06.10.2020
Справа № 522/9833/19
Провадження 1-кп/522/76/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальні акти у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001201 та №0000616 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 190 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли обвинувальні акти у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 190 КК України.

В судовому засіданні захисником ОСОБА_5 , заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу відносно обвинувачуваного ОСОБА_3 з тримання під вартою на домашній арешт мотивуючи його тим, що обвинувачений раніше не судимий, добровільно відшкодував потерпілим завдану шкоду, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, протягом тривалого часу перебуває під вартою, ризики які стали підставою для обрання йому міри запобіжного заходу значно зменшилися.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання в зв`язку з його необґрунтованістю.

Обвинувачений ОСОБА_3 , підтримав клопотання захисника щодо зміни йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку учасників процесу, суд вважає що воно підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 190 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.9 листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.04.2013р. № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», виключно (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладеним на нього процесуальних обов`язків.

Крім цього, вищезазначений лист ВССУ посилається на правову позицію ЄСПЛ в рішенні у справі « Харченко проти України». Відповідно до п.71 якого практика тримання обвинувачених під вартою виключно на підставі того, що обвинувальний висновок подано до суду першої інстанції, є порушенням пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та є несумісною з принципом юридичної визначеності та принципом захисту від свавілля, принципу верховенства права. Що відображено у рішенні ЄСПЛ у справі «Єлоєв проти України» ( 974_433) ( Yeloyev v. Ukraine), №17283/02, п.50, від 06 листопада 2008 року).
Також практика ЄСПЛ встановлює, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення обвинуваченим тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але при цьому, Суд неодноразово зазначив, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою ( рішення у справі « Єчус проти Литви»).
У своїх рішеннях ЄСПЛ також звертає увагу на те, що тяжкість злочину, вчиненого обвинуваченим та ризик його ухилення від слідства чи суду залишається єдиними підставами для відмови суду у задоволенні клопотань про звільнення. Проте згідно з п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому прокурор у своєму клопотанні має навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою, які мають бути чітко сформульовані ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1998 року у справі « І.А. проти Франції).
На цей час не встановлено виняткових обставин, які б виправдовували подальше обмеження права обвинуваченого на життя та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

При зміні міри запобіжного заходу ОСОБА_3 , суд враховує, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані судом при обранні йому міри запобіжного заходу, на теперішній час значно зменшилися.

Вирішуючи питання про зміну ОСОБА_3 запобіжного заходу суд також враховує, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим; вік та стан його здоров`я ; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію; майновий стан; наявність судимостей.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки на території м. Одеси та постійне місце проживання, позитивно характеризується, добровільно відшкодував завдану шкоду потерпілим.

Відповідно до статті 12 «Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права» кожна людина має право на медичну допомогу та медичний догляд у разі хвороби. Це невід`ємне право людини знайшло відображення у частині першій ст. 49 Конституції, яка наголошує, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

При цьому, метою застосування запобіжного заходу ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту, є запобігання спробам переховуватися від суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.

Вважаю, що захисником, під час розгляду клопотання, надано достатньо доказів, для зміни обвинуваченому ОСОБА_3 міри запобіжного заходу з покладенням на нього процесуальних обов`язків передбачених ст. 194 КПК України.

З урахуванням вищевикладеного, оцінюючи всі встановлені обставини, суд приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 під час судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 331, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 міри запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.

Змінити ОСОБА_3 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, за адресою: АДРЕСА_2 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України:

- прибувати до прокурора, суду за першою вимогою;

- не залишати місце проживання, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу прокурора або суду;

- утримуватись від спілкування з потерпілими, свідками, по кримінальному провадженню з метою уникнення впливу на зазначених осіб щодо зміни свідчень.

ОСОБА_3 звільнити з-під варти в залі суду.

Строк дії ухвали обчислюється з моменту її оголошення, тобто з 06.10.2020 р. та припиняє свою дію 04.12.2020 р.

Виконання ухвали покласти на прокурорів з групи прокурорів у кримінальному провадженні.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_3 , прокурору та направити уповноваженій службовій особі місць ув`язнення.

Суддя: