У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання: ОСОБА_2
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород заяву засудженого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України про відстрочку виконання вироку Ужгородського міськрайонного суду від 18.12.2017 року по справі № 308/11122/17 в частині несплаченої суми матеріальної та моральної шкоди, витрат на правову допомогу, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області на розгляді перебувала кримінальна справа №308/11122/17 за обвинуваченням ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Вироком суду від 18 травня 2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, призначено покарання у виді обмеження волі строком на два роки з позбавленнм права керувати транспортними засобами строком на один рік та звільнено від відбування призначеного основного та додаткового покарань на підставі ст. 1 ЗУ «Про амністію в 2006 році» № 1810-VIII від 22.12.2016.
Зазначеним вироком частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 55532,46 гривень матеріальної шкоди, 25000 гривень моральної шкоди та 10000 гривень витрат за надану правову допомогу.
20 вересня 2018 року на адресу суду від ОСОБА_5 надійшла заява про відстрочення виконання вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2017 року по кримінальній справі №308/11122/17.
Зазначена заява обґрунтована тим, що оскільки цивільно-правова відповідальність його, як власника наземного транспортного засобу була застрахована в АСК «Омега», він запропонував потерпілому звернутись до місцевого офісу зазначеної СК і всіляко сприяти йому в отриманні страхової виплати, позаяк наразі, внаслідок збігу тяжких життєвих обставин, а також у зв`язку з отриманими в результаті даної ДТП тілесними ушкодженнями він - ОСОБА_5 перебуває в скрутному матеріальному становищі і не може займатись трудовою діяльністю. Однак ОСОБА_6 не надав копію свого посвідчення водія до страхової компанії для здійснення йому страхового відшкодування. Не дивлячись на численні звернення ОСОБА_5 . ОСОБА_6 припинив процедуру оформлення документів для отримання страхової виплати в АСК «Омега» і пред`явив до Ужгородського МВ ДВС виконавчий лист № 308/1112/17, виданий 13.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 55532,46 гривень матеріальної шкоди, 25000 гривень моральної шкоди та 10000 гривень витрат за надану правову допомогу.
Заявник зазначає,що існують обставини, які утруднюють, та фактично унеможливлюють виконання ним вироку суду в частині цивільного позову, виходячи із слідуючого.
Він, ОСОБА_5 є учасником бойових дій в зоні АТО, внаслідок ДТП за скоєння якої його було засуджено, теж отримав тілесні ушкодження, лікування та реабілітація яких потребували і потребують значних зусиль з його боку та фінансових витрат, відповідно до довідки Закарпатського обласного центру МСЕ № 0012287 від 29.03.2016 року йому було встановлено втрату професійної працездатності 25 %, зокрема в зв`язку із службовою діяльністю та участю в бойових діях в зоні АТО, на даний час він проживає зі своїми престарілими батьками, які є непрацездатними і перебувають на його утриманні. Батько, ОСОБА_7 є інвалідом другої групи, а мати ОСОБА_8 , пенсіонеркою, та на даний час не працює. Окрім цього ОСОБА_5 на даний час допомагає в добровільному порядку своїй колишній дружині та приймає участь в утриманні їх неповнолітнього сина ОСОБА_9 , 2004 р.н.
З посиланням на викладені обставини просить суд відстрочити виконання вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2017 року по кримінальній справі №308/11122/17 в частині цивільного позову строком на один рік.
В судове засідання заявник ОСОБА_5 не зявився.
Захисник ОСОБА_5 ОСОБА_4 заяву ОСОБА_10 про відстрочку виконання вироку суду в частині цивільного позову підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у заяві.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення заяви ОСОБА_5 не заперечив.
Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали заяви та додані до неї письмові докази, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що вироком суду від 18 грудня 2017 року ухваленому у справі№308/11122/17 , який наявний у КП документообігу загальних судів " Д3" ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, призначено покарання у виді обмеження волі строком на два роки з позбавленнм права керувати транспортними засобами строком на один рік та звільнено від відбування призначеного основного та додаткового покарань на підставі ст. 1 ЗУ «Про амністію в 2006 році» № 1810-VIII від 22.12.2016.
Зазначеним вироком частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 55532,46 гривень матеріальної шкоди, 25000 гривень моральної шкоди та 10000 гривень витрат за надану правову допомогу.
Постановою державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області від 18.07.2018 року відкрито виконавче провадження № 56745963 з примусового виконання виконавчого листа № 308/1112/17 виданий 13.03.2018 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 55532,46 гривень матеріальної шкоди, 25000 гривень моральної шкоди та 10000 гривень витрат за надану правову допомогу.
Як вбачається із довідки державного виконавця Л.Самардак відділу Державної виконавчої служби у місті Ужгороді від 05.10.2021 року № 7/21/74816 , за період з січня 2020 року по липень 2021 року за виконавчим провадженням № 56745963 з боржника ОСОБА_5 було стягнуто 41 923,12 грн. з них 37460,84 грн. в рахунок погашення боргу на користь ОСОБА_6 , 300,00 грн. витрат виконавчого провадження та 4162,28 грн. виконавчого збору.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.
Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).
Так, у справі «Делкорт проти Бельгії» ЄСПЛ зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.
Водночас у справі «Беллет проти Франції» ЄПСЛ вказав, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» та від 12 листопада 2002 року у справі «Белеш та інші проти Чеської Республіки»).
Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).
В оцінці спірних правовідносин суд виходить з того, що частиною 1 ст. 539 КПК України передбачено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.
Згідно із п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Частиною 2 ст. 539 КПК України встановлено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 р. №3, правилами ст. 373 ЦПК України регулюються питання відстрочки і розстрочки виконання, зміни чи встановлення способу виконання судових рішень у цивільних справах, і на подання державного виконавця про зміну, наприклад, способу виконання вироку суду про конфіскацію майна вони не поширюються. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішуються відповідно до розділу VIII Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).
Аналогічною є і правова позиція суду касаційної інстанції, зокрема в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.05.2017 р., в якій, зокрема зазначено: «Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв 'язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Відповідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Отже, виходячи із зазначених правових норм, подання державного виконавця щодо встановлення способу і порядку виконання вироку в частині вирішення цивільного позову повинно розглядатися судом за правилами КПК України (стаття 539) із застосуванням до вказаних правовідносин норм цивільного процесуального кодексу України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства)).
За таких обставин, суд розглядає заяву про відстрочку виконання вироку в частині вирішення цивільного позову за правилами КПК України (стаття 539) із застосуванням положень ЦПК України, а саме ст. 435 ЦПК України, яка регулює вирішення питань щодо відстрочення і розстрочення виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення та звертає увагу, що цивільний позов розглядався судом у межах кримінального провадження на підставі ст.128 КПК України.
З 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України (стаття 124 Конституції України).
Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Суд зазначив, що право на судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов`язкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок /справа ОСОБА_9 проти України/.
У відповідності зі ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).
Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.
При вирішенні заяви сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що її задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
У частині 1 статті 33 Закону України " Про виконавче провадження " передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу , із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.
Тобто, можливість відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. При цьому рішення про відстрочку виконання рішення суду має ґрунтуватись на додержанні балансу інтересів стягувача та боржника, позаяк остання не може надаватися виключно в інтересах боржника, із посиланням на необхідність поліпшення його фінансового стану. Відстрочка, надана за відсутності виняткових обставин, негативно впливає на охоронюваний законом інтерес стягувача.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 381/1040/15-ц (провадження № 61-16003св18).
Як роз`яснено в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії, бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення: хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Також слід враховувати, що довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки, розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки, відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.
Предметом судового розгляду в даній справі є заява ОСОБА_5 (цивільний відповідач) про відстрочку виконання вироку Ужгородського міськрайонного суду від 18.12.2017 року, у частині позовних вимог про стягнення 55532,46 гривень (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот тридцять дві гривні 46 коп.) матеріальної шкоди, 25000 гривень (двадцять п`ять тисяч гривень) моральної шкоди та 10000 гривень (десять тисяч гривень) витрат на правову допомогу, заподіяних внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як на підставу для задоволення заяви, заявник покликається на те, що він є учасником бойових дій в зоні АТО, внаслідок ДТП за скоєння якої його було засуджено, теж отримав тілесні ушкодження, лікування та реабілітація яких потребували і потребують значних зусиль з його боку та фінансових витрат.
Відповідно до довідки Закарпатського обласного центру МСЕ № 0012287 від 29.03.2016 року ОСОБА_5 було встановлено втрату професійної працездатності 25 %, зокрема в зв`язку із службовою діяльністю та участю в бойових діях в зоні АТО.
Як встановлено із записів у трудовій книжці ОСОБА_5 , 17.06.2020 року ОСОБА_5 згідно наказу № 26 о/с від 17.06.2020 року звільнений з роботи за згодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП України .
Дані про працевлаштування ОСОБА_5 у трудовій книжці відсутні.
Як вбачається із довідки державного виконавця Л.Самардак відділу Державної виконавчої служби у місті Ужгороді від 05.10.2021 року № 7/21/74816 , за період з січня 2020 року по липень 2021 року за виконавчим провадженням № 56745963 з боржника ОСОБА_5 було стягнуто 41 923,12 грн. з них 37460,84 грн. в рахунок погашення боргу на користь ОСОБА_6 , 300,00 грн. витрат виконавчого провадження та 4162,28 грн. виконавчого збору.
У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, оцінивши подані заявником докази приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про відстрочку виконання вироку, оскільки заявником доведено належними та допустимими доказами факт існування конкретних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, з якими чинне законодавство пов`язує можливість такої відстрочки.
Суд звертає увагу, що виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.
А відтак, суд враховуючи інтереси обох сторін, та зважаючи на той факт, що вирок суду було ухвалено у грудні 2017 року, і з часу його ухвалення минуло понад три роки, зобов`язання за цивільним позовом в повному обсязі боржником не виконані, зважаючи на наявність підстав, передбачених законом для відстрочки виконання судового рішення, приходить до обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви про відстрочку виконання вироку суду від 18.12.2017 року терміном на 8 місяців.
Керуючись ст.ст. 9,124 Конституції України, Загальною декларацією прав людини 1948 р., Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 1, 7, 128, 372, 532-533, 537-539 КПК України, ст.ст. 12, 18, 19, 267, 435 ЦПК України, ст.33 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Заяву засудженого ОСОБА_5 про відстрочку виконання вироку Ужгородського міськрайонного суду від 18.12.2017 року по справі № 308/11122/17 в частині несплаченої суми матеріальної та моральної шкоди, витрат на правову допомогу - задовольнити частково.
Відстрочити засудженому ОСОБА_5 виконання вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.12.2017 року у справі № 308/11122/17 в частині вирішення цивільного позову про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 55532,46 гривень (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот тридцять дві гривні 46 коп.) матеріальної шкоди, 25000 гривень (двадцять п`ять тисяч гривень) моральної шкоди та 10000 гривень (десять тисяч гривень) витрат на правову допомогу терміном на 8 (вісім) місяців.
В решті вимог відмовити.
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 7 днів з дня її оголошення.
Дата оголошення повного тексту ухвали 08.10.2021 року о 16-30 год.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1