Номер провадження: 11-кп/813/521/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2020 року в кримінальному провадженні №0002320 від 15.08.2017 року, стосовно:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
визнаного винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років. На підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону від 26.11.2015 року, зараховано в строк покарання ОСОБА_10 термін його попереднього ув`язнення у період з 15.08.2017 року включно по день набрання вироком законної сили, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один нень позбавлення волі. Строк відбування покарання обчислюється з 15.08.2017 року. Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишено без змін. Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів.
Згідно з оскарженим вироком, 15.08.2017 року, в період часу з 04 год. 00 хв. до 05 год. 30 хв., ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , знаходились в приміщенні кухні квартири ОСОБА_10 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , де вживали алкогольні напої та спілкувались. Під час вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відбувся конфлікт, в ході якого в обвинуваченого на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, виник злочинний намір, направлений на позбавлення життя потерпілого.
Реалізуючи злочинний намір, направлений на умисне вбивство ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, в цей же день приблизно о 05 год. 35 хв., знаходячись у приміщенні кухні вказаної квартири, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, взяв у ліву руку кухонний ніж, наблизився в притул до ОСОБА_11 та наніс йому клинком кухонного ножа одне сліпе проникаюче у грудну порожнину, колото - різане поранення в праву область грудної клітини. В момент нанесення ОСОБА_10 удару ножем потерпілий обома руками схопився за його лезо та намагався завадити пораненню, утім це йому не вдалося. Від отриманого сліпого проникаючого у грудну порожнину, колото - різаного поранення потерпілий ОСОБА_11 помер на місці скоєння кримінального правопорушення.
В результаті протиправних дій ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_11 заподіяні наступні тілесні ушкодження: одне сліпе проникаюче у грудну порожнину, колото - різане поранення грудної клітини з ушкодженням правої легені; різана рана долонної поверхні правої кисті, різана рана долонної поверхні лівої кисті; садно тильної поверхні фаланги п`ятого пальця лівої кисті.
Одне сліпе проникаюче у грудну порожнину, колото-різане поранення грудної клітини з ушкодженням правої легені, за критерієм небезпеки для життя, згідно п.2.1.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) має ознаки тяжких тілесних ушкоджень.
Різана рана долонної поверхні правої кисті, різана рана долонної поверхні лівої кисті, при звичайному своєму перебігу у «живих осіб», спричиняють розлад здоров`я строком понад шість днів, але не більше ніж три тижні (21 день), і за цим критерієм згідно з п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.), мають ознаки легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Смерть ОСОБА_13 перебуває в прямому причинному зв`язку з наявним у нього одним сліпим проникаючим у грудну порожнину, колото-різаним пораненням грудної клітини з ушкодженням правої легені. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_11 виявилась гостра крововтрата.
Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, в яких кожен окремо, посилаються на необґрунтованість та незаконність вироку, просять його змінити шляхом перекваліфікації дії ОСОБА_10 з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України та призначити йому відповідне покарання за вказаною санкцією статті кримінального закону. Крім того, обвинувачений просить перерахувати строки його попереднього ув`язнення згідно ч.5 ст.72 КК України згідно закону №838VIII від 25.12.2015 року.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги; думку прокурора, представника потерпілої та потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок районного суду на відповідність його вимогам закону, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються дослідженими судом доказами.
В апеляційного суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідком в ході проведення досудового та судового розгляду в суді першої інстанції.
Доводи обвинуваченого та його захисника стосовно неправильної кваліфікації дій обвинуваченого судом першої інстанції, апеляційний суд визнає неспроможними, з огляду на таке.
Згідно з вироком суду ОСОБА_10 визнаний винним за ч.1 ст.115 КК України, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.
Для відмежування умисного вбивства (ст. 115 КК) від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), беруться до уваги докази щодо змісту та спрямованості умислу винного. Основним критерієм для такого відмежування є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві, на відміну від заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, її настання охоплюється умислом винного.
При цьому, питання про спрямованість умислу в кожному конкретному випадку має вирішуватися з урахуванням усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, його способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації заподіяних тілесних ушкоджень та причин припинення посягання.
Як убачається із вироку, суд першої інстанції на підтвердження доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, послався на: показання свідків; протокол огляду місця події від 15.08.2017 року; висновок експерта №938-2703/17 від 15.08.2017 року; висновок судово-медичної експертизи одягу ОСОБА_11 №469 від 28.08.2017 року; висновок судово-медичної експертизи кухонного ножа, вилученого при огляді місця події за адресою: АДРЕСА_2 ; висновок судово-психіатричної експертизи №113 від 03.10.2017 року.
Захисник та обвинувачений не заперечували під час апеляційного розгляду правильність відображення у вироку змісту допитаних судом свідків та доказів, досліджених під час судового розгляду. При цьому, в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченому ч. 1 ст. 115 КК, фактично визнав частково, а саме не заперечував факт заподіяння ножем тілесного ушкодження потерпілому, але заперечив наявність у нього умислу на заподіяння смерті потерпілого.

Перевіривши докази, на які суд послався у вироку, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про спрямованість умислу ОСОБА_10 саме на вбивство ОСОБА_11 .
Суд першої інстанції з достатньою повнотою надав відповідну оцінку дослідженим доказам, які обґрунтовано визнав належними, допустимими та достовірними, а в своїй сукупності достатніми та взаємопов`язаними для визнання обвинуваченого винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Апеляційний суд визнає безпідставними доводи сторони захисту відносно того, що у обвинуваченого був відсутній умисел на вбивство потерпілого, оскільки з висновків судових експертиз беззаперечно вбачається, що смерть потерпілого перебуває в прямому причинному зв`язку з наявним у нього одним сліпим проникаючим у грудну порожнину, колото-різаним пораненням грудної клітини з ушкодженням правої легені, а безпосередньою причиною смерті ОСОБА_11 є гостра крововтрата, від якої останній помер на місці події.
Апеляційний суд вважає, що спричинення одного ножового проникаючого удару у грудну клітку потерпілого, де знаходяться важливі органи життя людини, створювало безпосередню загрозу настання наслідку у виді смерті людини. При цьому, такий характер, локалізація тілесного ушкодження, знаряддя, яким воно заподіяне, дії обвинуваченого, який подолав опір потерпілого, вказують на наявність у винного умислу на спричинення смерті потерпілому.
Зокрема, висновки експерта, відповідно до яких на долонях потерпілого містилися різані поранення від контакту з лезом ножа, а також інші докази наведені у вироку, свідчать про те, при житті, зокрема в момент нанесення ОСОБА_10 удару ножем, потерпілий обома руками схопився за його лезо та намагався завадити пораненню, тобто намагався чинити опір незаконним діям обвинуваченого, але ОСОБА_10 , після нанесення удару, подолав спротив потерпілого та довів свій умисел до кінця. Такі дії обвинуваченого беззаперечно вказують на умисел останнього на вбивство потерпілого.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Першої судової палати ККС у складі Верховного суду, викладеної у постанові від 14.09.2021 року (справа №381/1869/18).
Визнавши обвинуваченого ОСОБА_10 винним та вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена останньому і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції не знайшов підстав для врахування обставини, які у відповідності до ст.66 КК України пом`якшують покарання, зокрема враховано підставу, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про невірне застосування судом при призначенні йому покарання положень ч.5 ст.72 КПК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року, то вони є безпідставними, з огляду на таке.
З матеріалів кримінального провадження №0002320 від 15.08.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України вбачається, що в зазначеному кримінальному провадженні відносно останнього. було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою та останній з 15.08.2017 року утримувався під вартою.
В оскарженому вироку суд вірно застосував положення ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону від 18.05.2017 року, оскільки зарахував в строк покарання ОСОБА_10 термін його попереднього ув`язнення у період з 15.08.2017 року включно по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.
Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_10 був взятий під варту в рамках даного кримінального провадження 15.08.2017 року, тобто в період дії ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №2046-VIII від 18 травня 2017 року), апеляційний суд вважає, що доводи обвинуваченого стосовно невірного застосування судом положень ч.5 ст.72 КК України, є необґрунтованими.

Істотних порушень вимог КПК, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на наведене, враховуючи положення ч.1 ст.404 КПК, оскільки апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не містять у собі доказів про існування підстав для скасування або зміни оскарженого вироку, у апеляційного суду, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412 КПК, відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2020 року, яким ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за ч.1 ст.115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, в той самий строк з дня вручення копії даної ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4