КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/5372/2021 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер: № 752/8563/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника Комбінату громадського харчування Попільнянського районного споживчого товариства - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року,

за участю:
представника Комбінату громадського харчування Попільнянського районного споживчого товариства ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року задоволено клопотання цивільного позивача ОСОБА_7 про накладення арешту на майно та накладено арешт на нежитлове приміщення, а саме на: ресторан «Золота нива», загальною площею 1024,1 (кв.м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 247, номер об`єкта в РПВН: 11143397, яке зареєстроване на праві власності за Комбінатом громадського харчування Попільнянського районного споживчого товариства (ідентифікаційний код: 01749088) із забороною вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкта вказаного нерухомого майна.

Не погоджуючись з таким висновком слідчого судді, представник Комбінату громадського харчування Попільнянського районного споживчого товариства ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просив ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року скасувати.

Як вважає представник, оскаржувана ухвала прийнята з недотриманням норм кримінального процесуального законодавства, а відтак підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що слідчим суддею не прийнято до уваги, що нежитлове приміщення (ресторан) «Золота нива», на яке було накладено арешт, належить Комбінату громадського харчування Попільнянського районного споживчого товариства, а не ОСОБА_8 . Остання не є власником майна та не володіє корпоративними правами (акціями, частками) в юридичній особі, яка є власником арештованого майна, а накладення арешту на майно порушує законні права Комбінату громадського харчування Попільнянського районного споживчого товариства, оскільки власник не може розпоряджатися майном на власний розсуд.

В судове засідання представник цивільного позивача не з`явився, надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду провадження на іншу дату, однак доказів поважності причин неявки у судове засідання долучено не було. Крім того прокурор у кримінальному провадженні у судове засідання також не з`явився, про причини своєї неявки не попередив, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, що дає апеляційному суду підстави розглядати справу за їх відсутності.

Більш того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна у ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності цивільного позивача та прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити у повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що а апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, СВ Головного управління національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000232 від 22.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, на підставі заяви ОСОБА_7

02.04.2021 року цивільний позивач у кримінальному провадженні ОСОБА_7 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на нежитлове приміщення, а саме: ресторан «Золота нива», загальною площею 1024,1 (кв.м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 247, номер об`єкта в РПВН: 11143397, яке зареєстроване на праві власності за Комбінатом громадського харчування Попільнянського районного споживчого товариства (ідентифікаційний код: 01749088) із забороною вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкта вказаного нерухомого майна.

08.04.2021 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва задоволено клопотання цивільного позивача та накладено арешт на майно.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000232 про накладення арешту на майно, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання, враховуючи розмір завданих збитків, позицію потерпілої сторони у кримінальному провадженні, вважав неможливим застосування найменш обтяжливого способу арешту майна, а тому прийшов до висновку про необхідність застосувати заборону будь-яким особам вчиняти дії щодо об`єкта вказаного нерухомого майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (забезпечення цивільного позову).

Колегія суддів з таким рішенням слідчого судді погодитись не може з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обгрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні про арешт майна, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Однак, зазначених вимог закону представник цивільного позивача та слідчий суддя не дотрималися.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Як слідчому судді, так і апеляційному суду цивільним позивачем чи його представником не надано будь яких доказів на підтвердження існування наведених вище, визначених законом обставин.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчим суддею накладено арешт на нежитлове приміщення (ресторан) «Золота Нива», власником якого є юридична особа Комбінат громадського харчування Попільнянського районного споживчого товариства, а не ОСОБА_8 . Остання не є власником майна та не володіє корпоративними правами (акціями, частками) в юридичній особі.

Враховуючи, що відомості щодо Комбінату громадського харчування Попільнянського районного споживчого товариства в Єдиний реєстр досудових розслідувань не внесені, а також що вказана юридичної особа не несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, за таких обставин колегія суддів приходить до остаточного висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на вказаний об`єкт нерухомого майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (забезпечення цивільного позову).

Вказані обставини свідчать про порушення вимог ч. 6 ст. 170 КПК України, і в свою чергу унеможливлюють забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, жодній посадовій особі вказаного товариства не було повідомлено про підозру, щодо жодної особи обвинувальний акт не було передано до суду, також, не здійснюється кримінальне провадження відносно вказаної юридичної особи, на майно якої накладено арешт.

Враховуючи, що за матеріалами даного клопотання відсутні достатні докази вчинення кримінального правопорушення за участю Комбінату громадського харчування Попільнянського районного споживчого товариства, то наявність підстав вважати, що існує правова підстава для арешту майна цього суб`єкта господарської діяльності, взагалі спростовується.

Наявність цивільного позову у даному кримінальному провадженні не є достатньою підставою для накладення арешту.

Таким чином, існування правової підстави для арешту вказаного майна не підтверджується відповідними доказами.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що ні прокурором в клопотанні, ні слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення відповідно ст.ст. 171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту.

На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна, а апеляційна скарга - задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання представника цивільного позивача за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Комбінату громадського харчування Попільнянського районного споживчого товариства - адвоката ОСОБА_6 , задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року, якою задоволено клопотання цивільного позивача ОСОБА_7 про накладення арешту на майно та накладено арешт на нежитлове приміщення, а саме на: ресторан «золота нива», загальною площею 1024,1 (кв.м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 247, номер об`єкта в РПВН: 11143397, яке зареєстроване на праві власності за Комбінатом громадського харчування Попільнянського районного споживчого товариства (ідентифікаційний код: 01749088) із забороною вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкту вказаного нерухомого майна, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання цивільного позивача ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, відмовити.
Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
СУДДІ:

__________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4