Справа № 298/851/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.10.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 , прокурори ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/30/20 за зміненою апеляційною скаргою прокурора Великоберезнянського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 26. 07. 2017.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, не судимий, засуджений:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 01 (один) рік.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка та мешканка АДРЕСА_2 , українка, громадянка України, з середньою освітою, не працююча, не одружена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не судима, засуджена:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 01 (один) рік.
Речовий доказ пральну машину марки «Донбас -3» повернуто власнику.

Згідно вироку, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , за попередньою змовою між собою, в перших числах січня 2017 року у будинку АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_11 , діючи таємно, умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу викрали належну ОСОБА_11 пральну машину марки «Донбас» вартістю 750 грн., чим спричинили потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію діянь обвинувачених та призначене судом покарання, вказує на неправильне застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність, оскільки звільняючи ОСОБА_8 та ОСОБА_10 від

-2-

відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції зобов`язаний був покласти на обвинувачених обов`язки, передбачені ч. 1 п. п. 1, 2 ст. 76 КК України, які підлягають обов`язковому застосуванню у разі звільнення особи від відбування покарання. Просить в частині призначення ОСОБА_8 та ОСОБА_10 покарання вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 02(два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 01 (один) рік. На підставі ч. 1 п. п. 1, 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. ОСОБА_10 призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 02(два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 01 (один) рік. На підставі ч. 1 п. п. 1, 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В решті вирок суду першої інстанції прокурор просить залишити без змін.
05. 10. 2021 в судовому засіданні, прокурорка вимоги апеляційної скарги змінила та просила, у зв`язку з виявленими нею істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та з огляду на те, що в апеляційній скарзі ставиться питання про погіршення становища обвинувачених, просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_10 в суді першої інстанції.
Кримінальне провадження розглядається за відсутності обвинувачених та потерпілої, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України та зміни апеляційної скарги, не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що обвинувачені та потерпіла належним чином повідомлені про час та місце розгляду кримінального провадження, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурорки, яка підтримала змінену апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи зміненої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що змінена апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таки підстав.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За приписами ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства.
-3-

Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зі змісту вказаної статті вбачається, що обґрунтованим є судове рішення, якщо воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами, оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку доказів (ч. 3 ст. 370, з урахуванням ст. 94 КПК України).
Вмотивованим є судове рішення у якому наведені пояснення (мотиви), чому суд вважає ту або іншу обставину доведеною чи недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Вмотивованість судового рішення забезпечується не лише наявністю у ньому мотивувальної частини, а й наведенням у ній оцінки та відповіді на кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент сторони судового провадження.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04. 11. 1950 закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Вказаних вимог закону судом першої інстанції у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не дотримано.
За змістом ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчинені за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.
За змістом вказаної вище норми закону суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Відтак, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а обмеження дослідження доказів, як процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

-4-

Як визнано практикою Європейського суду з прав людини і про це вказано в рішенні від 15. 07. 2010 у справі «Олександр Смірнов проти України», органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатись на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або для обґрунтування своїх рішень.
Однак, суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження та постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_10 вказаних вимог Закону не дотримався.
Як убачається зі змісту вироку, кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_10 було розглянуто судом без дослідження заявлених учасниками судового провадження доказів в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно до якого суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумніву у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Проте, зміст журналу судового засідання від 26. 07. 2017 та відтворений апеляційним судом звукозапис цього судового засідання свідчать про те, що зазначені вимоги кримінального процесуального законодавства судом першої інстанції дотримані не були, оскільки суд першої інстанції, після виконання дій, передбачених статтею 348 КПК України, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_10 вини у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, врахувавши думку учасників процесу, прийняв рішення не досліджувати всі докази у кримінальному провадженні та продовжив розгляд даного кримінального провадження без роз`яснення обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 положень ч. 3 ст. 349 КК України, відповідно до яких суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно обвинувачений розуміє зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що його визнання є добровільним, та не роз`яснив сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Зазначені обставини свідчать про порушення судом першої інстанції принципу безпосередності дослідження доказів, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист, а також презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, які передбачені ст. 7 п. п. 10, 13, 16 КПК України і є вимогами, що містять загальні засади кримінального провадження, які за своїм змістом та формою повинні бути суворо дотримані.
При викладених вище обставинах колегія суддів вважає, що допущене місцевим судом недотримання встановленої законом процедури судового розгляду щодо обов`язку з`ясувати чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, є істотним порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалений ним вирок з викладених вище підстав підлягає безумовному скасуванню.
Вказані обставини є грубим порушенням судом першої інстанції права обвинуваченого на захист, оскільки відповідно до статті 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
На думку колегії суддів, допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, позаяк судом допущено вибірковий підхід до оцінки доказів, що суперечить як основним завданням кримінального провадження так і його основним загальним засадам, таким як верховенство права, законність та забезпечення змагальності сторін та свободі в наданні ними суду своїх

-5-

доказів у доведенні перед судом їх переконливості, що обґрунтовано ставить під сумнів законність і справедливість вироку, а також позбавляє апеляційний суд підстав у цій частині визнавати чи не визнавати обґрунтованими доводи обвинувачення .
Відповідно до ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Апеляційний суд вважає, що недотримання судом першої інстанції вимог ч. 3 ст. 349 КПК України в даному конкретному випадку є відповідно до ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило повно та всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому враховуючи, що розгляд провадження судом першої інстанції відбувався за скороченою процедурою, без дослідження доказів, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути допущені місцевим судом порушення, у зв`язку з чим вказані обставини згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , обвинувачених за ч. 2 ст. 185 КК України, судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення відповідно до ст. 415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції.
При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно з чітким дотриманням вимог кримінального процесуального закону дослідити всі обставини кримінального провадження, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити судове рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 КПК України.
Оскільки підставами для скасування вироку суду є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, тому колегія суддів позбавлена можливості перевірити доводи апеляційної скарги прокурора щодо незастосування судом першої інстанції положень ст. 76 КК України, при звільненні обвинувачених від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Такі доводи підлягають перевірці та урахуванню при новому розгляді кримінального провадження.
На підставі викладеного, апеляційна скарга прокурора з урахуванням внесених до неї змін підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

змінену апеляційну скаргу прокурора Великоберезнянського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 26. 07. 2017 щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.
Ухвала Закарпатського апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: