ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2354/21 Справа № 192/795/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
особа, відносно якої застосовані
примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000085 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2021 року, якою застосовано відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, українця, громадянина України, неодруженого, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, інваліда 2 групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2021 року застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що, за обставин детально викладених в ухвалі суду першої інстанції, 18.04.2021 близько 16.40 години ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в приміщенні житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході сварки зі своїм вітчимом ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , керуючись раптово виниклим злочинним умислом, направленим на вбивство останнього, умисно, протиправно, не усвідомлюючи наслідки своїх дій, взяв із інвалідного візка кухонний ніж, підійшов до потерпілого ОСОБА_10 та наніс йому три удари ножем в область лівої частини грудної клітини та один удар ножем в спину. Внаслідок протиправних умисних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , відповідно до висновку експерта № 80-Е від 21.05.2021 отримав тілесні ушкодження у вигляді: численні колото-різані рани передньої поверхні тулуба з раньовими каналами, з темно-червоними крововиливами навколо, з ушкодженням серця, легенів, печінки, селезінки, а також задньої поверхні тулуба та голови, садно на нозі. Дефект (ушкодження) цілісності епікарда, субепікардіальної жирової клітковини та міокарда у серці. Скупчення еритроцитів в просвіті та стінках дефекта поміж кардіоміоцитами, вогнищевий інфільтруючий крововилив у субепікардіальній жировій клітковині стінки дефекта. Виражені дистрофічні зміни кардіоміоцитів, явища запальної реакції у стінках дефекта. Дефект (ушкодження) у печінці. Маси еритроцитів з домішкою фібрина та лейкоцитів у просвіті зазначеного дефекта, мікрогеморагії, прояви запалення у стінках дефекта. Ділянки інтраальвеолярних крововиливів, дистелектази та ділянки емфіземи у легенях. Недокрів`я, ознаки спазма деяких судин у міокарді. Нерівномірне кровонаповнення судин інших внутрішніх органів, кров в плевральній та черевній порожнинах, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, по признаку небезпеки для життя, які в даному випадку призвели до наступу смерті.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції змінити виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. В іншій частині ухвалу залишити без змін.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність. Так, відповідно до дослідженого судом першої інстанції висновку судово-психіатричної експертизи № 79 від 10.06.2021, ОСОБА_7 в період інкримінованого йому діяння страждав і в даний час страждає на хронічне психічне захворювання у формі виражених розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку складного ґенезу (перинатальна патологія, ЧМТ, епілепсія). Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період інкримінованого йому діяння. За своїм психічним станом в теперішній час ОСОБА_7 також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.
Отже, висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного застосування такого закону.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив задовольнити її в повному обсязі з підстав наведених у ній.
Особа, відносно якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7 та його захисник не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає їх достатньо обґрунтованими.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.
В силу вимог ч. 1 ст. 505 КПК України, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру підлягають встановленню, зокрема, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.
Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України, суд, окрім іншого, з`ясовує: чи мало місце суспільно небезпечне діяння; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння особою.
Виходячи із передбачених ст. 19 КК України критеріїв, осудною є особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, тоді як неосудна особа позбавлена такої здатності внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.
Згідно з положеннями статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.
Мотив злочину це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином.
Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб. Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини.
Враховуючи зазначене, особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.
Цих вимог закону судом не було дотримано в повному обсязі.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, висновку судово-психіатричної експертизи №79 від 10.06.2021 ОСОБА_7 у період інкримінованого йому діяння страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі виражених розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку складного ґенезу (перинатальна патологія, ЧМТ, епілепсія). Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло іспитованого ОСОБА_7 можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період інкримінованого йому діяння. За своїм психічним станом ОСОБА_7 у теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними, потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
Висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_7 скоїв суспільно небезпечне діяння у стані неосудності є правильними з огляду на наявність хронічного психічного захворювання, яким він страждав в період інкримінованого йому діяння та в даний час страждає, що позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними в період інкримінованого діяння, а також останній не може усвідомлювати свої дії та керувати ними і на сьогоднішній день, тому суд обґрунтовано, відповідно до вимог ч. 2 ст. 513 КПК України, застосував примусові заходи медичного характеру.
Водночас, суд першої інстанції помилково зазначив в своїй ухвалі про спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, мотив злочину, вмотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини і прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.
З цих підстав апеляційний суд вважає, що доводи прокурора підлягають задоволенню, а тому з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції необхідно виключити посилання на спрямованість умислу, мети і мотиву дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розгляді кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування судового рішення у провадженні, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2021 року, якою застосовано відносно ОСОБА_7 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом змінити.
Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4