УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в межах кримінального провадження №0000439 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 вересня 2021 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Сманжелинськ Челябінської області РФ, росіянки, громадянки України, незаміжньої, офіційно непрацюючої, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

-якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 до 01.11.2021року включно.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу якою обрати більш м`який запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_6 у вигляді нічного домашнього арешту.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_6 залишений попередній тримання під вартою, подовжено строк дії запобіжного заходу на шістдесят днів до 01 листопада 2021 року включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що обвинувачена ОСОБА_6 не вчиняла інкриміноване їй кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України. Вказує, що судом не прийнято до уваги те, що обвинувачена має постійне місце проживання та має на утриманні сина інваліда, за яким доглядає, матір і брата. Вважає за можливе застосувати до обвинуваченої більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває обвинувальний акт №0000439 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України: можливість обвинуваченої переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 вересня 2021 року задоволено клопотання прокурора. Продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 до 01 листопада 2021 року. Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченої під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває обвинувальний акт №0000439 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України: можливість обвинуваченої переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 , суд, пославшись на відомості, що характеризують особу обвинуваченої, обставини вчинення кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке їй загрожує у разі визнання її винною, прийшов до висновку, що продовжують існувати ризики передбачені п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченої під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років. Судове провадження на даний час триває.

Крім того, наявний ризик переховування обвинуваченої від суду через тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою за вчинений тяжкий злочин, а також ризик знищити чи спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно вплинути на потерпілу, свідків, допит яких у судовому засіданні здійснено ще не було, з метою зміни їх показів.

Вищенаведені підстави підтверджують наявність ризиків, передбачених, ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому висновок суду першої інстанції про наявність зазначених ризиків є вірним.

Також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянта в частині необґрунтованості висновків суду першої інстанції про наявність достатніх підстав вважати що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості злочину та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченої ОСОБА_6 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення виконання нею процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Посилання захисника на те, що обвинувачена має на утриманні сина інваліда, матір та брата, з огляду на характер, обставини та велику суспільну небезпечність кримінального правопорушення, в якому вона обвинувачується, не зменшують встановлених ризиків та не є визначальними аргументами, які б давали можливість обрати обвинуваченій запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 вересня 2021 рпоку, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: