ОСОБА_11 , провів останнього до цього будинку, допоміг йому перебратись через малий отвір віконної рами та наказав здійснити крадіжку сумки, що знаходилась у кімнаті, після чого, заволодівши сумкою, у середині якої знаходились гроші в загальній сумі 7 700 гривень та золоті ювелірні вироби, а саме : браслет, виготовлений із золота 585 проби, пара сережок із вставками, виготовлені із золота 585 проби, кулон (підвіска) із вставками, виготовлений із золота 585 проби, пара сережок, виготовлені із золота 585 проби, ланцюжок, виготовлений із золота 585 проби, каблучка чоловіча, виготовлена із золота 585 проби, каблучка жіноча, виготовлена із золота 585 проби, ланцюжок, виготовлений із золота 585 проби, загальна залишкова вартість яких, відповідно до висновків товарознавчих експертиз № 11/543 від 30.07.2019 та № 11/542 від 30.07.2019 становить 77 092 грн. 95 коп., разом з малолітнім ОСОБА_10 покинули місце вчинення кримінального правопорушення, чим спричинили потерпілій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матеріального збитку на загальну суму 84 792 грн. 95 коп.
24 червня 2019 року приблизно о 03 години 00 хвилин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи про малолітній вік ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , умисно, протиправно, шляхом умовляння та психологічного впливу втягнув останнього до вчинення вищевказаного злочину.
Вищевказані дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, а також за ч. 2 ст. 304 КК України як втягнення малолітньої особи у злочинну діяльність.
15 жовтня 2019 приблизно о 02 годин 00 хвилин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи з прямим умислом - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, спрямованим на таємне заволодіння чужим майном, шляхом злому дверного замка автомобіля марки «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований у дворі загального користування будинку АДРЕСА_4 , повторно, таємно з корисливим мотивом, проник усередину автомобіля, звідки намагався викрасти дверний замок марки «IMPERIAL», дверні петлі марки «KOZAK», дверні ручки, вартість яких згідно висновку експерта № 11/757 від 28.10.2019 становить 298.00 грн. (двісті дев`яносто вісім грн.. 00 коп.) та автомобільну акустичну колонку марки «PANASONIC», вартість яких згідно висновку експерта №11/757 від 28.10.2019 становить 235.00 грн. (двісті тридцять п`ять грн. 00 коп.), однак був помічений в автомобілі та у подальшому затриманий сторонньою особою ОСОБА_12 , при цьому, виконавши всі дії, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі. Потерпілим у вказаному кримінальному провадженні значиться ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно.
07 грудня 2019 року приблизно о 02 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , будучи раніше обвинуваченим у кримінальних провадженнях №0001953 від 24.06.2019 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 304 КК України, № 0003078 від 26.09.2019 за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України, № 0003301 від 15.10.2019 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, діючи умисно - усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, таємно, повторно, з корисливих мотивів, із метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, через існуючий пролом у стіні гаражного приміщення за адресою АДРЕСА_5 , який належить ОСОБА_13 , проник усередину приміщення, звідки викрав чотири титанові диски без резини, сірого кольору, розміром 15 дюймів, 5x112, виготовлені з алюмінієвого сплаву, вживані, вартість яких згідно з висновком експерта №13/178 від 21.12.2019 складає 2231,25 грн. (станом на 07.12.2019). Після цього ОСОБА_6 покинув гараж із викраденим майном, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 2231.25 грн.
Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення.

В апеляційних скаргах:
- обвинувачений вказує на те, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню. Зазначає, що враховуючи те, що він будучи особою ромської народності, не зрозумів по суті обвинувачення і суд йому практично не роз`яснив його, що призвело до того, що обвинувачений був позбавлений повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи. Стверджує, що не в повній мірі розуміє українську мову, обов`язком як органу досудового розслідування так і суду було забезпечити йому перекладача, однак цього не було зроблено, у зв`язку із чим ОСОБА_6 не було зрозуміло суті висунутого обвинувачення. Вказує і на те, що суд призначив йому покарання, яке не передбачене КК України, а його виправлення можливе і без ізоляції від суспільства і, враховуючи його щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння слідству, молодий вік, те, що він раніше не судимий, суд мав достатньо підстав для призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від призначеного покарання. Просить вирок скасувати, призначивши новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції ;
- адвокатка ОСОБА_7 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій, вказує на те, що апеляційна скарга вноситься у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зазначає, що суд, врахувавши характер та суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, пом`якшуючі обставини, якими є щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, за відсутності обтяжуючих обставин, безпідставно дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Вказує і на те, що судом не взято до уваги і те, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, а наявність декількох пом`якшуючих обставин: щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, є окремими обставинами, що пом`якшують покарання, оскільки виходячи зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, вони є самостійними обставинами, які пом`якшують покарання. Просить вирок змінити, пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання, звільнивши від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисниці адвокатки ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги, прокурора ОСОБА_5 , який заперечив щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.
Кримінальне провадження розглядається за відсутності потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. При цьому береться до уваги, що про час та місце розгляду апеляційної скарги вказані особи повідомлені відповідно до вимог закону; що від вказаних вище осіб не надходило заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін та про поважність причин їх неявки на розгляд справи; що апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки потерпілих у судове засідання.
Відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.
Відповідно до ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.
Докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу.
Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.
Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого статтею 381 цього Кодексу.
Колегія суддів уважає, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції допущена неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин; ухвалений вирок містить істотні недоліки, зокрема, викладені у ньому висновки не підтверджені наведеними у ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду, у зв`язку із чим такий не може бути визнано законним та обґрунтованим.
Так, з матеріалів кримінального провадження убачається, що, дійшовши висновку про можливість розгляду кримінального провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 за відсутності потерпілих, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що зміст показань ОСОБА_6 не свідчить про те, що він вчиняв на малолітнього ОСОБА_10 психологічний вплив, що в свою чергу не свідчить про повне визнання ОСОБА_6 своєї вини та відповідно не давало підстав суду першої інстанції для встановлення порядку дослідження доказів лише обмежившись допитом обвинуваченого.
При цьому, зміст журналу судового засідання (а. к. п. 150-151) не свідчить про те, що ОСОБА_6 визнавав вину у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 304 КК України кримінального правопорушення та давав пояснення з приводу обставин, за яких ним вчинено це кримінальне правопорушення.
Апеляційний суд також зазначає, що судом першої інстанції вказується у вироку на роз`яснення потерпілим ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 права на заявлення цивільного позову та відшкодування завданих їм збитків, однак із заяв ОСОБА_13 та ОСОБА_9 (а. к. п. 66, 140) таке не вбачається. Вказане свідчить проте, що викладені у вироку висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Також матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що потерпіла ОСОБА_8 повідомлена про розгляд кримінального провадження 06.05.2020, а розгляд кримінального провадження за відсутності особи, яка належним чином не повідомлена про час та місце розгляду кримінального провадження є порушенням прав потерпілої особи.
Оскільки потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у судове засідання не з`явились, судом їм не роз`яснювались приписи ст. 349КПК України, тому колегія суддів висновок суду про те, що учасники судового провадження потерпілі, не визнали за доцільне досліджувати зібрані досудовим розслідуванням докази, висловили думку щодо розуміння ними фактичних обставин справи, що немає сумнівів у добровільності їх позиції, що їм роз`яснені приписи про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вважає таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, свідчить про порушення права потерпілих.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що встановлений, як указується у вироку, судом першої інстанції, відповідно до ст. 349 КПК України, порядок дослідження доказів, що полягає лише у допиті обвинуваченого ОСОБА_6 , та його роз`яснення сторонам кримінального провадження, суперечить положенням вищевказаної статті кримінального процесуального закону, породжує обґрунтовані сумніви у розумінні обвинуваченим положень цієї норми процесуального закону. З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він, будучи особою ромської народності, з освітою 5 класів, яка не в повній мірі розуміє українську мову, не зрозумів по суті обвинувачення і суд йому практично не роз`яснив його, що призвело до позбавлення його права на повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи, визнаються обґрунтованими.
Такий порядок дослідження доказів судом першої інстанції, на переконання колегії суддів,свідчить про порушення судом приписів статті шостої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - права особи на справедливий суд.
Разом із тим, апеляційним судом встановлено, що кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК Уркаїни, а саме за одним із епізодів, є зайвою, що в свою чергу призвело до порушення судом першої інстанції кримінального закону при призначенні ОСОБА_6 покарання, зокрема застосування положень ч. 1 ст. 70 КК України, тобто принципу поглинення покарань.
Поряд із цим, із огляду на те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, висновок суду про те, що обвинувачений не став на шлях виправлення є таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та не ґрунтується на вимогах законодавства, що в свою чергу свідчить і про те, що висновок суду про те, що ОСОБА_6 неодноразово вчиняв корисливі злочини також не ґрунтується на вимогах законодавства.
Указане вище також свідчить про неповноту при дослідженні пред`явлених стороною обвинувачення доказів, невідповідність викладених у вироку висновків фактичним обставинам кримінального провадження та про невмотивованість висновків суду, викладених в обвинувальному вироку щодо ОСОБА_6 .
Під час розгляду апеляційним судом кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 вказував на те, що він є особою ромської народності та не зрозумів по суті обвинувачення і суд йому практично не роз`яснив його, а також не забезпечив йому перекладача, а тому він не розумів висунутого щодо нього обвинувачення.
Окрім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 за частиною 2 статті 304 Кримінального кодексу України покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки ; за частиною 2 статті 15 частини 2 статті 185 Кримінального кодексу України покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки,застосувавши передбачений частиною першою статті 70 КК України принцип поглинення покарань, належним чином не вмотивував висновок у цій частині.
Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції, призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, а за частиною 2 статті 15 частини 2 статті 185 Кримінального кодексу України покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки,за замах на вчинення злочину, не взяв до уваги приписи ч. 3 ст. 68 КК України, належним чином не вмотивував висновок суду при призначенні покарання за цей епізод злочинних дій обвинуваченого.
Вказане свідчить про недотримання судом положень кримінального законодавства при призначенні обвинуваченому покарання.
Встановлені апеляційним судом та наведені вище обставини свідчать про те, що судом першої інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке колегія суддів апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження.
У зв`язку з наведеним, указані вище порушення вимог КПК України, які допустив суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , відповідно ст. ст. 412, 415 КПК України, колегія суддів вважає істотними, такими, що тягнуть скасування судового рішення із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі. Скасовуючи судове рішення та призначаючи новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, колегія суддів бере до уваги приписи ст. 404 КПК України щодо меж перегляду судових рішень судом апеляційної інстанції і те, що обвинувачений ОСОБА_6 просив скасувати вирок та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів враховує те, що сторони обвинувачення та захисту не заявляли клопотань про дослідження апеляційним судом доказів з метою усунення неповноти при з`ясуванні фактичних обставин справи, що з урахуванням положень ст. ст. 404, 405 КПК України, та доводів апеляційних скарг, перешкодило апеляційному суду постановити судове рішення без направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд.
Тому, апеляційні скарги сторони захисту підлягають частковому задоволенню.
Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами обвинувачення та захисту доказам у їх сукупності і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.
Підлягають до ретельної перевірки та відповідної оцінки й доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції порушені вимоги матеріального права при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.
При вирішенні питання в частині запобіжного заходу, апеляційний суд враховує положення ст. 419 КПК України, а також ст. ст. 177, 194 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що існують передбачені ст. 177 КПК України ризики, зокрема, ризики того, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вказані вище висновки підтверджуються даними про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який офіційно не працевлаштований, не одружений, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, за які йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.
Указані вище обставини в їх сукупності виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою і дають підстави для продовження строку тримання його під вартою.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 415, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисниці адвокатки ОСОБА_7 , задовольнити частково.
Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 травня 2020 року щодо обвинуваченого за частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 304, частиною 2 статті 15 частини 2 статті 185, частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України ОСОБА_6 , - скасувати, призначивши новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі.
Встановити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою до 14.04.2022.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: