ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 576/2972/18 Номер провадження 11-кп/814/500/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2020 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Новослобідське Путивльського району Сумської області, громадянки України, освіта вища, працюючої секретарем Глухівської міської ради Сумської області, заміжньої, на утриманні двоє малолітніх дітей, раніше не судимої, проживаючої: АДРЕСА_1
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 161 КК України, -
за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , в режимі відеоконференції , -

потерпілої ОСОБА_9 , в режимі відеоконференції,-

обвинуваченої ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,-

захисника ОСОБА_10 в режимі відеоконференції,-

у с т а н о в и л а:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2020 року ОСОБА_7 виправдано за частиною другою статті 161 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення нею цього кримінального правопорушення. Речові докази по справі - залишено в матеріалах справи.

До постановлення вироку, ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 3 грудня 2020 року ОСОБА_7 було звільнено від кримінальної відповідальності за ст.172 ч.1 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно неї в цій частині закрите.

Відповідно до обвинувального акта , органом досудового розслідування ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні злочину , за таких обставин.

Так , відповідно до рішення Глухівської міської ради сьомого скликання від 10.11.2015 №1 «Про обрання секретаря Глухівської міської ради сьомого скликання» та розпорядження Глухівського міського голови ОСОБА_11 № 137-К від 11.11.2015 «Про секретаря міської ради ОСОБА_7 », з 11.11.2015 вона приступила до здійснення повноважень секретаря Глухівської міської ради сьомого скликання і їй присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування у межах IV категорії посад, визначених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у разі звільнення з посади сільського, селищного, міського голови у зв`язку з достроковим припиненням його повноважень або його смерті, а також у разі неможливості здійснення ним своїх повноважень повноваження сільського, селищного, міського голови здійснює секретар відповідної сільської, селищної, міської ради.

Розпорядженнями Глухівського міського голови № 55-ОД від 25.02.2016, № 13 З-ОД від 13.06.2016, № 239-ОД від 20.10.2016, №261-ОД від 16.11.2016, № 242-ОД від 28.11.2017 та № 155-ОД від 04.09.2018 здійснено розподіл обов`язків між міським головою, секретарем міської ради, заступниками міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради, керуючою справами виконавчого комітету міської ради, а також передбачено, що секретар Глухівської міської ради ОСОБА_7 заміщує Глухівського міського голову, який є головною посадовою особою територіальної громади населених пунктів Глухівської міської ради: міста Глухів та села Сліпород та виконує свою роботу відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Отже, обвинувачувана ОСОБА_7 , з 11.11.2015 займаючи посаду секретаря Глухівської міської ради Сумської області, а на період відсутності Глухівського міського голови - виконуючою обов`язків Глухівського міського голови, маючи 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування у межах IV категорії посад, у відповідності до положень ч.ч.2,4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обіймає посаду пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, а тому є службовою особою в розумінні ч. 3 ст. 18 КК України.

На підставі розпорядження Глухівського міського голови № 55 p/к від 28.04.2001 з 03.05.2001 потерпіла ОСОБА_9 призначена на посаду начальника управління праці та соціального захисту населення Глухівської міської ради та їй присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах 5 категорії посад.

25.10.2015 ОСОБА_9 була обрана депутатом Глухівської міської ради сьомого скликання від політичної партії «Воля народу», а в подальшому увійшла до фракції «Воля народу» Глухівської міської ради, яка фактично перебувала в опозиції до керівництва Глухівської міської ради.

Тоді ж ОСОБА_7 була обрана депутатом Глухівської міської ради сьомого скликання від політичної партії «Об`єднання «САМОПОМІЧ», після чого, 10.11.2015 обрана секретарем Глухівської міської ради.

Оскільки ОСОБА_9 та ОСОБА_7 мали різні політичні погляди, а також різні позиції щодо голосування по окремим проектам рішень Глухівської міської ради, які включались до порядку денного сесій такої ради, упродовж 2016-2017 років мали місце непоодинокі випадки протилежних голосувань ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , а також Глухівського міського голови ОСОБА_11 , а саме:

-14.03.2016 на другому пленарному засіданні третьої сесії міської ради сьомого скликання при голосуванні з питання поновлення на роботі ОСОБА_12 ; з питання щодо підсумків виконання Програми економічного і соціального, розвитку міста Глухова на 2015 рік та затвердження програми економічного і соціального розвитку міста Глухова на 2016 рік; з питання про надання дозволу управлінню житлово-комунального господарства та містобудування міської ради на відчуження основних засобів; з питання внесення змін до Програми соціального захисту окремих категорій населення міста Глухова на 2014-2018 роки; з питання надання допомоги на оздоровлення та преміювання міського голови, заступників міського голови, секретаря міської ради, керуючої справами виконавчого комітету міської ради;

-01.04.2016 на третьому пленарному засіданні третьої сесії міської ради сьомого скликання при голосуванні з питання рішення Глухівського міськрайонного суду від 28.03.2016 по справі № 576/193/16а; з питання перейменування вулиць міста; з питання затвердження остаточного ліквідаційного балансу Комунальної організації Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна трибуна»; з питання затвердження проміжного ліквідаційного балансу Комунальної організації Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна трибуна»; з питання скасування рішення Глухівської міської ради від 14.02.2014 № 703 «Про надання згоди на передачі споруди з комунальної власності територіальної громади міста Глухова до державної власності»; з питання «Про підсумки виконання Програми економічного і соціального розвитку міста Глухова за 2015 рік та затвердження Програми економічного і соціального розвитку міста Глухова на 2016 рік»; з питання міської цільової Програми забезпечення фінансування діючих об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, сприяння створення нових об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, забезпечення відшкодування частини відсотків за кредитами, отриманими об`єднаннями співвласників та житлово-будівельними кооперативами на впровадження енергозберігаючих заходів у житлових будинках на 2016-2019 роки; з низання програми підтримки ОСББ; з питання оголошення ландшафтних заказників місцевого значення «Родіоновський» та «Скоропадський»;

-24.05.2016 на четвертому пленарному засіданні третьої сесії міської ради сьомого скликання при голосуванні з питання надання дозволу УЖКГ та містобудування міської ради на відчуження основних засобів;

-18.07.2016 на п`ятому пленарному засіданні третьої сесії міської ради сьомого скликання при голосуванні з питання порядку денного; з питання внесення змін до рішення міськради сьомого скликання від 24.02.2016 № 56; з питання затвердження Програми фінансової підтримки заходів по здійсненню ліквідації КІЛ «Редакція газети «Народна трибуна»;

-26.08.2016 на шостому пленарному засіданні третьої сесії міської ради сьомого скликання при голосуванні з питання утворення Комунального господарства Глухівської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Глухів Сумської області»;

-17.11.2016 на другому пленарному засіданні четвертої сесії міської ради сьомого скликання при голосуванні з питання встановлення надбавок, надання допомоги на оздоровлення та преміювання міського голови, заступників міського голови, секретаря міської ради, керуючої справами виконавчого комітету міської ради;

-22.12.2016 на третьому пленарному засіданні четвертої сесії міської ради сьомого скликання при голосуванні з питання внесення змін до рішення міської ради № 673 від 25.12.2013 «Про тимчасове розміщення ринку продовольчих поварів»;

-06.01.2017 на позачерговому пленарному засіданні четвертої сесії міської ради сьомого скликання при голосуванні з питання дострокового припинення повноважень депутата міської ради ОСОБА_13 ;

-22.02.2017 на четвертому пленарному засіданні четвертої сесії міської ради сьомого скликання при голосуванні з питання «Про перелік земельних ділянок, вільних від забудови, та прав на них, які можуть бути визнані окремими лотами у 2017-2019 роках; з питання поновлення фіксованих ставок єдиного податок) для фізичних осіб-підприсмпів на 2017 рік; з питання «Про Програму соціального захисту окремих категорій населення міста Глухова на 2014-2018 роки в новій редакції».

На цій підставі, у зв`язку з різницею в політичних поглядах і уподобаннях, невідповідністю позиції щодо голосування за ініціативи міського голови та напрямків розвитку міста Глухів у цілому у ОСОБА_7 стосовно ОСОБА_9 виникло особисте неприязне ставлення, що виражалось у систематичному висловлюванні необґрунтованих претензій з цього приводу та погроз створення їй проблем по службі у разі, якщо та не змінить свої погляди і не стане позитивно голосувати як депутат міської ради за рішення, які підтримує особисто ОСОБА_7 .

За таких обставин, маючи на меті у протиправний спосіб здійснити вплив на діяльність ОСОБА_9 як депутата місцевої ради, відчуваючи до неї особисту неприязнь через її політичні міркування та світоглядну позицію, у тому числі щодо розвитку міста, секретар Глухівської міської ради ОСОБА_7 упродовж 2016-2017 років систематично у приміщенні будівлі Глухівської міської ради за адресою: м. Глухів, вул. Шевченка, 6, погрожувала ОСОБА_9 проблемами по роботі, аж до звільнення у разі її подальших голосувань при прийнятті рішень на сесіях Глухівської міської ради, відмінних від голосувань самої ОСОБА_7 та Глухівського міського голови.

Оскільки такі погрози не призвели до бажаного результату, у ОСОБА_7 на початку 2017 року виник злочинний умисел, направлений на незаконне, у порушення принципу рівності прав і можливостей громадян, прямо встановленої законом заборони прямого або непрямого обмеження прав працівників залежно від політичних та інших переконань, звільнення ОСОБА_9 з посади начальника управління соціального захисту населення Глухівської міської ради, з особистих мотивів, а саме: помсти за її політичні та світоглядні переконання під час виконання повноважень депутата місцевої ради, небажання співпрацювати з керівництвом Глухівської міської ради в особі секретаря ОСОБА_7 та Глухівського міського голови ОСОБА_11 під час голосування на засіданнях сесій міської ради, а також виниклого на цьому фоні неприязного ставлення до ОСОБА_9 .

Крім того, у спосіб звільнення ОСОБА_9 з роботи з наведених особистих мотивів ОСОБА_7 мала на меті непрямо обмежити її конституційне право на працю, передбачене ст. 43 Конституції України, усунувши її таким чином зі служби в органах місцевого самоврядування у якості помсти за неспівпадіння своїх політичних та світоглядних переконань з відповідними переконаннями ОСОБА_9 та продемонструвавши таким чином свою перевагу над ОСОБА_9 .

При цьому, ОСОБА_7 розуміла, що згідно з п. 10 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», звільнення ОСОБА_9 з посади начальника управління соціального захисту населення Глухівської міської ради входить до виключної компетенції Глухівського міського голови, а не секретаря міської ради.

Тому, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 , скориставшись відсутністю 13.05.2017 на роботі Глухівського міського голови ОСОБА_11 , діючи умисно, з особистих мотивів, а саме: помсти за політичні та інші світоглядні переконання ОСОБА_9 під час виконання повноважень депутата місцевої ради, небажання співпрацювати з керівництвом Глухівської міської ради в особі секретаря ОСОБА_7 та Глухівського міського голови ОСОБА_11 під час голосування на засіданнях сесій міської ради, а також виниклого на цьому фоні свого особистого неприязного ставлення до ОСОБА_9 , 13.05.2017, перебуваючи у кабінеті № 21 Глухівської міської ради за адресою: м. Глухів, вул. Шевченка, 6, виконуючи обов`язки Глухівського міського голови, діючи всупереч вимогам ст.ст. 19, 43 Конституції України, ст.ст. 2-1, 5-1, 22, 40, 41 КЗпП України, здійснюючи, у зв`язку з тимчасовим виконанням обов`язків міського голови, повноваження власника або уповноваженого ним органу в розумінні законодавства України про працю відносно ОСОБА_9 , грубо порушуючи законодавство про працю, видала незаконне розпорядження № 72-К від 13.05.2017 про звільнення ОСОБА_9 з посади начальника управління соціального захисту населення Глухівської міської ради на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України (одноразове грубе порушення трудових обов`язків), мотивуючи своє рішення результатами перевірки діяльності управління соціального захисту населення Глухівської міської ради, викладеними у протоколі засідання робочої групи з перевірки діяльності управління від 11.05.2017 з рекомендацією застосувати до ОСОБА_9 заходи дисциплінарного стягнення.

Відповідно до зазначеного протоколу засідання робочої групи начальник управління соціального захисту населення Глухівської міської ради ОСОБА_9 всупереч своїм службовим повноваженням 03.03.2017 видала наказ № 6-ОД про внесення змін до штатного розпису управління соціального захисту населення Глухівської міської ради, що, на думку трьох з п`яти членів робочої групи, фактично було реорганізацією управління та є виключною компетенцією міської ради.

При цьому, ОСОБА_7 знала і розуміла, що виданий начальником управління соціального захисту населення Глухівської міської ради ОСОБА_9 наказ № 6-ОД від 03.03.2017 «Про внесення змін до штатного розпису» не був та не міг бути введений у дію без погодження штатного розпису Глухівським міським головою. Цей наказ фактично не призвів та не міг призвести до будь-яких юридичних наслідків, оскільки внутрішня реорганізація проводиться і фактично була проведена виключно після затвердження 03.05.2017 змін до штатного розпису Глухівським міським головою ОСОБА_14 за погодженням 03.05.2017 начальником фінансового управління Глухівської міської ради ОСОБА_15 .

Таким чином, обираючи відповідно до наведених вимог ч. З ст. 149 КЗпП України вид дисциплінарного стягнення стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_7 не врахувала ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну нею шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Натомість, керуючись виключно особистою неприязню до ОСОБА_9 і бажанням у протиправний спосіб усунути її від служби в органах місцевого самоврядування в якості помсти за її незгоду змінити свої політичні уподобання і світогляду позицію, як ОСОБА_7 цього раніше вимагала, розуміючи, що законні підстави для звільнення ОСОБА_9 з роботи, визначені ст. ст. 40, 41 КЗпП України, відсутні, вона без законних на те підстав та об`єктивних передумов для цього застосувала до ОСОБА_9 дисциплінарне стягнення у виді звільнення.

Не погоджуючись із зазначеним розпорядженням виконувача обов`язків Глухівського міського голови ОСОБА_7 , захищаючи у законний спосіб свої конституційні права, які були порушені та суттєво обмежені внаслідок незаконного звільнення з роботи з особистих мотивів, ОСОБА_9 09.06.2017 звернулась до Глухівського міськрайонного суду Сумської області з адміністративним позовом про скасування розпорядження № 72-К від 13.05.2017 про звільнення з посади, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10.11.2017 вказаний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано розпорядження Глухівського міського голови № 72-К від 13.05.2017 «Про звільнення ОСОБА_9 » з мотивів відсутності факту одноразового грубого порушення трудових обов`язків та поновлено ОСОБА_9 на посаді начальника управління соціального захисту населення Глухівської міської ради, прийнято рішення стягнути з управління соціального захисту населення Глухівської міської ради 30 888,94 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2018 постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10.11.2017 за позовом ОСОБА_9 залишено без змін. При цьому, колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_9 відсутній факт одноразового грубого порушення трудових обов`язків, що повинно характеризуватися виною працівника та наявністю причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення, а тому розпорядження № 72-К від 13.05.2017 «Про звільнення ОСОБА_9 » є протиправним.

Таким чином, ОСОБА_7 , за версією органу досудового розслідування обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.161 КК України, тобто непряме обмеження конституційного права особи на працю та подальшому незаконному звільненні з роботи за ознакою її політичних та інших, зокрема світоглядних переконань, вчинене службовою особою.

Виправдовуючи ОСОБА_7 за вказаним обвинуваченням , суд вказав , що стороною обвинувачення не надано належних, допустимих, та достатніх у своїй сукупності доказів, які б підтвердили факт обмеження обвинувачуваною прав потерпілої саме через політичні чи світоглядні переконання останньої. При цьому суд вказав , що в матеріалах справи відсутні програми політичних партій, які представляли обвинувачувана та потерпіла в Глухівській міській раді, тобто суду невідомі навіть основні цілі діяльності цих партій та способів їхньої реалізації, а тому суд позбавлений можливості порівняти, наскільки ці політичні цілі та методи їх досягнення радикально відрізняються один від одного.

Також всі свідки та потерпіла в своїх показах дійсно підтвердили , що між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникло особисте неприязне ставлення у зв`язку з тим , що остання не голосувала як депутат міської ради за рішення , які підтримує особисто ОСОБА_7 та міський голова. Але те, що ці погрози, претензії, а також послідуюче незаконне звільнення ОСОБА_9 були пов`язані саме з конкретними політичними переконаннями потерпілої, покази вказаних вище свідків та самої потерпілої не місять. Не містять таких висновків і рішення судів за результатами оскарження звільнення ОСОБА_7 .

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали
Апеляційний перегляд вироку суду здійснюється за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , який просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок , яким визнати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 161 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , що становить 17 тис. грн., з позбавленням права обіймати посади в органах місцевого самоврядування на строк 1 рік.

В обгартування апеляційних вимог прокурор вказує , зокрема на те , що суд допустив неправильне тлумачення закону України про кримінальну відповідальність , яке суперечить його точному змісту , що полягає у звуженні та викривленні такого змісту судом , зокрема термінів « переконання» , «світогляд», « політичні переконання».

При цьому прокурор вказує , що факт політичної складової є доведеним , оскільки , незважаючи на постійний тиск та погрози з боку секретаря Глухівської міської ради ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , відстоюючи власні переконаний по кожному з проектів рішень, перелік яких наведено в обвинувальному акті, голосувала на засіданнях сесії Глухівської міської ради на власний розсуд, а не з огляду на позицію секретаря Глухівської міської ради ОСОБА_7 та Глухівського міського голови ОСОБА_16 .

Крім того, ОСОБА_9 відстоювала власні переконання щодо необхідності подальшого перебування в опозиційній фракції «Воля народу»

На переконання своєї позиції прокурор вказує , що сама ж ОСОБА_7 відмовилась надавати свідчення в суді. Проте, як з`ясовано у ході допиту в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , відстоювала зовсім інші переконання, в основі яких полягала ідея сформувати і підтримувати депутатську більшість у Глухівській міській раді для безперешкодного прийняття необхідних їй та Глухівському міському голові ОСОБА_22 рішень, а також послабити опозиційну фракцію «Воля народу» шляхом примусу до виходу депутатів з її складу.

Прокурор стверджує , що висновки суду повністю спростовуються наданими в суді показами як потерпілої ОСОБА_9 , так і свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які, зокрема, вказували на гостре політичне протистояння в Глухівській міській раді між прихильниками Глухівського міського голови ОСОБА_11 та секретаря Глухівської міської ради ОСОБА_7 , з однієї сторони, а також представниками опозиційної фракції «Воля народу» та іншими депутатами, з іншої сторони, яке виникло задовго до звільнення ОСОБА_9 з роботи 13.05.2017 та стосувалось усіх сфер суспільно- політичного життя і розвитку міста.

Проте суд безпідставно не взяв до уваги докази (показання потерпілої та свідків), які могли істотно вплинути на його висновки.

Крім того, суд надав неправильну оцінку судовим рішенням, якими ОСОБА_9 поновлено на роботі, а її звільнення визнано незаконним , ігноруючи той факт , що вказаними судовими рішеннями підтверджено незаконність звільнення ОСОБА_9 з роботи.

Позиція учасників судового провадження в апеляційному суді
В судовому засіданні прокурор та потерпіла апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з наведених в ній підстав.

Обвинувачена та її адвокат заперечували з приводу задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги , вивчивши матеріали кримінального провадження , допитавши потерпілу, свідків, перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ст.404 ч.1 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне , обґрунтоване та вмотивоване судове рішення в якому правильно встановивши фактичні обставини по справі надав їм вірну юридичну оцінку.

Натомість доводи апеляційної скарги прокурора колегія суддів вважає непереконливими.

Ухвала Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 3 грудня 2020 року якою ОСОБА_7 було звільнено від кримінальної відповідальності за ст.172 ч.1 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності в апеляційному порядку не оскаржена, не перевіряється зазначена ухвала і колегією суддів апеляційного суду.

У контексті доводів апеляційної скарги прокурора, колегія суддів звертає увагу на таке.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, що в ході судового розгляду винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення доведено з додержанням стандарту, передбаченого ст. 17 КПК. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Саме за такої умови суд може постановити обвинувальний вирок.

Положеннями ст. 2 КПК визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Апеляційний суд зобов`язаний перевірити, чи були додержані судом першої інстанцій процесуальні норми, що регулюють розгляд судами пред`явленого обвинувачення, у тому числі положення, що стосуються оцінки доказів з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів - їх достатності для висновків суду.

Дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, та яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Вимогами ст. 91 КПК передбачено, що в кримінальному провадженні поряд з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

З об`єктивної сторони злочин передбачений ч.2 ст.161 КК України може проявлятися у формі:

1) дій, спрямованих на розпалювання національної, расової чи релігійної ворожнечі та ненависті, на приниження національної честі і гідності; 2) образи почуттів громадян у зв`язку з Їх релігійними переконаннями; 3) прямого чи непрямого обмеження прав громадян за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками;

4) встановлення прямих чи непрямих привілеїв громадян за зазначеними вище ознаками.

Пряме чи непряме обмеження прав громадян проявляється у будь-яких дискримінаційних діях, що позбавляють громадян можливості повністю використовувати свої конституційні та інші права. Таке обмеження може стосуватися будь-яких прав, якими громадянин наділений за законом, зокрема права на: охорону здоров`я; освіту; на користування і навчання рідною мовою чи вивчення рідної мови; розвиток національних культурних традицій; свободу пересування (в тому числі депортація або примусове переміщення населення з місця його споконвічного проживання); підприємницьку Діяльність; участь в управлінні державними справами; судовий захист; створення культурних і навчальних закладів національних меншин; участь у діяльності міжнародних неурядових організацій тощо. Пряме обмеження прав передбачає відкритий характер дій винного щодо дискримінації прав громадянина за вказаними ознаками. Непряме обмеження прав передбачає обмеження прав громадян під надуманими або завуальованими приводами, які маскують собою дійсну позицію стосовно тих чи інших громадян за переліченими у ч. 1 ст. 161 ознаками.

Якщо обмеження прав громадян за вказаними ознаками полягало у перешкоджанні здійсненню виборчого права чи права брати участь у референдумі, порушенні недоторканості житла, порушенні таємниці листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, що передаються засобами зв`язку або через комп`ютер, грубому порушенні права на працю, освіту, безоплатну медичну допомогу, то вчинено за наявності для того підстав слід кваліфікувати за сукупністю злочинів, передбачених ст. 161 та ст. 157- 160, 162, 163, 172, 175, 183, 184 .

Встановлення прямих чи непрямих привілеїв громадян передбачає встановлення, у т.ч. нормативно-правовими актами чи рішеннями окремих службових осіб, вигод чи переваг у громадсько-політичній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї, у правовому захисті, у вирішенні житлових та інших питань тощо за вказаними ознаками.

Злочин з формальним складом , він вважається закінченим з моменту вчинення описаних у ч. 1 ст.161 дій. У третій формі цей злочин є закінченим з моменту фактичного обмеження прав громадян за описаними вище ознаками.

Як вбачається із змісту обвинувального акту щодо обвинуваченої ОСОБА_7 її дії були кваліфіковані за ст.161 ч.2 КК України як непряме обмеження права на працю та подальше незаконне, всупереч положень ст.ст.19,43 Конституції України. Ст.ст.2-1,5-1,22,40,41 КЗпП України, звільнення ОСОБА_9 з роботи за ознакою її політичних та інших, зокрема світоглядних, переконань, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину службовою особою.

Отже виходячи із змісту висунутого обвинувачення, доведенню підлягає, що потерпіла ОСОБА_9 була звільнена з роботи саме через розбіжності у її політичних та інших, світоглядних, переконаннях з обвинуваченою ОСОБА_7 .

Саме у цьому аспекті має бути викладена і об`єктивна сторона складу інкримінованого обвинуваченій діяння в обвинувальному акті.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що стороною обвинувачення не доведено, в чому саме полягають політичні та світоглядні переконання обвинувачуваної, а в чому потерпілої; які політичні ідеї та погляди сповідує обвинувачувана, а які ідеї сповідує потерпіла, чому принципи, ідеї, погляди, які сповідує потерпіла є справедливими, а принципи та ідеї, що сповідує обвинувачувана ні; чому ідеали, які сповідує обвинувачувана, та стандарти поведінки, яких вона дотримується, відрізняються від ідеалів обвинувачуваної.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що прокурором не доведено, в чому всі ці політичні та світоглядні переконання настільки кардинально відрізняються один від одного, що саме через різницю в них, ОСОБА_7 вдалась до дискримінаційних дій у відношенні ОСОБА_9 , щодо незаконного обмеження її права на працю.

Якщо звернутись до висунутого ОСОБА_7 обвинувачення , то в ньому в більшості наводяться результати голосування на сесіях міської ради, які стосуються питань фінансово-економічної діяльності міста і аж ніяк не політичні питання, щодо яких мають різні позиції ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

Правильно вказав суд першої інстанції і на те, що жоден із допитаних в судовому засіданні свідків не навів жодних відомостей, що ОСОБА_9 була звільнена з посади саме через її політичні чи інші переконання, зокрема світоглядні. В більшості всі свідки вказують на існування конфлікту між вказаними особами. До того ж провадження у справі за ст.172 ч.1 КК України щодо ОСОБА_7 закрите за строком давності, тобто з нереабілітуючих підстав.

Не є обґрунтованими доводи апеляції прокурора, що в ході допиту потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , , ОСОБА_21 , було встановлено, що обвинувачена ОСОБА_24 примушувала депутатів опозиційної фракції «Воля народу» до виходу з її складу.

По-перше , дії щодо інших осіб не охоплюються складом кримінального правопорушення, що висунуто обвинуваченій, а по-друге , прокурор в своїй апеляції не наводить жодного прізвища депутата вказаної фракції, якого примушували до виходу із фракції, що хоча не прямо, проте могло б підтвердити неправомірні дії обвинуваченої і щодо потерпілої.

Не встановлено вказаних обставин і колегією суддів під час апеляційного розгляду.

Наявність розбіжностей між обвинуваченою ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_9 у розумінні шляхів розвитку міста, що виявилось у різних позиціях під час голосувань на сесії міської ради, жодним чином не свідчить, що ці розбіжності пов`язані із глибоким несприйняттям політичних чи інших переконань потерпілої з боку ОСОБА_7 , зокрема світоглядних.

У цьому контексті колегія суддів також звертає увагу, що матеріалами провадження підтверджено як різні позиції обвинуваченої та потерпілої під час голосувань на сесії міської ради так і однакові, що також свідчить не на користь сторони обвинувачення в питанні вчинення дій щодо потерпілої з боку обвинуваченої в силу політичних розбіжностей.

Погоджується колегія суддів також і з висновком суду, що питання, які виносились на голосування сесії Глухівської міської ради впродовж вказаного вище періоду, стосувались питань економічного і соціального розвитку міста Глухова, і жодне питання не стосувалось якихось політичних подій чи ситуацій, що призвело до гострого політичного протистояння між обвинувачуваною ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_9 як представниками різних політичних сил.

Не наведено прокурором переконливих доводів в апеляції і щодо наявності різниці у світоглядних позиціях між обвинуваченою та потерпілою. В цілому всі доводи апеляції прокурора в цьому питанні носять формальний характер та не підтверджуються конкретними обставинами.

У цьому аспекті колегія суддів зауважує, що політична діяльність якраз і передбачає наявність різних позицій з одних і тих же питань, права особи на відстоювання своєї позиції будь-якими законними способами.

Сам по собі факт закриття провадження у справі щодо обвинуваченої за ст.172 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, що не є нереабілітуючою обставиною, не утворює автоматично складу злочину передбаченого ст.161 КК. До того ж і у самому рішення місцевого суду про поновлення ОСОБА_9 на роботі не йдеться про наявність в діях ОСОБА_7 ознак розправи з потерпілою через політичні переконання.

Прокурор у своїй апеляційні скарзі приділяє увагу, спростовуючи висновок суду першої інстанції на визначенні понять: «світогляд людини», «політичні переконання особи», «переконання» тощо.

У цьому контексті колегія суддів звертає увагу, що у питанні доведення вини за ст.161 КК України важливе значення має, як вже наголошувалось вище, встановлення різниці цих понять у обвинуваченої та потерпілої і встановлення причинного зв`язку між цією встановленою різницею у переконаннях та порушенні прав потерпілої.

Якраз суд першої інстанції і прийшов до висновку, що прокурором не доведено , в чому саме полягає ця ризниця та не доведено причинного зв`язку між різницею у цих переконаннях , які , на думку сторони обвинувачення , призвели до порушення прав потерпілої, що виявилось у її звільненні з роботи.

Безпідставними є твердження прокурора , що судом не у повній мірі розкрито ці поняття , що призвело до звуження тлумачення визначення злочину , передбаченого ч. 2 ст. 161 КК України , яке інкримінувалося ОСОБА_7 .

Як вбачається з обвинувального висновку , органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.161 КК України, тобто непряме обмеження конституційного права особи на працю та подальшому незаконному звільненні з роботи за ознакою її політичних та інших, зокрема світоглядних переконань, вчинене службовою особою.

Виправдовуючи ОСОБА_7 , у вироку судом розкрито зміст понять« політичні переконання особи» , « світогляд ».

В подальшому співставляючи ці поняття з конкретними обставинами справи , суд дійшов до переконання , що стороною обвинувачення не надано належних допустимих та достатніх у своїй сукупності доказів , які б підтвердили факт обмеження обвинуваченою ОСОБА_7 прав потерпілої ОСОБА_9 саме через політичні чи світоглядні переконання останньої.

При цьому , колегія суддів наголошує на тому , що у кримінальному кодексі відсутнє тлумачення термінів «світогляд людини», «політичні переконання особи», «переконання».

В цьому контексті колегія суддів звертає увагу , що одним із загальних принципів у застосуванні норм права є правова визначеність, частиною якої є стандарт «якості закону». ЄСПЛ зауважує про такий стандарт: «...закон має бути достатньо доступним, точним та передбачуваним у його застосуванні, щоб уникнути будь-якого свавілля...».

З огляду на викладене , підстав ставити під сумнів правильність та достовірність тлумачення судом першої інстанції вказаних понять , як про це вказує в апеляції прокурор , колегія суддів не вбачає.

При цьому , прокурор , викладаючи свою версію тлумачення цих понять , також посилається на ресурси , які не є джерелами права в розумінні процесуального законодавства. Суттєвої різниці між викладенням цих понять у вироку суду та у версії , викладеній прокурором в апеляції , колегія суддів не знаходить.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують висновків суду першої інстанції щодо недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ст.161 ч.2 КК України поза розумним сумнівом.

Не вбачає колегія суддів підстав для скасування вироку відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України , як про це наголошує в апеляції прокурор , оскільки положеннями вказаної статті передбачено скасування вироку у випадку повної відсутності технічного носія інформації.

Також не вважає колегія суддів , що той порядок оскарження та набрання вироку законної сили , який викладено у вироку , суттєво суперечить положенням процесуального законодавства та міг викликати якісь суперечності у сприйнятті правильності застосування учасниками судового провадження цих норм.

Будь-яких інших істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які стали б підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Вирок суду відповідає вимогам статті 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За таких обставин апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись статтями 376,404,405,407,409,419 КПК України , колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а виправдувальний вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 без змін;

Ухвала може бути оскаржена до касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом 3-х місяців з моменту проголошення.

С У Д Д І :

____________ ____________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3