Провадження №11-кп/801/907/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001556 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 25.05.2021, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого:
вироком Ленінського районного суду м. Вінниці за ч. 5 ст. 185, ст. 69 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 14.05.2014 від відбування покарання на підставі ЗУ «Про амністію в 2014 році»;
вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.10.2019 за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі однієї тисячі семисот гривень в дохід держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 22.10.2019 року вирішено виконувати самостійно.

Вирішено питання з процесуальними витратами, накладеним арештом та речовими доказами.

За участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», за невстановлених обставин, в невстановлені дату та час незаконно придбав наркотичний засіб, обіг якого заборонено, канабіс та зберігав його при собі без мети збуту.
28.11.2019 близько 02:20 на вул. Барське шосе, 3-й кілометр у м. Вінниці ОСОБА_6 був помічений працівниками поліції. Розуміючи, що його незаконні дії можуть бути викриті, з метою приховання слідів своєї злочинної діяльності, ОСОБА_6 при наближенні до нього поліцейських викинув на узбіччя вулиці рукавицю, в якій знаходилися чотири паперові згортки з речовиною рослинного походження зеленого кольору. На запитання поліцейських про те, чи наявні в нього заборонені предмети або речовини, ОСОБА_6 повідомив, що при ньому наявні чотири паперові згортки з канабісом.
Згідно висновку експерта №1443 від 09.12.2019 в речовині, яка була вилучена в ОСОБА_6 28.11.2019 в період часу з 03:10 по 03:21 слідчим в ході проведення огляду місця події, міститься наркотичний засіб, обіг якого заборонено, канабіс, загальною масою 14,35 г. (у перерахунку на висушену речовину).
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України (в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008) у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
Відповідно до ст. 71 КК України визначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.10.2019, у виді позбавлення волі на строк 1 рік 10 місяців 2 дні та штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. Призначене покарання у виді штрафу згідно з ч. 3 ст. 72 КК України допустити до самостійного виконання.
В решті вирок залишити без змін.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд при призначені покарання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України не зазначив в редакції якого Закону застосована дана стаття, а також неправильно застосував ч. 4 ст. 70 КК України і не призначив остаточне покарання за сукупністю вироків відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з мотивів, зазначених у ній, та просить про скасування вироку в частині призначеного покарання ОСОБА_6 та ухвалення нового вироку, так як суд не застосував ст. 71 КК України при призначені покарання, що стало наслідком неправильного застосування Закону при постановлені вироку та призначення м`якішого покарання, обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора та пояснив, що розкаявся у вчиненому, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження та доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції щодо наявності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, є обґрунтованим і законним та в апеляційній скарзі не оспорюється.

Істотних порушень вимог КПК, які були би підставою для скасування в цілому судового рішення у провадженні не встановлено.

А тому вирок, відповідно до ст. 404 КПК України, переглядається лише в частині призначення покарання.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення, у тому числі
вирок суду, має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є
рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак зазначені вимоги судом першої інстанції не було виконано.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 374 КПК України та роз`яснень, що
містяться в п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від
24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в
резолютивній частині обвинувального вироку покарання має бути визначене
таким чином, щоб під час його виконання не виникло ніяких сумнівів щодо
виду і розміру покарання, призначеного судом.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність діяння, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотною дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Законом України № 2617-VIII від 22.11.2018 «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIII), який набрав чинності 01.07.2020, до ч. 1 ст. 309 КК України внесено зміни, які у частині покарання у виді штрафу погіршують становище особи, оскільки передбачають покарання у виді штрафу не від п`ятдесяти до ста (як в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008), а від однієї тисячі до трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з судового рішення, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за кримінальне правопорушення, вчинене ним 28.11.2019.

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок та прийнявши
рішення про доцільність призначення ОСОБА_6 кримінального
покарання у виді штрафу, вірно призначив таке покарання відповідно до
приписів закону про кримінальну відповідальність, який був чинним на час
вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 діяння, тобто ч. 1 ст. 309 КК України у редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008, проте не зазначив у вироку, яку саме редакцію цією статті застосовано.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив
кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за
вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за
попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від
24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», за
сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Отже, положення ч. 3 ст. 72 КК України не тільки не виключають
можливості застосування положень статей 70, 71 КК України щодо
призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та за
сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування.

У той же час ч. 3 ст. 72 КК України передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за кримінальне правопорушення, вчинене ним 28.11.2019. Також вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.10.2019, який набрав законної сили 19.02.2020, ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Таким чином, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_6 покарання, незважаючи на те, що він вчинив вищевказане кримінальне
правопорушення після постановлення попереднього вироку та до повного
відбуття покарання за цим вироком, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 4 ст. 70 КК України, та не призначив остаточне покарання за сукупністю вироків відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України.

Враховуючи вищенаведене, при призначенні покарання
ОСОБА_6 судом допущено неправильне застосування закону України про
кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного
обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості, а тому вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку, в частині призначення покарання за ч. 1 ст. 309 КК України і застосування ст. 71 та 72 КК України.

Керуючись ст. 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовільнити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 25.05.2021 щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання, та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України (в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008) у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Відповідно до ст. 71 КК України визначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.10.2019, у виді позбавлення волі на строк 1 рік 10 місяців 2 дні та штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Призначене покарання у виді штрафу згідно з ч. 3 ст. 72 КК України допустити до самостійного виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на протязі 3 місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4