Провадження № 1-кс/201/3136/2021
УХВАЛА
Іменем України
22 жовтня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Правобережної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_3 та користувача автомобіля ОСОБА_4 , розглянувши клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000894 від 18.10.2021 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду із вищевказаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив, що 18.10.2021 року до ВП № 5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_5 про те, що 18.10.2021 приблизно о 07.00 годині невідома особа, перебуваючи біля буд. 4 по пр. Героїв у м. Дніпро, таємно, шляхом вільного доступу, викрала майно.

18.10.2021 року відомості за даним фактом зареєстровано до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000894 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

В ході виїзду на місце події СОГ Відділення поліції №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області було встановлено, що біля будинку № 4 за адресою: м. Дніпро, по пр. Героїв знаходиться автомобіль Renault Kangoo, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрованого на ОСОБА_6 , за кермом вищевказаного автомобіля перебував ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому стало відомо, що вищевказаний громадянин 18.10.2021 приблизно о 06.00 год. перебуваючи за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, біля буд.4 побачив на обочині дороги поребрики розміром 500х200х60, які перебували на піддоні та є власністю ТОВ «БГ`АЛЬФАБУД». Після чого ОСОБА_4 таємно, шляхом вільного доступу взяв з піддону вищевказані поребрики в кількості 12 штук та поклав до автомобіля Renault Kangoo, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 зареєстрованого на ОСОБА_6 .

18.10.2021 під час огляду, проведеного в порядку ст. 237 КПК України, було вилучено:

- автомобіль Renault Kangoo, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , зареєстрованого на ОСОБА_6 ;

- ключ від автомобіля марки Renault Kangoo, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ;

- поребрики в кількості 12 шт. розміром 500х200х60.

Враховуючи викладене, та у зв`язку з тим, що вилучені вище предмети зберегли на собі сліди вчинення ними кримінального проступку, а також необхідністю з`ясувати обставини, що мають значення для кримінального провадження та необхідністю проведення судової товарознавчої експертизи для встановлення суми матеріальної шкоди завданої кримінальним проступком потерпілій стороні і містять в собі ознаки знаряддя вчинення кримінального проступку визнані речовими доказами і в подальшому будуть використовуватись для встановлення усіх обставин вчиненого кримінального проступку, з цією метою необхідно накласти арешт на тимчасово вилучене майно прокурор просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

Прокурор в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав і просив його задовольнити.

Користувач автомобіля ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечував, оскільки поребрики він не викрадав, а купив, і автомобіль він використовує в своїй роботі.

Відповідно до ст. 107 КПК України здійснювалося повне фіксування кримінального провадження за допомогою технічного засобу.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та додані до нього документи, приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що 18.10.2021 року до Відділення поліції № 5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_5 про те, що 18.10.2021 приблизно о 07.00 годині невідома особа, перебуваючи біля буд. 4 по пр. Героїв у м. Дніпро, таємно, шляхом вільного доступу, викрала майно.

18.10.2021 року відомості за даним фактом зареєстровано до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000894 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

В ході виїзду на місце події СОГ Відділення поліції №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області було встановлено, що біля будинку № 4 за адресою: м. Дніпро, по пр. Героїв знаходиться автомобіль Renault Kangoo, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрованого на ОСОБА_6 , за кермом вищевказаного автомобіля перебував ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому стало відомо, що вищевказаний громадянин 18.10.2021 приблизно о 06.00 год. перебуваючи за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, біля буд.4 побачив на обочині дороги поребрики розміром 500х200х60, які перебували на піддоні та є власністю ТОВ «БГ`АЛЬФАБУД». Після чого ОСОБА_4 таємно, шляхом вільного доступу взяв з піддону вищевказані поребрики в кількості 12 штук та поклав до автомобіля Renault Kangoo, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 зареєстрованого на ОСОБА_6 .

18.10.2021 року під час огляду, проведеного в порядку ст. 237 КПК України, було вилучено:

- автомобіль Renault Kangoo, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , зареєстрованого на ОСОБА_6 ;

- ключ від автомобіля марки Renault Kangoo, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ;

- поребрики в кількості 12 шт. розміром 500х200х60.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2021 року надано слідчому дозвіл на проведення огляду вищезазначеного автомобіля.

Дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Прокурор в своєму клопотанні зазначає мету накладання арешту збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно п.п 2, 3 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Органом досудового розслідування розслідується кримінальне провадження № 00000894 від 18.10.2021 року за ознаками складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Санкція вказаної статті не передбачає конфіскацію майна, наразі підозра нікому не пред`явлена, автомобіль не підлягає спеціальній конфіскації (адже, застосування спеціальної конфіскації у цьому випадку можливо у відповідності до ч. 1 ст. 96-1 КК України).

Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи: (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є притаманний всім статтям Конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2, 3 ч. 3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, про який ідеться в клопотанні, або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.

У кримінальному провадженні автомобіль, ключ від нього, свідоцтво про його реєстрацію та поребрики визнано речовим доказом.

Під час огляду в автомобілі знайдено поребрики в кількості 12 шт розміром 500х200х600, що належать ТОВ «БГ «Альфабуд», які, на думку органу досудового розслідування, викрав ОСОБА_4 , а тому, на думку слідчого судді, вищевказаний автомобіль є знаряддям вчинення злочину, отже з метою збереження речових доказів та запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, з метою забезпечення проведення судових експертиз, на вилучений автомобіль необхідно накласти арешт.

Отже, з матеріалів кримінального провадження вбачається правова підстава та достатність доказів для накладення арешту на тимчасово вилучений автомобіль та невід`ємні його частини ключ і свідоцтво про реєстрацію ТЗ і прокурором доведено необхідність такого арешту.

Слідчий суддя визнає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання неправомірного вибуття майна з власності та забезпечення кримінального провадження, та слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про те, що автомобіль та невід`ємні його частини ключ і свідоцтво про реєстрацію ТЗ є знаряддям кримінального проступку, тобто він має відношення до даного кримінального провадження, а його дослідження є необхідним для повного, швидкого, якісного проведення досудового розслідування, внаслідок чого необхідно накласти арешт на автомобіль.

Отже згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких дізнавачем (слідчим, прокурором) вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Таким чином, у клопотанні прокурора належним чином розкрито, яке відношення зазначене майно має саме до цього кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна як речового доказу є визначеним відповідно до вимог ст. 98 КПК України, оскільки постановою слідчого вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слідчий суддя вважає їх належними та допустимими, їх сукупність та взаємозв`язок між ними достатній для прийняття процесуального рішення про арешт майна.

Прокурор довів, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора.

Завдання, для виконання якого прокурор звертається із клопотанням, може бути виконане.

Незастосування арешту майна може привести до настання наслідків, що перешкоджатимуть збереженню речових доказів.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що автомобіль може бути використаний як речовий доказ у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 4 статті 173 КПК, у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Згідно із ст. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З урахуванням презумпції невинуватості, навіть наявність у особи процесуального статусу підозрюваного не означає обов`язкового і однозначного постановлення щодо неї обвинувального вироку. Відтак, навіть можливе застосування в майбутньому конфіскації автомобіля як виду покарання не пропорційне обмеженню права користування підозрюваним цим майном на стадії досудового розслідування.

На переконання слідчого судді, будь-які умисні зміни технічного стану автомобіля включаються в поняття «розпорядження» - правомірності власника.

Слідчий суддя звертає увагу, що право розпорядження - це забезпечена законом можливість власника визначати фактичну та юридичну долю речі: передавати її іншим особам у власність чи тимчасове володіння і користування, а в деяких випадках - і в розпорядження (договір комісії).

Зважаючи на встановлену наявність у автомобіля ознак речового доказу, завдання кримінального провадження і мета арешту не вимагають його недоторканості і збереження безпосередньо в тому стані, в якому він був виявлений під час вчинення кримінального правопорушення. Тобто звичайне зношення майна в природніх умовах не зашкодить його використанню з визначеною метою.

При прийнятті рішення слідчий суддя враховує і те, що володілець автомобіля вільно користувався ним і відповідно до довідки від 20.10.2021 року ТОВ «Бєлая бяроза» автомобіль використовується ОСОБА_4 для виробничих потреб.

Але на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні не закінчено. Автомобіль визнаний речовим доказом.

Відповідно до ст. 100 КПК України, речові докази можуть бути передані законному володільцю на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Автомобіль опечатаний слідчим, але зберігається під відкритим небом, біля будівлі ВП №5 ДРУП ГУНП, умови для гарантування його збереження відсутні.

Тому, зважаючи на відсутність даних щодо порушених інших кримінальних проваджень, в яких фігурує вказаний автомобіль, а також того, що в рамках даного кримінального провадження не всі слідчі дії з вказаним автомобілем проведені, з урахуванням особи ОСОБА_4 ,який працює офіційно і використовує в своїй роботі автомобіль, на який прокурор просить накласти арешт, слідчий суддя вважає за необхідне накласти арешт на автомобіль шляхом позбавлення права на розпорядження і вважає за можливе передати автомобіль ОСОБА_4 на відповідальне зберігання до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

Так, прокурором доведено, що автомобіль та невід`ємні його частини ключ і свідоцтво про реєстрацію ТЗ - мають значення для досягнення цілей кримінального провадження, автомобіль є засобом вчинення кримінального проступку, з вилученим майном потрібно проводити в подальшому слідчі та процесуальні дії, що обумовлюють необхідність обмеження (арешту) у виді позбавлення права на розпорядження майном, оскільки це сприятиме досягненню мети швидкого, повного, неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, зокрема, привести до його знищення.

А тому в цій частині клопотання підлягає задоволенню.

Що стосується поребриків в кількості 12 шт розміром 500х200х600, що належать ТОВ «БГ «Альфабуд», то прокурором не доведено необхідність накладання на них арешту, а тому в цій частині слідчий суддя відмовляє.

Керуючись ст.ст. 110, 168-169, 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_3 задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом позбавлення права на розпорядження до скасування у встановленому КПК України порядку на автомобіль Renault Kangoo, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , користувачем якого є ОСОБА_4 , а також ключ від вказаного автомобілю та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

У задоволенні клопотання у іншій частині відмовити.

Зобов`язати уповноважену особу органу досудового розслідування, прокурора у кримінальному провадженні або іншу уповноважену особу негайно передати автомобіль Renault Kangoo, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , а також ключ від вказаного автомобілю та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на відповідальне зберігання ОСОБА_4 .
Зобов`язати ОСОБА_4 надавати доступ до автомобіля за першою вимогою для проведення слідчих дій.

Слідчому/дізнавачу ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області попередити ОСОБА_4 під розпис про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України в разі вчинення будь-яких незаконних дій щодо арештованого автомобіля.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
У відповідності до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особами, що були відсутні при її проголошенні, в той же строк з моменту отримання її копії. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Підстави для скасування арешту майна визначені в ст. 174 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1