Справа № 947/5461/22
Провадження № 1-кс/947/2147/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.02.2022 року

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м.Одесі клопотання дізнавача СД ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000178 від 11.02.2022 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, 10.02.2022 року до ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення оператора «102», що 10.02.2022 року близько о 17:08 годин що за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова 5, на території ТСЦ 5141 в Одеській області під час огляду транспортного засобу марки «MersedesBenz» модель «Е350»VIN: НОМЕР_1 з д.н.з.: НОМЕР_2 в кузові чорного кольору та документів на вище вказане авто було виявлено ознаки підробки. (ЄО3438)
При перевірки вказаного автомобіля в ТСЦ № 5141 було отримано позитивний результат та встановлено, що VIN: НОМЕР_1 вищевказаного автомобіля перебуває в активному розшуку в Інтерпол

Під час ознайомлення з документами на автомобіль марки «Mersedes Benz» з д.н.з.: НОМЕР_2 , які надала власник ОСОБА_5 , виникли підозри вважити, що надані ним документи містять ознаки підробки.

Враховуючи, що на місці проведення вищевказаних слідчих дій, зберігалися сліди кримінального проступку, з метою подальшого експертного дослідження, а також з метою виключення можливості пошкодження, втрати та зникнення речових доказів в подальшому вважаю за необхідне накласти арешт.

Дізнавач зазначає, що майно яке було виявлено та вилучено в ході огляду місця події, 08.09.2021 за адресою: м. Одеса,вул. Академіка Корольова, 5, є предметом вчинення злочину, з метою недопустимості подальшого розпорядження, до з`ясування всіх обставин скоєння кримінального проступку, що у подальшому ускладнить встановлення істини та проведення необхідних слідчих дій та експертного дослідження необхідно накласти арешт на вищезазначене майно.

Дізнавач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд клопотання у його відсутність.

Відповідно до рапорту дізнавача, власник майна повідомлена про дату та час розгляду клопотання, від участі у судовому засіданні відмовилась.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вважаю, що клопотання дізнавача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Також, слід зазначити, що у своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до абзацу 1 ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
З поданого клопотання вбачається, що досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження здійснюється за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

В даному клопотанні дізнавач зазначає, що майно яке було виявлено та вилучено в ході огляду місця події, 08.09.2021 за адресою: м.Одеса, вул. Академіка Корольова, 5, в тому числі автомобіль марки «Mersedes Benz» з д.н.з.: НОМЕР_2 є предметом вчинення злочину, тому з метою недопустимості подальшого розпорядження, до з`ясування всіх обставин скоєння кримінального проступку, що у подальшому ускладнить встановлення істини та проведення необхідних слідчих дій та експертного дослідження необхідно накласти арешт на вищезазначене майно.

Однак, ні в клопотанні, ні в доданих до клопотання матеріалах, дізнавачем жодним чином не обґрунтовується можливість досягнення завдань застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, при дослідженні матеріалів, наданих з клопотання, було встановлено, що вищезазначене майно, на яке дізнавач просить накласти арешт не визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, тобто дізнавачем у клопотанні не доведено, що зазначене майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, як доказ у кримінальному провадженні, тобто який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Окрім того, у кримінальному провадженні жодній особі не пред`явлено підозру, цивільний позов не заявлено, а тому не існує підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Також, у даному випадку не передбачено спеціальної конфіскації майна.

На підставі викладеного, враховуючи, що слідчим не обґрунтовано необхідність в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання дізнавача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання дізнавача СД ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000178 від 11.02.2022 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1