ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №539/2757/18 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/651/22 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції

засудженого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 01 липня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення,-

В С Т А Н О В И Л А:

До суду першої інстанції надійшло подання Державної установи «Покровська виправна колонія (№ 17)» та спостережної комісії Ізюмської РДА Харківської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .
Ухвалою від 01 липня 2021 року в задоволенні подання відмовлено, у зв`язку із тим, що ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягається вже в 6-те; має 5 не знятих і не погашених в установленому законом порядку судимості; 2 рази умовно-достроково звільнявся від відбування покарання (підставою для чого є переконання адміністрації ВК і суду у тому, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення), тобто з аналогічних даному поданню підстав, однак продовжив після цього вчиняти нові кримінальні правопорушення, двічі звільнявся від відбування покарання з випробуванням, однак в період відбування цих покарань знову вчиняв нові кримінальні правопорушення. Суд вважав передчасним звернення з таким поданням. Захисник засудженого, не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить звільнити засудженого умовно-достроково. Зазначає, що засуджений стягнень не має, 9 разів заохочувався, працевлаштований, вину визнав, приймав участь у роботі з благоустрою, є членом ради колективу відділення. Злочин, за який засуджений, є нетяжким. Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали апеляційні вимоги, думку прокурора, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

При цьому, застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду. При вирішенні питання щодо можливості застосування до особи ст. 81 КК України слід враховувати також тяжкість призначеного покарання, за що особа була засуджена та чи довела з урахуванням цих обставин своє виправлення.
Встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання на підставі вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11.02.2019 року. Згідно вказаного вироку ОСОБА_7 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК. Остаточне покарання призначене на підставі ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11.09.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_7 був засуджений за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України. При цьому як вбачається з матеріалів особової справи ОСОБА_7 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, до нього застосовувалися положення ст. 75, 81 КК України, однак, останній, не дивлячись на це на шлях виправлення не став, продовжував злочинну діяльність.
Колегія суддів приймає до уваги, що згідно характеристики від 17.06.2021р. засуджений зарекомендував себе позитивно. Зазначено, що у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, добровільно залучається без оплати праці до робіт з благоустрою установи і прилеглої території, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, бере участь в реалізації програм диференційного-виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення», відвідує лекції правового характеру, інформаційні години.
Засуджений має 10 заохочень, мав одне стягнення, яке погашено.
Захисником апеляційному суду фотокопію заяви засудженого про його бажання бути залученим до безоплатних робіт з благоустрою установи, квитанцію про сплату судових витрат. Вину у вчиненому кримінальному правопорушенні під час розгляду судом кримінального провадження визнав повністю. Разом з тим, засуджений перебував під вартою з 15.09.2018 року, за час утримання в Полтавському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, допускав порушення режиму тримання. В 2019 році мав тільки два заохочення. Більша частина заохочень отримана в 2020 та в 2021 році, тобто до відбуття частини покарання, яка вже надавала право на застосування ст.82, 81 КК України.
Поряд з наявною позитивною характеристикою засудженого колегія суддів вважає небезпідставним посилання місцевого суду на те, що на даного засудженого застосовані судом заходи покарання, метою якого також є і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, не мають свого очікуваного та дієвого впливу. Сумлінна поведінка та ставлення до праці безумовно не вказують на те, що засуджений довів своє виправлення, оскільки після попередньо застосованих до нього пільг він продовжував вчиняти злочини. На переконання апеляційного суду мета покарання, визначена ст. 50 КК України, на даний час не може бути досягнута у випадку умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції, апеляційні доводи не спростовують обгрунтованості прийнятого рішення, питання умовно - дострокового звільнення від покарання є на даний час передчасними з точки зору дотримання вимог загальної та особистої превенції, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 01 липня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: