Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 1-в/733/51/21
Єдиний унікальний №733/249/16-к
Ухвала
Іменем України
06 жовтня 2021 року Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

засудженої ОСОБА_4

та її захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ічня справу за клопотанням засудженої ОСОБА_4 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк покарання та про заміну призначеного покарання на більш м`який,

В С Т А Н О В И В:

Засуджена ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк покарання та про заміну призначеного покарання на більш м`який, вказуючи на те, що вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2016 року, залишеного в силі ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 07 лютого 2017 року та без змін постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 304, ч. 4 ст. 187, п.п. 1,4,6,12 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна. Вищевказаний вирок суду набрав законної сили 07 лютого 2017 року.

У судовому засіданні засуджена ОСОБА_4 клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Захисник ОСОБА_4 ОСОБА_5 в судовому засіданні просила задовольнити клопотання ОСОБА_4 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк покарання, а клопотання в частині заміни призначеного покарання на більш м`який вирішити відповідно до діючого законодавства України.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання засудженої про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк покарання, але заперечував проти задоволення клопотання в частині заміни призначеного покарання на більш м`який, так як відсутні правові підстави для його задоволення, оскільки засуджена не надала доказів того, що вона дійсно стала на шлях виправлення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думки учасників процесу, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до протоколу затримання від 29 жовтня 2015 року та повідомлення про підозру від 29 жовтня 2015 року ОСОБА_4 було затримано 28 жовтня 2015 року о 22 годині 10 хвилин.
Згідно вироку Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2016 року ОСОБА_4 засуджено ч. 1 ст. 304, ч. 4 ст. 187, п.п. 1,4,6,12 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 07 лютого 2017 року та постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року вищевказаний вирок суду залишено без змін.
Згідно розпорядження вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2016 року набрав законної сили 07 лютого 2017 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє увязнення», ув`язнення, попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Слід зазначити, що суд при ухваленні вироку відносно ОСОБА_4 призначив їй покарання у відповідності до положень Конституції України та чинного на той час Кримінального кодексу України.
На даний час караність діянь, вчинених засудженою, будь-яким законом не усунута.

Довічне позбавлення волі найсуворіше покарання у кримінальному праві України. Цей вид покарання передбачено в альтернативі з позбавленням волі на певний строк за обмежене коло особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.
Статтею 537 КПК України врегульовано, які питання може вирішити суд під час виконання вироку.
За змістом роз`яснень Верховного суду України викладених у постанові Пленуму № 11 від 21.12.90 року (п.4) «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з

виконанням вироків» суди вправі вирішувати такі питання, які виникають при виконанні вироків внаслідок їх недоліків, в тому числі про зарахування попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання, якщо таке зарахування не проведено судом або допущено неточність при його обчисленні, та не можуть вирішувати питання, що стосуються суті вироку.
24 грудня 2015 року набрала чинності нова редакція ч. 5ст. 72 КК України, викладена Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» від 26.11.2015 року за № 838-VІІІ. Зазначеною нормою передбачено зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Тобто в зазначеній нормі визначено порядок розрахунку строку попереднього ув`язнення та позбавлення волі, але при цьому не вказано, для якого саме позбавлення волі (довічного чи на певний строк) слід застосовувати це правило.
Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 838-VІІІ цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю, та діяв до 20 червня 2017 року.
Таким чином, застосування до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, Закону № 838-VІІІ не може бути обмежено, оскільки передбачені частиною п`ятою статті 72 КК правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обчислення засудженому строку фактичного відбування покарання, що прямо впливає на реалізацію ним прав щодо зміни умов тримання, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, у тому числі права на звернення з клопотанням про помилування.
Засудження до довічного позбавлення волі, як і до позбавлення волі на певний строк, передбачає конкретне визначення початку відбування цих покарань. Упродовж відбування довічного позбавлення волі законодавством установлені конкретні часові показники, сплив яких змінює правовий статус засудженого до цього покарання. Йдеться, зокрема, а) про виникнення у засудженого до довічного позбавлення волі права на подання клопотання про помилування «після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання (частина сьома статті 151 Кримінально-виконавчого кодексу України; б) про виникнення права на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру після відбуття п`яти років строку покарання (частина шоста статті 151 КВК); в) про виникнення права на розгляд питання про переведення з одних приміщень камерного типу в інші та з приміщень камерного типу до звичайних жилих приміщень «після фактичного відбуття … не менше п`яти років строку покарання» (частина друга статті 151-1 КВК).
Статтею 24 Конституції України громадянам гарантована рівність конституційних прав і свобод та рівність перед законом.
Встановлення різних правил щодо осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк і довічного позбавлення волі є дискримінаційним заходом у розумінні Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 грудня 1950 року.
З цього приводу Конституційний Суд України у Рішенні від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 висловив наступну правову позицію: «Рівність та недопустимість дискримінації особи є не тільки конституційними принципами національної правової системи України, а й фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено у міжнародних правових актах з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (статтях 14, 26), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (статті 14), Протоколі № 12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (статті 1), ратифікованих Україною та у Загальній декларації прав людини 1948 року (статтях 1, 2, 7). Гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод».
Отже, виходячи з аналізу положень вищевказаних нормативних актів та враховуючи вищевказане, час попереднього ув`язнення ОСОБА_4 складає період з дати затримання особи до дня набрання вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2016 року законної сили, а саме - з 28 жовтня 2015 року по 07 лютого 2017 року, який підлягає зарахуванню відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» від 26.11.2015 року за № 838-VІІІ, у строк покарання, призначеного останній вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2016 року, так як вищевказаний закон діяв до 20 червня 2017 року.
Що стосується клопотання засудженої про заміну більш м`яким покарання у виді довічного позбавлення на певний строк, суд приходить до такого.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати такі питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Згідно ч. 3 ст.74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі, якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною 1 статті 72 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2016 року, залишеного в силі ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 07 лютого 2017 року та без змін постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року засуджена до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Суд звертає увагу на те, що на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, реформована та внесені зміни до законодавства.

16 вересня 2021 року Конституційний Суд ухвалив Рішення № 6-р(ІІ)/2021, яким визнав такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального Кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Конституційний Суд вказує, що довічне позбавлення волі як вид кримінального покарання не суперечить приписам частини першої статті 3, статті 23, частини другої статті 28 Конституції, якщо засудженому до такого виду покарання на законодавчому рівні гарантовано право на дострокове звільнення від відбування такого покарання та/або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
Проте законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.

Положенням ч. 1 ст. 87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Згідно ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років. Детальний механізм помилування визначений Положенням «Про порядок здійснення помилування», затвердженим Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015.

Таким чином, нормами Кримінального Кодексу України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженої, що у повній мірі відповідає вимогам «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та практиці Європейського суду з прав людини. Такою можливістю вправі скористатися і ОСОБА_4 .

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_4 про заміну покарання у виді довічного позбавлення на більш м`яке покарання слід відмовити, так як остання не надала достатніх та допустимих доказів у підтвердження підстав можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням.

Керуючись ст. 72,87 КК України, Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» від 26.11.2015 року за № 838-VІІІ, ст. ст. 370, 371, 372, 537, 539 КПК України суд

УХВАЛИ В:

Клопотання засудженої ОСОБА_4 в частині зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання задовольнити.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання, призначеного вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2016 року у вигляді довічного позбавлення волі, строк попереднього ув`язнення з 28 жовтня 2015 року по 07 лютого 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_4 в частині заміни призначеного покарання на більш м`який відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Ічнянський районний суд Чернігівської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженою з дня отримання копії ухвали.

Cуддя ОСОБА_1