Провадження №1-кп/523/1802/21
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

29.12.2021 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши обвинувальний акт у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження у кримінальному провадженні за №0001615 від 18.11.2021 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, із середньою освітою, не працюючої, незаміжньої, маючої на утриманні неповнолітню дитину (зі слів обвинуваченої), проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_4 вчинила кримінальний проступок за встановлених органами досудового розслідування (органами дізнання) наступних обставин.

13 листопада 2021 року, приблизно о 17год. 00хв., ОСОБА_4 перебуваючи біля будинку №23-а, розташованого по вул. Висоцького в м. Одесі, зустріла малознайомого ОСОБА_5 , який тримав в руках мобільний телефон марки «Realme 6 Pro», в корпусі синього кольору, який обвинувачена визначила об`єктом свого протиправного наміру. Далі, ОСОБА_4 реалізуючи свій протиправний намір, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману, з метою особистого збагачення, підійшла до ОСОБА_5 та попросила його мобільний телефон для здійснення дзвінка, не маючи наміру його повертати. В свою чергу, ОСОБА_5 будучи впевненим у правомірності дій ОСОБА_4 та не підозрюючи про її дійсні наміри, добровільно передав останній вищевказаний мобільний телефон, вартістю 9900грн. Після чого, ОСОБА_4 із вказаним телефоном з місця скоєння кримінального правопорушення зникла, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдала матеріальну шкоду ОСОБА_5 в розмірі 9900гривень.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані матеріали кримінального провадження №0001615, вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.190 КК України.

За вимогами частини 2 статті 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування (органам дізнання) обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Згідно заяви від 28.12.2021р., ОСОБА_4 в присутності захисника - адвоката ОСОБА_6 беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а також згідна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та розглядом обвинувального акту за її відсутності.

ОСОБА_4 роз`яснено зміст встановлених у результаті досудового розслідування обставин, а також те, що відповідно до ч.2 ст.302 КПК України у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку, вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Щербакова згодна на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні. Добровільність беззаперечного визнання винуватості ОСОБА_4 , її згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акту за її відсутності підтвердив захисник - адвокат ОСОБА_6 .

За таких обставин, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєному кримінальному проступку, передбаченому ч.1 ст.190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), доведена в повному обсязі.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_4 є особою раніше не судимою, вперше скоїла кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, скоїла кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії проступків, маючої постійне місце реєстрації та проживання, офіційно не працюючої, маючої на утриманні малолітню дитину (зі слів обвинуваченої) та особою, що знаходиться під наглядом лікаря-психіатра. Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_4 , яка є особою раніше не судимою, вперше скоїла кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, скоїла кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії проступків, маючої постійне місце реєстрації та проживання, офіційно не працюючої, маючої на утриманні малолітню дитину (зі слів обвинуваченої) та особою, що знаходиться під наглядом лікаря-психіатра, приймаючи до уваги обставини, які пом`якшують покарання - повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, з метою запобігання вчиненню обвинуваченою нових злочинів, суд приходить до висновку про те, що виправлення останньої можливе без її ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді громадських робіт.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді громадських робіт, передбаченого санкцією ст.190 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченої, які створять у неї готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченою покарання у виді громадських робіт, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020 року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші

соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.110, 373-374, 382 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та призначити їй покарання у виді громадських робіт, із встановленням на строк двохсот годин і відбуванням не більш як чотири години на день.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 - 9900гривень.

Речові докази: ДВД-диск із відеозаписами з камер спостереження - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до положень ч.1 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1