Справа № 304/1113/21 Провадження № 1-кс/304/212/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000151 від 02 вересня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, про арешт майна,

В С Т А Н О В И В :

слідчий СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором, на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000151 від 02 вересня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України про накладення арешту на мобільний телефон марки «Самсунг», який було виявлено у громадянина Пакистану ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони відчужувати, користуватися та розпоряджатися ним будь яким чином. Клопотання мотивує тим, що слідчим відділенням відділення поліції № 1 проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000151 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 01 вересня 2021 року о 21.30 год між селами Зарічево Дубриничі Ужгородського району Закарпатської області на лісовій дорозі на відстані близько 100 м від центральної дороги, було виявлено вісім осіб чоловічої статі азіатської зовнішності, громадян Республіки Пакистан, без будь яких документів, які б підтверджували законність їх перебування на території України та які, за сприяння невстановлених осіб, намагалися потрапити до кордону зі Словацькою Республікою. Слідчий вказує, що в ході проведення огляду особистих речей громадян Пакистану, було виявлено мобільний телефон марки «Самсунг», який оглянуто та упаковано до спецпакету SUD 1130520 і вилучено. Також зазначає, що 02 вересня 2021 року вказаний мобільний телефон було визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні та приєднано до матеріалів такого. Зважаючи на те, що мобільний телефон марки «Самсунг» є речовим доказом та має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, а також з метою проведення необхідних слідчих дій та експертиз, слідчий просить клопотання задовольнити.

Слідчий у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, що відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду даного клопотання.

У судове засідання власник майна також не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся у встановленому законом порядку.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не проводиться.

Вивчивши надані ініціатором клопотання матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 4 ст. 170 цього Кодексу у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Як вбачається з наданих слідчим матеріалів, 01 вересня 2021 року о 21.38 год надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що на околиці села Дубриничі по вулиці Берег Ужгородського району Закарпатської області міграційною поліцією ГУ НП в Закарпатській області затримано 8 громадян Пакистану (зі слів) без документів, які намагалися незаконно перетнути кордон із Словацькою Республікою. Особи трьох провідників не встановлені, оскільки такі втекли; тривають пошукові заходи (а. с. 7, 8).

Також з матеріалів убачається, що дану подію 02 вересня 2021 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер 0000151 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 332 КК України, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02 вересня 2021 року (а. с. 4).

Оглядом місця події згідно протоколу огляду від 01 вересня 2021 року на ґрунтовій дорозі біля лісового масиву в урочищі «Дверник» між селами Зарічево Дубриничі Ужгородського району Закарпатської області виявлено вісім осіб азіатської зовнішності без документів, що посвідчують їх особи, зі слів громадяни Пакистану (а. с. 9-12).

Крім цього за протоколом огляду від 01 вересня 2021 року оглянуто речі, добровільно видані громадянами Пакистану, зокрема громадянином ОСОБА_6 , а саме мобільний телефон марки «Самсунг» (а. с. 13, 14-18). Вказаний громадянин, будучи допитаний 02 вересня 2021 року в якості свідка пояснив, що мав намір нелегально потрапити до Німеччини та працевлаштуватися там; осіб, які сприяли їм у незаконному переправленні не знає, однак за фотознімками зможе впізнати (а. с. 19-22).

Добровільно виданий громадянином Пакистану ОСОБА_7 та вилучений мобільний телефон марки «Самсунг», який упаковано до спецпакету SUD 1130520, постановою старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000151 (а. с. 5-6).

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручан¬ня в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими слова¬ми, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

На підставі вищенаведеного слідчий суддя дійшов висновку, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див, наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A №98).

Отже, з урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання щодо накладення арешту на майно слід задовольнити.

Керуючись ст. 36, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за №0000151 від 02 вересня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на мобільний телефон марки «Самсунг», заборонивши розпорядження та користування таким.

Виконання ухвали покласти на прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 .

Згідно ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1