У Х В А Л А
Справа № 338/1346/21

13 січня 2022 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1

з участю : секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

предст. органу пробації ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани клопотання начальника Івано-Франківського районного сектору № 1 філії Державної установи "Центр пробації" в Івано-Франківській області ОСОБА_4 про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, із середньою освітою, не одруженого, громадянина України, засудженого 22 жовтня 2019 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання згідно зі ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

в с т а н о в и в :

Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2019 року ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

До суду поступило подання начальника Івано-Франківського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області для вирішення питання про звільнення ОСОБА_5 від покарання, призначеного вироком суду.

Подання обґрунтоване тим, що 02 грудня 2019 року до органу пробації надійшов на виконання вказаний вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2019 року, який набрав законної сили 22 листопада 2019 року та цього ж дня був узятий до виконання. 04 грудня 2019 року із засудженим була проведена бесіда профілактичного характеру, роз`яснено порядок та умови відбування покарання та наслідки ухилення від відбування покарання, про що відібрано підписку, встановлено дні явки на реєстрацію, а також попереджено про відповідальність у разі порушення порядку та умов відбування покарання з випробуванням згідно з чинним законодавством.

Засуджений під час перебування на обліку не допускав порушення порядку та умов відбування покарання з випробуванням, своєчасно з`являвся на виклики та реєстрацію, до адміністративної відповідальності не притягувався. На даний час ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні в період іспитового строку нового кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, проте його вина не доведена і не встановлена обвинувальним вироком суду. Оскільки іспитовий строк закінчився, просить звільнити засудженого від покарання, призначеного вироком суду.

В судовому засіданні начальник Івано-Франківського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області ОСОБА_4 подання підтримав з підстав, викладені у ньому.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні просив подання задовольнити та звільнити його від призначеного покарання.

Прокурор в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення подання. Зазначила, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень у період іспитового строку обвинувальним вироком не встановлена, тому після закінчення іспитового строку засудженого слід звільнити від покарання, призначеного вироком суду.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та матеріали особової справи засудженого, суд вважає, що подання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.2 закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст.7 закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Статтею 8 КПК України закріплено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.1 ст.78КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.537КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2019 року ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

З наданих суду матеріалів встановлено, що засуджений у період іспитового строку покладені на нього судом обов`язки виконав, за місцем проживання характеризується позитивно.

На розгляді у Богородчанському районному суді Івано-Франківської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 17 червня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 20000166 щодо ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до положень ст.8 Конституції України визнається і діє верховенство право, а норми Основного Закону є нормами прямої дії.

Згідно з вимогами ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Принцип презумпції невинуватості закріплений у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У цьому аспекті слід зазначити, що правильне розуміння вимог Конвенції розкривається у рішеннях Європейського суду з прав людини, що містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав. Так, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Крім того, Європейський суд у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайжану» зазначив, що презумція невинуватості, втілена в п.2 ст.6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку.

Аналогічні висновки Європейський суд подав у справах «Шагін проти України», «Грабчук проти України».

Враховуючи те, що іспитовий строк у ОСОБА_5 закінчився, він покладені на нього судом обов`язки виконав, винуватість засудженого у вчиненні інших кримінальних правопорушень в період іспитового строку обвинувальним вироком не встановлена, тому його слід звільнити від призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки за вироком Івано-Франківського міського суду від 22 жовтня 2019 року.

На підставі ч.1 ст. 78 КК України, керуючись ст. 537 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Подання начальника Івано-Франківського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області про звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від покарання, призначеного йому вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2019 року за ч.2 ст. 186 КК України, у виді 4 років позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1