УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0002873 від 28.11.2020 року, -

ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0002873 від 28.11.2020 року, накладеного ухвалою Київського районного суду м. Одеси, на пристрій травматичної дії ФОРТ-12р 9 мм разом з магазином з 5 набоями «HsF9мм», який належить ОСОБА_4 .
В обґрунтування вимог клопотання представник заявника вказує на те, вилучене майно не відповідає вимогам ст. 98 та ч. 3 ст. 167 КПК України. У ОСОБА_4 при собі був дозвіл на право зберігання та носіння пристрою травматичної дії, органом досудового розслідування не наведено доказів того, що тимчасово вилучене майно є речовими доказами. Крім того, слідством призначено та проведено експертне дослідження щодо вилучене у ОСОБА_4 майна, висновок якого є в матеріалах кримінального провадження, з якого вбачається, що ознак кримінального правопорушення в діях ОСОБА_4 немає.
Відповідно до клопотання, адвокат ОСОБА_3 просила розглядати клопотання про скасування арешту майна без її участі та без участі ОСОБА_4 .

Слідчий в судове засіданні не з`явилась, про дату та час розгляду клопотання була повідомлена належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України, клопотання про скасування арешту майна розглядається не пізніше трьох днів після його надходження до суду, а неявка учасників кримінального провадження не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 174, ч. 4 ст. 107 КПК України, з метою недопущення порушення строків розгляду, слідчий суддя вважає можливим розглянути вказане клопотання за відсутності сторін та без фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.

Дослідивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна з метою збереження речових доказів слідчий суддя, зокрема, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчої судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як вбачається з ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.12.2020 року, кримінальне провадження, в рамках якого було накладено арешт на пристрій травматичної дії ФОРТ-12р 9 мм разом з магазином з 5 набоями «HsF9мм», здійснюється за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до вищевказаної ухвали, у зв`язку з тим, що вилучені речі відповідають критеріям речових доказів, з метою запобігання їх зміни та знищення, а також для проведення експертних досліджень, було накладено арешт на майно, з клопотанням про скасування якого звертається заявник.

Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що майно, з клопотанням про скасування арешту з якого заявник звертається з клопотанням, було вилучене 27.11.2020 року, проте не вбачається, що за весь цей час органом досудового розслідування було вирішено питання щодо подальшої долі вилученого майна, у зв`язку з чим, на думку слідчого судді на даний час відпала потреба в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Крім того, попри встановлену на момент розгляду клопотання про арешт майна відповідність вилученого майна критеріям речових доказів, з моменту застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження минуло майже десять місяців, протягом цього часу ОСОБА_4 про підозру не повідомлено. При цьому, з огляду на арешт, на даний час власник майна не має можливості у повній мірі використовувати та розпоряджатися належним йому майном, адже наразі діють обмеження встановлені ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси в частині арешту майна власника.
Слідчий суддя також звертає увагу на те, що стороною обвинувачення не було надано жодних доказів, які б обґрунтовували необхідність в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.
З урахуванням викладеного, в цілях не порушення гарантованого права власності особи, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.
Таким чином, керуючись ст. 173, 174 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0002873 від 28.11.2020 року задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03.12.2020 року, на пристрій травматичної дії ФОРТ-12р 9 мм разом з магазином з 5 набоями «HsF9мм», який належить ОСОБА_4 .

Пристрій травматичної дії ФОРТ-12р 9 мм разом з магазином з 5 набоями «HsF9мм», повернути ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1