233 № 233/2440/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2021 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого

судді : ОСОБА_1 ,

за

участю

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка, Донецької області, в рамках окремої процесуальної дії «питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000247 від 23 лютого 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , оскільки не перестали існувати обставини та ризики, які були раніше враховані при вирішенні питання щодо обрання та продовження запобіжного заходу останньому, яке підтримав в судовому засіданні та наполягав на його задоволенні, вважаючи, що інший та більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 під час розгляду даного кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора, посилаючись на те, що ризики, зазначені у клопотання прокурора є безпідставними та необґрунтованими, просив змінити йому запобіжний захід на такий, як домашній арешт за місцем його реєстрації..

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 сама по собі не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризик переховування від суду, вказаний у клопотанні прокурора є безпідставним, а ризик впливу на свідків необґрунтованим. Також вказав, що посилання прокурора на характеристику обвинуваченого ОСОБА_5 , яку склав дільничий є неактуальною. Крім того зазначив, що у обвинуваченого ОСОБА_5 наявні соціальні зв`язки, оскільки він має матір та бабусю, у зв`язку з чим просив змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за місцем реєстрації.

Вислухавши думку учасників судового засідання, суд встановив наступне.

За загальними правилами статті 331КПК України у разі спливу строку утримання обвинуваченого під вартою, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не перевищує двох місяців.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 липня 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05 вересня 2021 року включно.

На поточний час судове провадження відносно ОСОБА_5 не завершено та завершити до закінчення строку тримання під вартою останнього, тобто до 05 вересня 2021 року не можливо, у зв`язку із необхідністю проведення відповідних процесуальних дій судового слідства.

Рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЧ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178КПК України, зокрема тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення /зменшення/ ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Тримання під вартою, згідно з ч.1 ст.183КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.177КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.177КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 вказаної статті Закону.

Обговоривши з учасниками кримінального провадження питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , суд вважає, що на час розгляду справи не зникли підстави вважати про існування ризиків, передбачених у п.1,3 ч.1 ст.177КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 може спробувати: переховуватися від суду, що підтверджується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, суворість покарання за які передбачена у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічним позбавленням волі, що може бути визнане обвинуваченим ОСОБА_5 більш небезпечним ніж втеча, оскільки останній, офіційно не працевлаштований, не одружений, дітей не має, офіційного доходу не має, соціально не адаптований, за місцем мешкання характеризується з негативного боку та є підстави вважати, що обвинувачений може виїхати за кордон. Також, обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, в додатковому допиті яких може виникнути потреба, оскільки судове слідство за даним кримінального провадження на теперішній час триває, а тому ОСОБА_5 може чинити тиск на свідків шляхом переконання, залякування чи погрозами з метою зміни останніми показань під час судового розгляду на свою користь, задля уникнення можливого покарання за інкриміновані кримінальні правопорушення.

Разом з тим, суд, приймаючи до уваги заперечення та посилання сторони захисту щодо безпідставності та необґрунтованості ризиків, вказаних у клопотанні, враховуючи особу обвинуваченого та інші обставини кримінального провадження, вважає доводи прокурора більш слушними та достатніми для переконання, а тому погоджується із стороною обвинувачення, що існуючі вищенаведені ризики, передбачені ст.177КПК України, унеможливлюють зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу на більш м`який, який, як і раніше так, і наразі, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 ..

До того ж посилання захисника на наявність у обвинуваченого соціальних зв`язків, само по собі не може бути підставою для зміни запобіжного заходу на домашній арешт.

Також, обґрунтовуючи доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує конвенційну судову практику, в якій вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку, коли така особа обвинувачується у вчиненні злочину: ризик того, що особа не з`явиться до суду; ризик того, що підозрюваний (обвинувачений), у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (справа «Пірузян проти Вірменії»).

Тож, зазначені та встановлені судом ризики виправдовують продовження обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, суд враховує, правову позицію Європейського суду з прав людини викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, де Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

При цьому продовження застосованого запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризику переховування від суду, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_5 , судом на теперішній час не встановлено.

Враховуючи, що кримінальне провадження неможливо завершити до закінчення строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу, тобто до 05 вересня 2021 року, суд, не роблячи передчасних висновків щодо вини обвинуваченого ОСОБА_5 , не даючи оцінки зібраним доказам, приймаючи до уваги тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним у його скоєнні; дані про особу обвинуваченого, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, зазначені у ч.1 ст.177КПК України, суд вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 на строк шістдесят днів.

За таких підстав, суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню, тоді як у задоволенні клопотання сторони захисту слід відмовити.

З урахуванням ч.4 ст.183КПК України, зокрема того, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке спричинило загибель людини, підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні немає.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора задовольнити.

В задоволенні клопотання сторони захисту відмовити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115КК України, на строк 60 днів до 30 жовтня 2021 року включно.

Обвинуваченого ОСОБА_5 тримати під вартою в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)».
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору, а також направити начальнику ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)».
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення, а особою, яка тримається під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1