ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/673/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,,
при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0006182, за обвинуваченням:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 29.04.2015 року вироком Малиновського районного суду м. Одеса за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; 2) 23.10.2017 року вироком Приморського районного суду м. Одеса за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 13.02.2018 року по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_10 , перебуваючи в будинку по АДРЕСА_2 , в гостях у ОСОБА_8 , близько 01:00 год. 19.08.2019 року, зайшов в кімнату, де відпочивали ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , на підлозі поруч з тумбочкою, яка стояла поруч із ліжком, помітив ключі з брелоком центрального замка від автомобіля «Fiat Punto», 2014 року випуску, сірого кольору, номер кузову: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на праві власності належить ОСОБА_8 .
Помітивши ключі з брелоком від вищевказаного автомобіля, у ОСОБА_10 виник умисел, направлений на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом з метою покататися по масиву.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 без будь-якого на те дозволу зі сторони власника даного майна, підійшов до місця, де помітив на підлозі ключі з брелоком від вищевказаного автомобіля та, взявши їх з підлоги, направився на вихід з приватного будинку та у подальшому, підійшовши до припаркованого поруч із приватним будинком по пров. Франка,10 у м. Києві вищевказаного автомобіля «Fiat Punto», де в подальшому за допомогою брелока відчинив центральний запірний замок вказаного автомобіля та сів до його салону на місце водія. Після чого, вставивши ключ у замок запалення, провернувши його, запустив двигун та, увімкнувши передачу механічної коробки передач, поїхав кататися по масиву, тим самим без будь-якого на те дозволу зі сторони власника вказаного майна умисно, повторно, незаконно заволодів транспортним засобом автомобілем «Fiat Punto», який на праві власності належить ОСОБА_8 .
Після цього ОСОБА_10 , близько 01:20 год., перебуваючи за кермом вищевказаного автомобіля «Fiat Punto» та знаходячись за адресою м. Київ, вул. Левадна, 24, не впоравшись з керуванням, здійснив зіткнення з перешкодою, врізавшись у паркан приватного будинку, завдавши пошкодження вказаному транспортному засобу, які призвели до повної технічної непрацездатності, чим спричинив власнику вказаного майна значної матеріальної шкоди в сумі 215 265 грн. 70 коп.
ОСОБА_10 свою вину, за обставин, встановлених у мотивувальній частині вироку, визнав повністю, щиро розкаявся. Пояснив, що дійсно, він приїхав в гості до своїх знайомих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , всі разом відпочивали. Через деякий час ОСОБА_14 та ОСОБА_13 пішли спати. Коли він біля 01 години ночі 19.08.2019 року зайшов в кімнату, де спала ОСОБА_14 , то побачив на підлозі біля ліжка ключі від автомобіля потерпілої. Він вирішив покататись, але від`їхавши згадав, що в автомобілі замало пального та став вертатись додому, проте не впорався з керуванням та в`їхав у паркан. В подальшому подзвонив ОСОБА_15 , та запевнив, що все відшкодує, проте поліцію все одно викликали. Просив врахувати, що на даний час вся шкода відшкодована.
Обмежившись в судовому засіданні за згодою учасників судового провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України поясненнями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників судового провадження щодо визнання фактичних обставин, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і вважає доведеною винність ОСОБА_10 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, що завдало значної матеріальної шкоди, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 289 КК України.
Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, фактичні обставини справи та характер злочинного діяння, відсутність корисливого умислу, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав у повному обсязі.
Судом також враховуються і дані про особу обвинуваченого, який негативних характеристик з місця проживання не має, мешкає за місцем реєстрації, на спеціальних обліках не перебуває, офіційно не працює, маючи судимості за вчинення тяжких корисливих злочинів на шлях виправлення не став, та знову вчинив тяжкий умисний злочин, що свідчить про його підвищену соціальну небезпеку та стійку антисоціальну поведінку.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відносить щире каяття та відшкодування шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Посилання прокурора про необхідність врахування судом такої обтяжуючої покарання обставини як рецидив злочину є безпідставними, оскільки відповідно до положень ч. 4 ст. 67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. При цьому згідно відомостей, що містяться у вироках судів, долучених до матеріалів справи, ОСОБА_10 має судимість за ч. 2 ст. 186 КК України, а згідно другої примітки до статті 289 КК України під повторністю слід розуміти вчинення таких дій особою, яка раніше вчинила незаконне заволодіння транспортним засобом або кримінальне правопорушення, передбачене, зокрема, статтею 186 КК України.

При цьому дані щодо наявності у ОСОБА_10 судимості за ч. 3 ст. 186 КК України, на які послався прокурор в обвинувальному акті, свого підтвердження не знайшли, оскільки відповідних судових рішень, які би підтверджували вказану обставину, прокурором не надано, і згідно вироку Малиновського районного суду м. Одеса від 29.04.2015 року ОСОБА_10 засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України.

З огляду на викладене, враховуючи думку потерпілої, яка заявила про відсутність претензій до обвинуваченого, оскільки в ході судового розгляду він відшкодував спричинену матеріальну шкоду, та просила суворо не карати останнього, суд вважає, що виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами можливо тільки в умовах ізоляції обвинуваченого від суспільства, і тому обирає покарання у виді позбавлення волі, але у мінімальних межах, встановлених санкцією частини статті, не вбачаючи підстав для можливості його виправлення без реального відбування покарання або застосування більш м`якого розміру чи виду покарання.
При цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини.
Приймаючи до уваги відсутність в обвинуваченого корисливого умислу суд не призначає додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Враховуючи призначення ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, суд вважаючи підтвердженим наявність ризику переховування, з огляду на неодноразові неявки обвинуваченого в судові засідання без надання документів на підтвердження поважності причин неявки, а також з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, вважає за необхідне застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.
Питання речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369-371 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання відраховувати з моменту затримання ОСОБА_10 в порядку виконання вироку.
Зарахувати в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 19 серпня 2019 року до 07 лютого 2020 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили застосувати відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з роз`ясненням обов`язку з`являтися за кожною вимогою суду.
Покласти на ОСОБА_10 обов`язок повідомляти суд про зміну місця проживання строком на 2 місяці - до 14.02.2021 року.
Стягнути з ОСОБА_10 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 2355 грн. 15 коп.
Речовий доказ автомобіль «Fiat Punto», д.н.з. НОМЕР_2 залишити у власності потерпілої ОСОБА_8 .
Вирок суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення через Дарницький районний суд м. Києва з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий

Судді