Провадження №11-сс/801/645/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
слідчого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2021 року,
якою задоволено клопотання старшого слідчого відділення Відділу поліції №1 ВРП ГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_7 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 14.11.2021 з визначенням розміру застави відносно :
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:
-09.06.1998 Замостянським районним судом м. Вінниці за ч. 3 ст. 140 КК України (1960 р.) до 1 року позбавлення волі з конфіскацією майна;
-15.12.1999 Замостянським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 141, ч. 3 ст. 140 КК України (1960 р.) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
-24.06.2005 Замостянським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 186 КК України до 1 року 3 місяців 3 днів позбавлення волі;
-22.12.2006 Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України на підставі ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений 07.08.2009 умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 6 місяців 15 днів;
-03.08.2010 Замостянським районним судом м. Вінниці за ст. 395 КК України до 3 місяців арешту, на підставі ст.ст.71, 72 КК України до 1 року 8 місяців позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково з невідбутим строком покарання 2 місяці 26 днів;
-20.02.2013 Вінницьким районним судом Вінницької обл. за ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 289 КК України на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років 4 місяців позбавлення волі. Звільнений 08.04.2016 по відбуттю строку покарання;
-14.03.2019 Вінницьким міським судом за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ст. 395 КК України до 2 років 4 місяців позбавлення волі. За ч. 2 ст. 186 КК України виправдано та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано термін попереднього ув`язнення, звільнено з залу суду у зв`язку із повним відбуттям покарання, -
-04.08.2021 направлено на розгляд до Вінницького міського суду обвинувальний акт за ст. 395 КК України,
який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

15.09.2021 до Вінницького міського суду Вінницької області надійшло вищевказане клопотання слідчого СВ Відділу поліції №1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , яке погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 ..
Клопотання мотивовано тим, що слідчим провадиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000712 від 27 липня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, в ході розслідування якого виникла необхідність у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_9 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В ході розгляду, з матеріалів клопотання встановлено, що ОСОБА_9 , маючи не зняту і не погашену судимість за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ст. 395 КК України за вироком Вінницького міського суду від 14.03.2019 та відносно якого на розгляді Вінницького міського суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, на шлях виправлення не став та повторно вчинив умисний злочин проти власності.
Так, ОСОБА_9 , близько 14 год. 36 хв. 22.07.2021, перебуваючи у приміщенні магазину «Продукти-570», розташованого за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна, 35, де здійснює свою підприємницьку діяльність ТОВ «АТБ-маркет», помітив на торгівельних полицях пляшки з алкогольними напоями, після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , близько 14 год. 36 хв. 22.07.2021, із корисливих спонукань, будучи підбуреним жагою до легкої наживи, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи таємно, повторно, шляхом вільного доступу з полиці вказаного магазину взяв одну скляну пляшку у тубусі коньяку грузинського марки «Тбілісо» міцністю 10% ємністю 0,5 л, вартість якого згідно висновка експерта Вінницького відділення КНДІСЕ № 5239/21-21 від 16.08.2021 становила 284,90 грн., після чого, помістивши зазначений алкогольний напій за спиною у штани, в які ОСОБА_9 був одягнений, прикривши його зверху власною футболкою, не розрахувавшись за вказаний алкогольний напій, залишив приміщення магазину, викраденим майном розпорядившись на власний розсуд.
Своїми умисними діями ОСОБА_9 завдав ТОВ «АТБ-маркет» матеріального збитку на суму 284,90 грн.
Таким чином, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_9 , кримінального правопорушення, повністю підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме:
протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.07.2021;
протокол допиту свідка ОСОБА_10 ;
висновком судово-товарознавчої експертизи № 5239/21-21 від 16.08.2021;
протоколами пред`явлення особи для впізнання по фотознімках;
іншими матеріалами кримінального провадження та речовими доказами.
ОСОБА_9 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності в тому числі за вчинення злочинів корисливого характеру. На даний час ОСОБА_9 , офіційно не працює, в нього відсутнє постійне джерело доходу, що дає підстави слідству вважати, що вчинення злочинів корисливого характеру являється засобом для існування останнього і тому, перебуваючи на іншому більш м`якому запобіжному заході, останній продовжить вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Крім того, ОСОБА_9 не має постійного місця роботи, доходу та заробітку, як і інші міцні соціальні зв`язки, які б могли бути перешкодою до вчинення нових кримінальних правопорушень, а також могли б забезпечити належну процесуальну поведінку на період досудового розслідування.
Також, той факт, що останній, маючи ряд не знятих та не погашених судимостей, в тому числі за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ст.395 КК України знову вчинив новий умисний нетяжкий корисливий злочин, який дає підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та виконанню на підозрюваним ОСОБА_9 , покладених обов`язків.
Слідчий вважав, що застосування запобіжного заходу у виді взяття під варту стосовно підозрюваного не суперечитиме п.2 ч.3 ст.132 КПК України та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 та «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008, оскільки саме такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання перелічених вище ризиків та забезпечить виконання підозрюваним покладених процесуальних обов`язків. Тому, наявні реальні ризики переховування ОСОБА_9 , від органів досудового розслідування, вчинення ним незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення ним інших кримінальних правопорушень та перешкоджання таким чином кримінальному провадженню.
Також жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину та наслідкам, які були завдані вчиненням злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Домашній арешт не зможе забезпечити належну поведінку особи та перешкоджати здійснення ним психологічного впливу на осіб у кримінальному провадженні, тощо.
При цьому, слідчий враховуючи, що злочин у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 скоєний без застосування насильства, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України просив суд визначити останньому розмір застави.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала, суду пояснила, що по кримінальному провадженні існує ризик, зокрема те, що ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий, підозрюється у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, тому може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що унеможливлює обрання йому менш суворого запобіжного заходу.
Підозрюваний в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання слідчого, просив слідчого суддю застосувати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2021 клопотання слідчого СВ Відділу поліції №1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_7 задоволено.
Застосовано до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Затримано підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в залі суду, відразу після проголошення даної ухвали слідчого судді.
Визначено, що строк тримання під вартою діє протягом 60 (шістдесят) днів з моменту затримання ОСОБА_9 , тобто до 14 листопада 2021 року (час рахувати відповідно до протоколу затримання).
Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено до 14 листопада 2021 року.
Визначено ОСОБА_9 заставу в розмірі 47 580 (сорок сім тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень, які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У разі внесення застави на ОСОБА_9 будуть покладені наступні обов`язки:
прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду із встановленою періодичністю;
не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
утриматись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні.
Якщо ОСОБА_9 не виконає покладені на нього обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Роз`яснено, що у разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.
У разі внесення застави та покладення обов`язків на підозрюваного ОСОБА_9 визначено термін їх дії відповідно до ч. 6 ст. 194 КПК України, тобто в межах строку досудового розслідування на час покладення обов`язків.
Організацію затримання ОСОБА_9 та складання протоколу затримання покладено на слідчого СВ Відділу поліції №1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_7 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2021 та постановити нову, якою клопотання слідчого задовільнити частково та обрати відносно ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та невмотивованою, слідчим суддею не було враховано практику Європейського суду з прав людини та положення Європейської конвенції з прав людини. Також в повній мірі не враховано особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, раніше ніколи не переховувався від слідства та суду. Окрім цього, судом не було враховано суспільність небезпечність вчинення інкримінованого ОСОБА_9 злочину, необґрунтовано недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів. Звернув увагу суду на те, що ні слідчим, ні прокурором не було доведено необхідність застосування відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою. Звернула увагу суду на те, що ОСОБА_9 звертався до слідчого із заявою про надання йому дозволу на зміну місця проживання, як було встановлено в ході досудового розслідування на неіснуючу на території Грабовецького старостату (села Грабовець, Сорокодуби, Гранітне) адресу.
Захисник в своїй апеляційній скарзі не просив суд забезпечити особисту участь підозрюваного у розгляді апеляційної скарги поданої в його інтересах. Також апеляційним судом підозрюваний ОСОБА_9 повідомлявся через ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про розгляд апеляційної скарги його захисника, однак не виявив бажання брати особисту участь у її розгляді, захисник та прокурор за таких підстав не заперечили проти розгляду апеляційної скарги у відсутність підозрюваного, а тому судовий розгляд відбувся у відсутність останнього, оскільки відповідно до ч.4 ст.405 КПК України зазначене не перешкоджає проведенню даного розгляду.
Клопотань про відкладення судового розгляду від учасників кримінального провадження не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення захисника, заперечення прокурора, дослідивши матеріали судового та кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу слідчого судді, судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону були дотримані.

Слідчий суддя належно обґрунтував своє рішення щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 з визначенням останньому розміру застави.
Вирішуючи питання щодо застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя суду першої інстанції встановив та виходив з того, що ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий, не працює, має постійне місце проживання. На час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України є обґрунтованою.
А тому, враховуючи обставини кримінального правопорушення, тяжкість покарання за злочин, особу підозрюваного, відсутність у нього соціально стримуючих факторів, наявність судимостей за вчинення аналогічних злочинів проти власності, слідчий суддя дійшов висновку, що перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_9 може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює на даний час обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Також вважав, що прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані в клопотанні ризики, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним та не можливим і саме тримання під вартою може запобігти зазначеним в клопотанні ризикам, а тому дане клопотання слідчий суддя вважав обґрунтованим, доведеним, та таким, що підлягає до задоволення.
Разом з цим, з метою надання права на альтернативний вид запобіжного заходу, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, а також клопотання слідчого, слідчий суддя вважав за доцільне визначити підозрюваному ОСОБА_9 заставу.
Так, розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний на підставі розумної оцінки в сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування до нього такого запобіжного заходу про який йдеться у клопотанні слідчого.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, в контексті практики Європейського суду з прав людини наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин (рішення від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства»).
На думку колегії суддів апеляційного суду відомості та докази, що містяться в доданих до клопотання слідчого матеріалах, у їх сукупності дають підстави вважати, що підозра про причетність ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин, є обґрунтованою, відтак висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри відповідає закону та фактичним обставинами кримінального провадження.
Встановлено, що відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
У відповідності до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.
Згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди в заподіянні якої підозрюється особа.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, яке відповідно ст.12 КК України віднесено до не тяжкого злочину.
Це узгоджується також із з нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції, що розглядаючи клопотання слідчого, як того вимагає закон було встановлено наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує слідчий існують та підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_9 може переховуватися від органів досудового слідства та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення, є особою раніше неодноразово судимою за вчинення аналогічних злочинів, за що відбував реальну міру покарання, та був звільнений умовно-достроково, також на розгляді Вінницького міського суду перебуває кримінальне провадження за ст.395 КК України, проте це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, що вказує на обґрунтованість виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Також слідчий суддя суду першої інстанції, враховуючи вимоги ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, в повній мірі дослідив і дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання підозрюваного, а також інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.
Апеляційний суд погоджується, що встановлені слідчим суддею суду першої інстанції обставини свідчать про схильність ОСОБА_9 до вчинення злочинів.
Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Своїми діями підозрюваний ОСОБА_9 показав свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, вчиняючи кримінальне правопорушення переслідуючи корисливу мету легкої наживи та незаконного збагачення, проявив самовпевненість у безкарності за свій вчинок.

Апеляційний суд не може погодитися із доводами апеляційної скарги захисника підозрюваного, що стороною обвинувачення не доведено необхідність для обрання найбільш суворого запобіжного заходу для запобігання зазначеним слідчим у клопотанні ризикам, оскільки вважає, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які виправдовують застосування щодо ОСОБА_9 виняткового запобіжного заходу.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
На думку колегії суддів доводи захисника, щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, є непереконливими, оскільки належні докази, які б свідчили про достатні стримуючі фактори в матеріалах провадження відсутні.
При цьому наявність в останнього постійного місця проживання за місцем реєстрації в м. Вінниці, про що зазначає захисник підозрюваного у своїй апеляційній скарзі, не є безумовною підставою для застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вказана обставина не має такого ступеню довіри, яка може бути врахована судом, як така, що має запобіжний вплив на поведінку підозрюваного, та не є такою, що спростовує встановлені судом ризики.
Також колегія суддів на даний час вважає неспроможними доводи апеляційної скарги захисника щодо наявності в підозрюваного стійких соціальних зв`язків, оскільки захисником не було додано відповідних документів в підтвердження вказаного.
Зі змісту ст.181 КПК України слідує, що домашній арешт, як вид запобіжного заходу, може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.
Апеляційний суд вважає неспроможними доводи апеляційної скарги щодо застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби, оскільки на даний час в матеріалах судового провадження відсутні будь-які відомості щодо власника житла в якому зареєстрований та проживав до затримання підозрюваний, і чи він не буде заперечувати щодо того, щоб ОСОБА_9 у разі застосування до нього вказаного запобіжного заходу, перебував цьому житлі та на умовах визначених КПК України.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею щодо висловленої в судовому засіданні позиції захисника та підозрюваного наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, обставини провадження та даних про особу підозрюваного. Також згода сторони захисту на залишення останньому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.
Крім того ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_9 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
У відповідності до п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз.

Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо обґрунтованих підстав для визначення останньому вказаного розміру застави.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.
Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 14.11.2021, з визначенням розміру застави відносно підозрюваного ОСОБА_9 за ч.2 ст.185 КК України - залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4