Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2173/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 01 грудня 2021 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30 січня 2022 року включно та визначено заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 43780 грн., -

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального та матеріального права, без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Посилається на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та недоведеність прокурором їх існування. Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які прямі докази, які би вказували на вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 саме інкримінованого йому злочину. Вказує, що при постановленні ухвали судом не враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який має постійне місце проживання, працевлаштований, працює будівельником, одружений та має на утриманні малолітню дитину, тобто має міцні соціальні зв`язки. Вважає, що усі необхідні слідчі дії у кримінальному провадженні проведено, а тому відсутні будь-які виняткові обставини для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В ухвалі суду зазначено, що в провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження №0000042 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
У судовому засіданні 01 грудня 2021 року прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки строк дії запобіжного заходу спливає, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, його вік, а також наявність ризиків, передбачених пп.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та визначив розмір застави.
Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №295/2173/21, в провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження №0000042 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В ч. 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 196, 331 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину (ч.2 ст.186 КК України), за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.

Також судом враховано особу ОСОБА_8 , який раніше судимий за вчинення умисних злочинів, судимість за які не погашена, а також наявність ризиків, передбачених п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді даного провадження.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Вказання апелянтом на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та недоведеність прокурором їх існування, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зі змісту ухвали суду вбачається, що аналізуючи наведені прокурором ризики, які існували при обранні відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вони не зменшилися, а тому наявні підстави для продовження раніше застосованого запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 . Наведене відповідає вимогам ст. 199 КПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, який скоєно через п`ять місяців після звільнення з місць позбавлення волі, що може свідчити про сталу протиправну поведінку останнього, тобто наявність ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Зазначення апелянтом про те, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання, працевлаштований, одружений та має на утриманні малолітню дитину, не може свідчити про наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апелянта про необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки це не є предметом розгляду в даному провадженні, де вирішується питання обґрунтованості продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Вказання апелянтом на непомірний розмір застави, який визначений судом першої інстанції, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки розмір застави відповідно до п.2 ч.5 ст. 182 КПК України визначено у мінімальному розмірі. Крім того, розмір застави не впливає на правильність висновків суду щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, ухвала суду є законною та обґрунтованою, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 01 грудня 2021 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30 січня 2022 року включно та визначено заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 43780 грн без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: