Житомирський апеляційний суд
Справа №284/246/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.187 КК Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №284/246/16-к за апеляційною скаргою першого заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 квітня 2021 року відносно
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та
ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,
в с т а н о в и в :
зазначеним вироком, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 11 місяців 14 днів позбавлення волі без конфіскації належного йому майна.
Цим же вироком, ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначено із застосуванням ст.69 КК України у виді 11 місяців 22 дня позбавлення волі без конфіскації належного йому майна.
До строку відбуття покарання ОСОБА_9 зараховано час відбуття покарання в ДУ №98 Шепетівська виправна колонія з 23.12.2016 по 31.10.2017.
До строку відбуття покарання ОСОБА_10 зараховано час відбуття покарання в Житомирській ВК №4 з 27.11.2016 по 08.11.2017.
Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати на проведення судової експертизи, по 263,88 грн. з кожного.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 21 лютого 2016 року, біля 01 години 00 хвилин, за попередньою змовою між собою, маючи умисел на заволодіння чужим майном, розбивши вікно у веранді житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 , проникли всередину будинку, де почали вимагати у ОСОБА_12 грошові кошти. В подальшому, після відмови останньою віддавати грошові кошти, обвинувачені , не реагуючи на зауваження потерпілої ,почали пошук грошових коштів в шафі та на дивані, в речах потерпілої. Під час цього, зустрівши супротив господарки будинку ОСОБА_12 , ОСОБА_10 завдав один удар кулаком правої руки їй в обличчя, а ОСОБА_9 штовхнув обома руками потерпілу в область грудей, від чого остання впала на ліжко.
Таким чином, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 згідно висновку судово-медичної експертизи № 51 заподіяли потерпілій ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: синця правої навколоорбітальної ділянки, синця лівої навколоорбітальної ділянки, синця спинки носа, закритого уламкового перелому кісток спинки носа без зміщення та без ознак зрощення, струсу головного мозку, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинувачених, просить скасувати вирок суду в частині призначення покарання, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.3 ст.187 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді 2 років 6 місяців обмеження волі. ОСОБА_10 призначити покарання за ч.3 ст.187 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді 2 років 6 місяців обмеження волі. В решті вирок залишити без змін. При цьому, зазначає, що відповідно до ч.2 ст.63 КК України позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу. Однак, суд першої інстанції при ухваленні вироку ОСОБА_9 та ОСОБА_10 призначив обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі на строк, нижче від найнижчої межі, встановленої КК України. Зазначає, що відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню. Разом з цим, оскілки встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щиро розкаялись у вчиненому кримінальному правопорушенні, відшкодували шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, є особами молодого віку, раніше не судимі, потерпіла подала до суду заяву, в якій просить суворо не карати обвинувачених, вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість застосування до обвинувачених приписів ч.1 ст.69 КК України та виправлення обвинувачених і запобігання вчиненню ними нових кримінальних правопорушень можливе у разі призначення більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції ч.3 ст.187 КК України, а саме обмеження волі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, в підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинувачених та їх захисників, які просили частково задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація їх дій за ч.3 ст.187 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.
У відповідності до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як вважає апеляційний суд, вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Санкція ч.3 ст.187 КК України, за якою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 притягуються до відповідальності, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначено покарання, із застосуванням ст.69 КК України, ОСОБА_9 у виді 11 місяців 14 днів позбавлення волі без конфіскації належного йому майна, в свою чергу - ОСОБА_10 у виді 11 місяців 22 дні позбавлення волі без конфіскації належного йому майна.
Разом з цим, як слушно зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі у відповідності до норм ч.2 ст.63 КК України, позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.
Таким чином, суд першої інстанції, визначивши покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вищезазначені покарання у виді (відповідно - 11 місяців 14 днів позбавлення волі та 11 місяців 22 дні позбавлення волі) допустився помилки, неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування вироку у цій частині та ухвалення нового вироку.
Відповідно до норм ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Беручи до уваги обставини вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кримінального правопорушення, дані про осіб обвинувачених, які є особами молодого працездатного віку, одружені, по місцю проживання та місцю роботи характеризуються позитивно, на спеціалізованих обліках не перебувають, раніше не судимі, часткове відбуття обвинуваченими покарання в умовах попереднього ув`язнення, з урахуванням позиції потерпілої у провадженні, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченим - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди, обставини, яка обтяжує - вчинення злочину щодо особи похилого віку, апеляційний суд вважає зазначені обставини такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дають підстави для застосування при призначенні покарання норми ст.69 КК України, а саме, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання обвинуваченим, не зазначеного в санкції ч.3 ст.187 КК України у виді обмеження волі, та не призначати додаткове покарання, що передбачене в санкції вище зазначеної статті, як обов`язкове.
На переконання апеляційного суду, саме таке покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю вчиненого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кримінального правопорушення і даним про їх особи, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 задовольнити.
Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 квітня 2021 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині призначення покарання - скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.3 ст.187 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців обмеження волі, без конфіскації належного йому майна.
ОСОБА_10 призначити покарання за ч.3 ст.187 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців обмеження волі, без конфіскації належного йому майна.
На підставі п.п.б) п.1 ч.1 ст.72 КК України, ч.5 ст.72 КК України (в ред. від 26.11.2015) зарахувати:
- ОСОБА_9 у строк відбутого покарання попереднє ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 23.12.2016 р. по 31.10.2017 р.;
- ОСОБА_10 у строк відбутого покарання попереднє ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 17.11.2016 р. по 08.11.2017 р..
Вважати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 такими, що відбули покарання.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
На вирок апеляційного суду, який набирає законної сили негайно після його проголошення, учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді :