Справа № 487/6905/20
Провадження № 1-кп/487/400/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.11.2021 року місто Миколаїв
Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_6 за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000203 від 27.07.2020 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Заводського районного суду міста Миколаєва перебуває обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000203 від 27.07.2020 року, відносно ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 190 КК України.
Прокурором Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_6 заявлено клопотання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
В обґрунтування клопотання про обрання запобіжного заходу зазначено, що у підготовчі судові засідання, призначені на 26.11.2020, 08.12.2020, 16.12.2020, обвинувачений ОСОБА_5 не з`являвся, про час, дату та місце судових засідань був повідомлений належним чином, причини своєї неявки до зали судового засідання суду або прокурору не повідомив; примусовий привід не виконувався у зв`язку із відсутністю останнього за місцем його реєстрації. На підставі зазначеного, 16.12.2020 прокурором заявлено клопотання про оголошення обвинуваченого ОСОБА_5 в розшук та зупинення судового провадження до його розшуку. 23.02.2021 року на виконання ухвали суду про розшук, оперативними працівниками ВКП Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області було встановлено місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_5 та 26.02.2021 призначено підготовче судове засідання, на яке обвинувачений знову не з`явився, у зв`язку із чим прокурором знову заявлено клопотання про застосування до обвинуваченого примусового приводу. В наступні судові засідання, призначені на 16.03.2021 та 07.04.2021, привід обвинуваченого ОСОБА_5 не було виконано у зв`язку із відсутністю останнього за місцем його реєстрації та фактичного мешкання, його місцезнаходження на теперішній час невідомо. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час судового розгляду вказаного кримінального провадження встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є необхідність подальшого запобігання можливостей переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, яке, відповідно до вимог ч. 4 ст. 12 КК України, є нетяжким злочином та за яке передбачено покарання у вигляді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, виправних робіт на строк від одного до двох років, обмеження волі на строк до п`яти років, позбавлення волі на строк до трьох років. Вищенаведене дає підстави вважати, що обвинувачений, з метою ухилення від кримінального покарання, може зникнути з місця проживання та ухилятися від суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України. В обґрунтування п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, в останній раз 29.11.2019 Заводським районним судом міста Миколаєва за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від призначеного йому покарання з іспитовим строком на 1 рік, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно, в період іспитового терміну, вчинив повторно кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, офіційно не працевлаштований, не має стабільного джерела доходів та схильний вчиняти інші кримінальні правопорушення. Вищевказані обставини дають стороні обвинувачення достатньо підстав вважати, що обрання іншого, менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної поведінки ОСОБА_5 щодо виконання ним своїх процесуальних обов`язків та не дає можливості запобігти вищезазначеним ризикам. Застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки не є можливим у зв`язку з відсутністю у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків з особами, що заслуговують довіру та можуть поручитись за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду. Застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ніяким чином не перешкоджає обвинуваченому вчинити інші кримінальні правопорушення, переховуватись від суду. Застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не є можливим у зв`язку із відсутністю останнього за місцем його реєстрації та фактичного мешкання, про що свідчать рапорти оперуповноважених ВКП Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області про неможливість встановлення місцезнаходження обвинуваченого та доставки його в судові засідання. Вік, стан здоров`я та сімейний стан ОСОБА_5 не перешкоджають його утриманню в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор».
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та наполягала на його задоволенні.
Захисник ОСОБА_4 у судовому засідання проти задоволення клопотання заперечувала у зв`язку із недоведеністю ризиків, зазначених у клопотанні, та недоведеністю неможливості застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу з огляду на особу обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника, просив обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавлення волі, зазначив про відсутність намірів переховування.
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).
Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Пунктом 2 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 КПК України, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину;
При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_5 будучі раніше судимим, в останній раз 29.11.2019 Заводським районним судом міста Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від призначеного йому покарання з іспитовим строком на 1 рік, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно, в період іспитового терміну, вчинив корисливе кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Так, 25.07.2020, приблизно о 10 годині 00 хвилин, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , зустрівшись із свідком ОСОБА_7 , знаходився напроти будинку №83 по вулиці Шосейній у місті Миколаєві, Миколаївської області, де помітив у останнього мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy J3», який належить потерпілому ОСОБА_8 та перебував у тимчасовому користуванні у свідка, після чого ОСОБА_5 вирішив шахрайським шляхом заволодіти вказаним мобільним телефоном.
Реалізуючи свій злочинний, корисливий, протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, з корисливих мотивів, діючи умисно, повторно, з метою власного незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, ОСОБА_5 , під приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив у свідка ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy J3», на що свідок погодився та добровільно передав зазначений мобільний телефон.
Після цього, ОСОБА_5 , отримавши мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy J3», вартістю 1311 гривень 75 копійок, який належить потерпілому ОСОБА_8 , не маючи на меті повертати позичене, зловживаючи довірою свідка ОСОБА_7 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Своїми умисними, протиправними діями, що виразилися у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненому повторно, ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на суму 1311 гривень 75 копійок.
Вказані дії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.
При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).
Згідно ч. 2 ст. 190 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.
У підготовчі судові засідання, призначені на 26.11.2020, 08.12.2020, 16.12.2020, обвинувачений ОСОБА_5 не з`являвся, про час, дату та місце судових засідань був повідомлений належним чином, причини своєї неявки до зали судового засідання суду або прокурору не повідомив; примусовий привід не виконувався у зв`язку із відсутністю останнього за місцем його реєстрації.
Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 16.12.2020 року було оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_5 ; кримінальне провадження зупинено до розшуку обвинуваченого.
23.02.2021 року до Заводського районного суду міста Миколаєва від Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення про те, що громадянин ОСОБА_5 був встановлений на території міста Миколаєва, та у зв`язку з відсутністю відносно нього запобіжного заходу та дозволу на затримання з метою приводу, від ОСОБА_5 було відібрано зобов`язання про явку до суду.
Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 23.02.2021 року відновлено кримінальне провадження за №1-кп/487/400/21 відносно ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 190 КК України; призначено підготовче судове засідання на 26.02.2021 року, на яке обвинувачений знову не з`явився, у зв`язку із чим прокурором знову заявлено клопотання про застосування до обвинуваченого примусового приводу.
В наступні судові засідання, призначені на 16.03.2021 та 07.04.2021, привід обвинуваченого ОСОБА_5 не було виконано у зв`язку із відсутністю останнього за місцем його реєстрації та фактичного мешкання, його місцезнаходження невідомо.
Ухвалою суду від 07.04.2021 року обвинуваченого ОСОБА_5 було оголошено в розшук та надано дозвіл на затримання з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
03.11.2021 року провадження у справі було відновлено.
Отже, з урахуванням наведених обставин пред`явленого обвинувачення за ч. 2 ст. 190 КК України, а також враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, суд вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений може переховуватись від суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, доведено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, в останній раз 29.11.2019 Заводським районним судом міста Миколаєва за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від призначеного йому покарання з іспитовим строком на 1 рік, повторно, в період іспитового терміну, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Зазначене свідчить про можливість, у разі не застосування відповідних обмежень, продовження та повторення протиправної поведінки шляхом вчинення інших кримінальних правопорушень.
Метою запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КПК України, у разі визнання винним у якому йому загрожує покарання до у вигляді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років. Також судом враховуються: вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 , який народився у 1991 році; на обліку за станом здоров`я не перебуває, зі слів проходив лікування з приводу наркотичної залежності, інвалідність не встановлювалась. Крім того, судом враховуються: міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його проживання, а саме: ОСОБА_5 має місце мешкання за яким проживає з матір`ю та вітчимом, зі слів має цивільну дружину та дитину, які мешкають окремо та яких він утримує. ОСОБА_5 має професійно-технічну освіту, за місцем мешкання характеризується задовільно, офіційно не працевлаштований. Повідомлень про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення не має, раніше неодноразово засуджувався; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується ОСОБА_5 , складає 1311 гривень 75 копійок; потерпілим заявлено позов щодо відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 4000 гривень та моральної шкоди у сумі 10000 гривень.
Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_5 на свободу.
Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки.
Доводи, наведені стороною захисту, зазначених висновків суду не спростовують.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.
В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 КПК України будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 4 ст. 183 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 КПК України.
При застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків. У разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення. (ч. 3 ст. 182 КПК України).
Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч. 4 ст. 182 КПК України).
Згідно п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 КПК України, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. (ч. 7 ст. 182 КПК України).
Розмір застави, з одного боку, повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обв`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.
З урахуванням конкретних обставин інкримінованого кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого ОСОБА_5 , даних про його особу та встановлених під час розгляду клопотання ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для визначення застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який достатньою мірою гарантує виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірним для нього, оскільки застава у меншому розмірі враховуючи характер та специфіку інкримінованих діянь, неодноразове оголошення ОСОБА_5 у розшук в межах даного кримінального провадження, розмір шкоди, за якими ОСОБА_5 оголошено про підозру та пред`явлено обвинувачення, не здатна забезпечити належне виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків.
У разі внесення застави згідно ч. 5 ст. 194 КПК України суд вважає за необхідне зобов`язати обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду, а також виконувати обов`язки, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 186, 193, 194, 331, 376 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» строком до 01.01.2022 року включно.
Визначити розмір застави, після внесення якої обвинувачений ОСОБА_5 повинен бути звільнений з-під варти, в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 47580 (сорок сім тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень.
У разі звільнення під заставу, зобов`язати ОСОБА_5 виконувати наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду;
- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, а саме: міста Миколаєва, без дозволу прокурора або суду;
- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити та попередити ОСОБА_5 , що з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
У разі якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.
За невиконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, на обвинуваченого може бути накладено грошове стягнення у розмірі: від 0,25 до 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого, прокурора; від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого судді, суду.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.
Повний текст ухвали оголошено 04.11.2021 року.
Слідчий суддя ОСОБА_1