Провадження №: 1-кс/755/5304/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" листопада 2021 р. Слідчий суддя Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, скаргу ОСОБА_3 на постанову начальника СВ ВП-4 Дніпровського УП ГУНП м. Києва ОСОБА_4 від 11.10.2021 року про відмову в задоволенні клопотання про проведення процесуальних слідчих дій від 03.10.2021 року №10 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000167,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 у порядку ст. 303 КПК України звернувся зі скаргою до слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва на постанову начальника СВ ВП-4 Дніпровського УП ГУНП м. Києва ОСОБА_4 від 11.10.2021 року про відмову в задоволенні клопотання про проведення процесуальних слідчих дій від 03.10.2021 року №10 у цьому кримінальному провадженні, просив скасувати вказану постанову та зобов`язати уповноважену особу СВ ВП-4 Дніпровського УП ГУНП м. Києва вчинити одну із дій, передбачених ст. 220 КПК України, щодо його клопотання №10 від 03.10.2021 року.

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що 03.10.2021 року на адресу СВ ВП-4 Дніпровського УП ГУНП м. Києва скеровано його клопотання №21 про вчинення процесуальних слідчих дій в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0000167. Постановою начальника СВ ВП-4 Дніпровського УП ГУНП м. Києва ОСОБА_4 було відмовлено в задоволенні вище зазначеного клопотання. На думку ОСОБА_3 постанова начальника СВ ВП-4 Дніпровського УП ГУНП м. Києва ОСОБА_4 підлягає скасуванню посилаючись на те, що права та обов`язки потерпілого виникають з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України), а він подавав заяву про визнання його у кримінальному провадженні потерпілим.

Крім того, заявник зазначає, що оскаржувану постанову він отримав 10.11.2021 року, відтак просить поновити строк на подання скарги.

В судове засідання заявник ОСОБА_3 , не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, в заяві, доданої до скарги, просив розглядати без його участі.

Прокурор в судове засідання також не з`явився, повідомлявся судом про час і місце судового засідання належним чином та своєчасно. Подав заяву про розгляд скарги без його участі, в якій просив відмовити у задоволенні скарги, оскільки скаржник не являється потерпілим по кримінальному провадженню.

Фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалося відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України.

Згідно ст.306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги.

Вивчивши матеріали скарги, долучені до неї матеріали, слідчий суддя прийшов до наступного.

Вирішуючи клопотання особи, яка подала скаргу, про поновлення строку на оскарження, слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Згідно ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що скарга відповідає вимогам КПК України, та виходячи з норм ст.55 Конституції України, підлягає судовому розгляду.

Із матеріалів за скаргою вбачається, що оскаржувану постанову прокурора заявник отримав 10.11.2021 року, а скарга подана до суду 17.11.2021 року.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що строк на оскарження постанови прокурора заявником не пропущено.

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Згідно з ч. 3 ст. 93 КПК України сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Згідно з ч. 2 ст. 220 КПК України про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Вимоги до змісту вказаної постанови визначені у ч. 5 ст. 110 КПК України, відповідно до якої постанова слідчого, прокурора складається з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, а також мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів, згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження № 0000167 розпочато на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.08.2020 року (справа № 757/25338/20) за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

На сьогодні процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснює Дніпровська окружна прокуратура м. Києва.

Заявник ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського УП ГУНП м. Києва з клопотанням про проведення слідчих (розшукових) дій від 03.10.2021 року №10 в порядку ст. 220 КПК України.

За результатами розгляду клопотання начальник СВ ВП-4 Дніпровського УП ГУНП м. Києва ОСОБА_4 прийняв постанову 11.10.2021 року про відмову у його задоволенні. Обгрунтовуючи постанову, начальник СВ ВП-4 Дніпровського УП ГУНП м. Києва ОСОБА_4 послався на те, що ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні не визнавався, тому він перебуває у статусі заявника та користується процесуальними правами у відповідності до ст. 60 КПК України, що унеможливлює подання ним клопотань в порядку ст. 220 КПК України.

Оцінюючи мотиви оскаржуваної постанови начальника Дніпровського УП ГУНП м. Києва та доводи скарги, слідчий суддя дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена начальником Дніпровського УП ГУНП м. Києва ОСОБА_4 із дотримання норм процесуального права, а його висновки є вірними та відповідають фактичним обставинам справи.

Слідчий суддя відзначає, що аналіз положень чинного КПК України свідчить про те, що сам факт звернення заявника із заявою про вчинене кримінальне правопорушення не передбачає автоматичного виникнення у цієї особи статусу потерпілого. Наявність підстав для визнання особи потерпілою у кримінальному провадженні оцінюється уповноваженою особою кожен раз окремо на підставі наявних матеріалів справи.

Оцінюючи посилання ОСОБА_3 у його скарзі на те, що права та обов`язки потерпілого виникають з моменту звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого, а він подавав заяву про визнання його у кримінальному провадженні потерпілим, слідчий суддя вказує на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Частина п`ята цієї статті визначає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, набуття заявником статусу потерпілого відбувається згідно правил, визначених у ст. 55 КПК України, і супроводжується оцінкою слідчим чи прокурором обставини наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про кримінальне правопорушення подана особою, якій завдано шкоди.

На підтвердження своїх доводів у скарзі, ОСОБА_3 суду не надано доказів про те, що він подавав заяву про визнання його потерпілим у цьому кримінальному провадженні та вказана заява була розглянута уповноваженими на те особами, за результатами розгляду якої прийнято відповідне рішення. У судове засідання заявник не прибув, у своїй заяві просив розглядати без його участі, чим позбавив можливості суд з`ясувати вказані обставини.

У матеріалах кримінального провадження, наданих прокурором суду для огляду, відсутні процесуальні документи, які підтверджують визнання ОСОБА_3 потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Отже, начальник Дніпровського УП ГУНП м. Києва ОСОБА_4 дійшов вірного висновку про те, що у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 перебуває у статусі заявника та користується процесуальними правами у відповідності до ст. 60 КПК України, що унеможливлює подання ним клопотань в порядку ст. 220 КПК України. Такий висновок начальника Дніпровського УП ГУНП м. Києва є обґрунтований.

Слідчий суддя зазначає, що саме лише бажання особи заявника бути потерпілим у кримінальному провадженні не може бути підставою для визнання його потерпілим, оскільки для цього необхідно також встановити наявні очевидні та достатні підстави вважати, що заява про кримінальне правопорушення подана особою, якій завдано шкоди.

А до моменту встановлення таких підстав, особа не набуває статусу потерпілого, як і відбулося у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст. 60 КПК України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 60 КПК України заявник має право:

1) отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію;

1-1) отримувати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань;

2) подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи;

3) отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.

На підставі наведеного, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_3 , що будучи заявником у цьому кримінальному провадженні, він має право подати слідчому чи прокурору заяву про визнання його потерпілим та підтвердити її певними речами чи документами, внаслідок чого органом досудового розслідування буде здійснено оцінку обставини завдання йому певної шкоди та вирішено питання про визнання чи невизнання його потерпілим.

За таких обставин, постанова прокурора відповідає вимогам процесуального закону, містить належну мотивацію та посилання на правильно встановлені та оцінені фактичні обставини справи, а відтак правові підстави для її скасування у слідчого судді відсутні.

Керуючись ст. ст. 55, 60, 93, 110, 220, 303-307, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову начальника СВ ВП-4 Дніпровського УП ГУНП м. Києва ОСОБА_4 від 11.10.2021 року про відмову в задоволенні клопотання про проведення процесуальних слідчих дій від 03.10.2021 року №10 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000167 відмовити.

Копію ухвали направити для відома заявнику та прокурору.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Дніпровського районного суду
м.Києва ОСОБА_1