У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2021 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_3 за погодженням з процесуальним керівником - прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000282 про накладення арешту на майно, -
В С Т А Н О В И В :
Начальник відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області підполковник поліції ОСОБА_3 за погодження з прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.
В обгрунтування вимог клопотання посилається на те, що 01 листопада 2021 року близько 19 години 28 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 мешканець АДРЕСА_1 керуючи автомобілем марки "Фольксваген-гольф" д.н.з. НОМЕР_1 рухаючись по автодорозі сполученням "Мукачево-Хуст-Рахів-Рогатин" неподалік АЗС "Вакос", яка розташована біля смт.Буштино, Тячівського району Закарпатської області скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешк. АДРЕСА_2 , який перетинав проїзну частину дороги з ліва направо відносно рухавшогося транспортного засобу та від отриманих травм помер на місці події. Після скоєння ДТП водій ОСОБА_7 , з місця події скрився та переховувався аж до його встановлення та затримання працівниками поліції.
01 листопада 2021 року після проведення огляду місця пригоди у відповідності до вимог ст.237 КПК України транспортні засоби - автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Гольф» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 , належить та перебуває у володінні і користуванні ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 мешканець АДРЕСА_1 , та велосипед не встановленої марки, який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешк. АДРЕСА_2 , які були вилучені та віддані на відповідальне зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області.
Слідчий зазначає, що транспортні засоби - автомобіль марки «Volkswagen» та велосипед не встановленої марки, є тимчасово вилучені та згідно п.3 ч.2 ст.167 КПК України є предметом кримінального правопорушення та мають значення речового доказу.
На даний час існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вищевказані транспортні засоби : автомобіль марки «Volkswagen» та велосипед не встановленої марки, є доказами у кримінальному провадженні, адже вони відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (вони є матеріальні об`єкти, які могли зберегти на собі сліди злочину, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження). У зв`язку із цим та для забезпечення проведення експертних досліджень та судових експертиз (технічного стану транспортних засобів,транспортно - трасологічної експертизи, авто-технічної експертиз, та інших), що неможливо провести без вказаних об`єктів, а тому з метою унеможливити розпоряджатися власників вказаними речами, їх ремонту, знищення до проведення необхідних експертиз є необхідність у накладенні арешту на вказане майно : транспортні засоби - автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Гольф» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 , належить та перебуває у володінні і користуванні ОСОБА_7 та велосипед без маркування з метою збереження речових доказів.
В судове засідання слідчий не зявився. Подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі. Клопотання підтримує в повному обсязі просить суд його задовольнити. Також подав до суду рапорт відповідно до якого зазначив, що ним було повідомлено ОСОБА_7 про розгляд клопотання, та який в свою черго повідомив про розгляд клопотання без його участі.
Згідно ч.1 ст. 172 КПК України неприбуття власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування, кримінального провадження, відомості про яке 01.11.2021 року внесені до ЄРДР за №0000282, попередня правова кваліфікація ч.2 ст. 286 КК України.

Як встановлено слідчим суддею, 01 листопада 2021 року було проведено огляд місця пригоди в ході якого було виявлено та вилучено транспортні засоби - автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Гольф» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 , належить та перебуває у володінні і користуванні ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 мешканець АДРЕСА_1 , та велосипед не встановленої марки, який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешк. АДРЕСА_2 , які були вилучені та віддані на відповідальне зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Гольф» реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_7 .
Постановою начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_3 , який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, вилучені у ході огляду 01.11.2021 року транспортні засоби - автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Гольф» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 , належить та перебуває у володінні і користуванні ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 мешканець АДРЕСА_1 , та велосипед не встановленої марки, визнано речовим доказом.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпе-чення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.
Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів , грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.
Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1ст.173КПКУкраїни).
Слідчим доведено, що вилучені 01 листопада 2021 року в ході проведення огляду місця пригоди транспортні засоби - автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Гольф» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 , належить та перебуває у володінні і користуванні ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 мешканець АДРЕСА_1 , та велосипед не встановленої марки, який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешк. АДРЕСА_2 , мають значення речових доказів у кримінальному проваджені та відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, оскільки могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність такого арешту майна, з метою збереження речових доказів та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, а тому клопотання підлягає до задоволення.
Метою накладення арешту на це майно, слідчим суддею є забезпечення збереження речових доказів, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні та проведення експертних досліджень та судових експертиз (технічного стану транспортних засобів, транспортно-трасологічної експертизи, авто-технічної експертиз, та інших).
Одночасно, слідчий суддя вважає, що слідчим дотримано вимог ст.ст. 170,171 КПК України і в клопотанні слідчого наявне обґрунтування необхідності арешту виявлених під час огляду місця події транспортних засобів , та конкретизовано підстави та мета накладення на них арешту.
Слідчим суддею встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки вилучення майна проведено згідно встановленої процедури, враховуючи правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів не втручання в право власності, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, тому слідчий суддя вважає, що клопотання в частині накладення арешту обґрунтоване й підлягає до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.
Незастосування арешту майна може призвести до його зникнення, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а тому наявні правові підстави для арешту майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування .
За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилученого майна.
Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочину особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тому підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя не вбачає.
Разом із тим, прохання слідчого щодо місця зберігання арештованих речей задоволенню не підлягає, оскільки вказане питання не належить до компетенції слідчого судді при вирішенні питання про арешт майна.
Розяснити, що згідно ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_3 за погодженням з процесуальним керівником - прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000282 про накладення арешту на майно задовольнити.
Накласти арешт на транспортні засоби, а саме: автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Гольф» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 , належить та перебуває у володінні і користуванні ОСОБА_7 та велосипед не встановленої марки, який належить ОСОБА_6 шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.
Копію ухвали вручити слідчому, прокурору, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня іі оголошення.
Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1