КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні № 0001047 заступника начальника першого відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 листопада 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12.11.2021 відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 , погодженого прокурором у кримінальному провадженні № 0001047 заступником начальника першого відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_8 , та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, із забороною йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги.
Одночасно покладено на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатися за межі м. Мирноград без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.
Визначено строк дії ухвали слідчого судді в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001047 від 11.08.2021, а саме до 10.01.2022 включно.
Виконання ухвали доручено органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Звільнено підозрюваного ОСОБА_8 з-під варти в залі суду.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор у кримінальному провадженні заступник начальника першого відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого, застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, у межах строку досудового розслідування, із визначенням розміру застави не менше 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 181 600 гривень, та покласти на підозрюваного ОСОБА_8 , у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора; повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утриматися від спілкування з потерпілими, свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні, за винятком участі у слідчих та судових діях; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначав, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, постановленою із порушенням вимог кримінального процесуального закону, без об`єктивного з`ясування обставин кримінального провадження, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні під час розгляду клопотання слідчого.

На переконання прокурора, застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного під час досудового розслідування та судового розгляду.
Крім того, у разі застосування до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, орган досудового розслідування не зможе в повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження та не матиме можливості запобігти спілкуванню підозрюваного ОСОБА_8 з іншими учасниками, які можуть бути причетні до вчинення кримінальних правопорушень, а також здійсненню останнім впливу на свідків у даному провадженні з метою уникнення кримінальної відповідальності.
02.12.2021 від прокурора у кримінальному провадженні - заступника начальника першого відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого, застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, у межах строку досудового розслідування, із визначенням розміру застави не менше 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 181 600 гривень, та покласти на підозрюваного ОСОБА_8 , у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора; повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утриматися від спілкування з потерпілими, свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні, за винятком участі у слідчих та судових діях; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.
У доповненнях прокурор зазначав, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема заявою про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_11 , протоколом допиту та протоколом додаткового свідка ОСОБА_11 , протоколом огляду речей та документів, речовими доказами, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , протоколами огляду, ідентифікації та вручення грошових коштів ОСОБА_11 , та іншими доказами.
На переконання апелянта, ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, зможе вільно спілкуватись з особами, які фігурують у матеріалах кримінального провадження та координувати їхні спільні дії щодо приховування слідів вчинення кримінального правопорушення, а також знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для кримінального провадження.
Вік підозрюваного ОСОБА_8 , його соціальні зв`язки, майновий стан та стан здоров`я дозволяють останньому переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Викладене свідчить про наявність обґрунтованих ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 сг. 177 КПК України, неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування до ОСОБА_8 інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
У разі застосування до ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, зокрема такого як домашній арешт, орган досудового розслідування не зможе в повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження та не матиме можливості запобігти спілкуванню підозрюваного ОСОБА_8 , з іншими учасниками, які можуть бути причетні до вчинення кримінальних правопорушень, здійснення останнім впливу на свідків по справі з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Також, не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу про відмову у застосуванні будь-якого запобіжного заходу, або застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою чи домашнім арештом.
У апеляційні скарзі захисник вказував на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою.
На переконання апелянта, органом досудового розслідування не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення.
Також стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків не процесуальної поведінки підозрюваного та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Апелянт зазначав, що ОСОБА_8 не має наміру вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Прокурором під час розгляду клопотання слідчого не наведено жодного доказу можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а обґрунтовано наявність даного ризику лише тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_8 , у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Слідчим суддею не взято до уваги наявність у підозрюваного соціальних зв`язків, зокрема постійного місця роботи, дружини, батьків пенсійного віку, які тісно пов`язують ОСОБА_8 з м. Мирноград Донецької області, а також відсутність у останнього великих фінансових заощаджень.
Крім того, захисник вказував на те, що у ОСОБА_8 відсутні докази, які він може знищити, сховати чи спотворити.
Потерпілі у даному кримінальному провадженні відсутні.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу з доповненнями з наведених у ній підстав, та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , думку підозрюваного ОСОБА_8 та його захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, подану захисником ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , та заперечували проти задоволення апеляційної скарги з доповненнями прокурора, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями прокурора ОСОБА_5 та апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001047 від 11.08.2021 за підозрою ОСОБА_13 увчиненні кримінального правопорушення, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

Згідно даних протоколу затримання, 11.11.2021 о 09 год. 19 хв. ОСОБА_13 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

12.11.2021 о 07 год. 00 хв. ОСОБА_8 вручено повідомлення про підозру у пособництві в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, службовою особою, яка займає відповідальне становище, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.
12.11.2021 старший слідчий в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором у кримінальному провадженні № 0001047 заступником начальника першого відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , в якому просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, у межах строку досудового розслідування, із визначенням підозрюваному ОСОБА_8 застави у межах не менше 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 181 600 гривень, та покладенням на нього, у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12.11.2021 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого, та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, із забороною йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Визначено строк дії ухвали слідчого судді в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001047 від 11.08.2021, а саме до 10.01.2022 включно.
З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, прокурор доведе обставини про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе обставини, про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, що зазначений у клопотанні.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.
Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.
Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.
Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Так, відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації», до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.
Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують «істотні і достатні» причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою».
На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.
Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, та обґрунтовано визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, знищення, приховання або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється.

Разом з тим, як вірно встановив слідчий суддя, прокурором та слідчим не доведено неможливість застосування щодо ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Як під час розгляду судом першої інстанції клопотання про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і під час апеляційного розгляду, стороною обвинувачення не доведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням даних про особу підозрюваного та конкретних обставин інкримінованого йому злочину, інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, наведеним слідчим у клопотанні, не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу.

Враховуючи відповідно до ст. ст. 177, 178 КПК України в сукупності тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , розмір покарання, який загрожує останньому у разі доведення його винуватості, конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також дані про особу підозрюваного, а саме його вік, стан здоров`я, спосіб життя, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин, які б слугували підставою для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання слідчого, застосувавши до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення та наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, враховані слідчим суддею при прийнятті рішення про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, який, на думку колегії суддів, співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінального правопорушення, та підстав вважати його занадто м`яким колегія суддів не убачає.
При цьому, апеляційна скарга не містить та прокурором не наведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення та особи підозрюваного, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту не зможе запобігти встановленим у кримінальному провадженні ризикам.
Сама лише тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для задоволення апеляційної скарги прокурора з наведених підстав.
Викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри, колегія суддів вважає безпідставними.
Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.
При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Обставини здійснення ОСОБА_8 конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
Твердження захисника про недоведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегією суддів перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Посилання захисника на наявність у підозрюваного соціальних зв`язків, зокрема постійного місця роботи, дружини, батьків пенсійного віку, а також відсутність у останнього великих фінансових заощаджень, були враховані слідчим суддею при розгляді клопотання, та не є достатньою підставою для застосування щодо ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж цілодобовий домашній арешт.
Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст. 372 КПК України, та містить у собі відомості, передбачені ст. 196 КПК України, а тому доводи апелянтів у цій частині є безпідставними.
Інші доводи апеляційних скарг висновків слідчого судді не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 179, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні № 0001047 заступника начальника першого відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 листопада 2021 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3