№/п 317/173/22
№ 1-кс/317/97/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2022 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Запорізького районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ ВП № 6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000030 від «16» січня 2022 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області, учня 9-го класу Запорізької гімназії №3, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 189 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ ВП № 6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000030 від 16 січня 2022 року, відносно ОСОБА_6 підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 189 КК України.

У клопотанні слідчого зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що 15 січня 2022 року, в період часу з 15 години 20 хвилин до 17 години 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на вчинення нападу, з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та з погрозою застосування такого насильства, за попередньою змовою із неповнолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , діючи спільно та узгоджено з ОСОБА_8 , здійснив напад на неповнолітнього ОСОБА_7 , застосовуючи при цьому насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я останнього, а саме, наніс численні удари руками та ногами в область тулуба та кінцівок, після чого ОСОБА_8 схопив зі столу, розташованого поруч із ним, ніж та, з метою подолання спротиву потерпілого, почав погрожувати неповнолітньому ОСОБА_7 його застосуванням, замахуючись ним у бік останнього, та проводячи лезом вказаного ножа по тулубу, шиї та зовнішніх статевих органах неповнолітнього ОСОБА_7 . ОСОБА_6 в цей час перебував поруч та контролював ОСОБА_7 , щоб останній не чинив спротиву, після чого наніс чисельні удари руками та ногами в область тулубу та кінцівок останнього, змусивши, таким чином, неповнолітнього ОСОБА_7 віддати проти своєї волі мобільний телефон «Кеа1теС21X», вартістю 1500 гривень 00 копійок, який на праві власності належить батькові неповнолітнього ОСОБА_7 - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Також, 15 січня 2022 року, в період часу з 15 години 20 хвилин до 18 години 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами шляхом їх вимагання з погрозою застосування насильства щодо неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за попередньою змовою із неповнолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , діючи спільно та узгоджено з ОСОБА_8 , вимагав від неповнолітнього ОСОБА_7 передати ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 1000 гривень, погрожуючи при цьому застосуванням насильства, а саме побиттям, після чого разом з ОСОБА_8 нанесли руками та ногами в область тулуба та кінцівок останнього численні удари руками і ногами, чим продемонстрували серйозність своїх намірів.

Тобто, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, а саме вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Також, 15 січня 2022 року, в період часу з 16 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, маючи умисел на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, шляхом залякування погрозою застосування насильства щодо неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за попередньою змовою із неповнолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , діючи спільно та узгоджено з ОСОБА_8 , використовуючи безпорадний стан неповнолітнього ОСОБА_7 , на своєму мобільному телефоні демонстрував неповнолітньому ОСОБА_7 фільми та зображення порнографічного характеру з метою його сексуального збудження, при цьому ОСОБА_8 , діючи узгоджено з ОСОБА_6 , змусив неповнолітнього ОСОБА_7 здійснити акт мастурбації на очах у сторонніх осіб.

Тобто, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України, а саме вчинення будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство), вчинене групою осіб, щодо неповнолітньої особи.

18.01.2022 р. ухвалою слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області було застосовано до неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на шістдесят днів у Запорізькому слідчому ізоляторі, а саме до 16.03.2022 року, включно.

Постановою керівника Запорізької окружної прокуратури від 05.03.2022 р. було продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000030 від «16» січня 2022 року, до 3-х місяців, а саме до 17.04.2022 року

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочинів, які згідно ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, за які передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років. Розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність послідуючого покарання, підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
Ризики, передбачені п.п. 2,3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовуються тим, що на теперішній час не встановлені усі обставини вчинення злочину, не виявлені та не вилучені усі об`єкти та речі, що мають або можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні, і це свідчить про те, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також незаконно впливати на потерпілого та свідків.
Ризики, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовуються тим, що відверто цинічний характер вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень вказує на те, що підозрюваний ОСОБА_6 не має стійких позитивних моральних переконань, та перебуваючи на свободі може хибно відчути безкарність та вчинити аналогічний злочин.

Крім того, прокурор у своєму клопотанні вказав, що жоден iз більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти заявленим ризикам.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора, просив застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід.

У зв`язку з введенням на території України воєнного стану та відсутністю технічної можливості дистанційного зв`язку з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України не вдалося забезпечити безпосередню участь обвинуваченого ОСОБА_6 у судовому засіданні. Крім того, за повідомленням керівництва вказаної установи відсутня можливість доставити обвинуваченого до зали суду через введення на території України воєнного стану.

Згідно п.7 листа Верховного Суду № 1/0/2-22 від 03.03.2022 р. «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану»,якщо через об`єктивні обставини учасник кримінального провадження не може брати участь у засіданні в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою технічних засобів, визначених КПК України, як виняток можна допускати участь такого учасника в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою інших засобів, при цьому треба звернути увагу на роз`яснення такому учаснику його процесуальних прав та обов`язків. Також, ураховуючи об`єктивні обставини, як виняток, можна допускати розгляд клопотань щодо запобіжних заходів без участі підозрюваного, з належною мотивацією такої процедури розгляду.

Вважаю, що клопотання прокурора можливо розглянути без участі вказаних учасників кримінального процесу, виходячи з такого.
Статтею 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.

24.02.2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Згідно статті 122 -2 цього закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Враховуючи вищевикладене, положення статті 2 КПК України (згідно якої завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура), введений на даний час на території України Указом Президента воєнний стан, суд дійшов до висновку, що відсутність учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши думку захисника, щодо продовження підозрюваному строку тримання під вартою, вивчивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до такого.

Встановлено, що 18.01.2022 року ухвалою слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області до підозрюваного ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід тримання під вартою по 16.03.2022 року.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування свого клопотання, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що підозрюваний ОСОБА_6 міг вчинити кримінальні правопорушення, вказані в клопотанні.

При вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, слідчий суддя оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість підозрюваного, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність послідуючого покарання, підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
Також, слідчий суддя враховує і тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, а саме за вчинення злочинів, у яких підозрюється ОСОБА_6 , які згідно ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, за які передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років.
Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказані злочини, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому слідчий суддя, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, у слідчого судді є певні переконання, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності. Такі висновки ґрунтуються, у тому числі, і на відомостях щодо відсутності офіційного та постійного місця роботи підозрюваного, та, як наслідок, відсутності законних джерел доходу.

Ризики, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовуються тим, що відверто цинічний характер вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень вказує на те, що підозрюваний ОСОБА_6 не має стійких позитивних моральних переконань, та перебуваючи на свободі може хибно відчути безкарність та вчинити аналогічний злочин.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею не встановлено.

Отже, слідчий суддя приходить до висновку, що продовження стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сприятиме запобіганню спробам переховатися від органів досудового розслідування, а також незаконному впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, як вбачається з доданих до клопотання про продовження строку запобіжного заходу матеріалів, підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначений ризик як реальний та такий, що виправдовує обмеження свободи фізичної особи, суд з урахуванням викладеного, приймає рішення про продовження відносно ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання відносно ОСОБА_6 є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.

Слідчий суддя відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України не визначає розмір застави, оскільки кримінальне провадження стосується злочинів, вчинених із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Керуючись ст. ст. 176- 178, 180, 182,183, 194,197, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 , про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000030 від «16» січня 2022 року, відносно ОСОБА_6 підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 189 КК України, - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Запорізькому слідчому ізоляторі по 16.04.2022 року (включно), тобто в межах досудового розслідування.

Ухвала слідчого судді щодо продовження застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити підозрюваному, його захиснику та прокурору.

Копію ухвали надіслати начальнику Запорізького слідчого ізолятора для виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1