УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
1 лютого 2022 року

м. Київ
Справа № 644/8698/20

Провадження № 51-415 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , котрий брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000779,
встановив:
За вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 3 серпня 2021 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у м. Харкові, проживає на АДРЕСА_1 , раніше судимого 10 квітня 2020 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді штрафу у розмірі 1700 грн,
засуджено за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310, ч. 1 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Прийнято рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він у невстановлену досудовим розслідуванням дату та час, діючи умисно, посіяв насіння коноплі на території свого подвір`я за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 . В подальшому протягом весни-літа 2020 року ОСОБА_5 здійснював вирощування рослин коноплі, доглядаючи за їх сходами, з метою доведення їх до стадії дозрівання.
20 липня 2020 року під час проведення обшуку за вказаним місцем проживання ОСОБА_5 , на городі було виявлено та вилучено 33 цілі рослини, які мають ознаки рослин роду Конопля (Cannabis) та відносяться до рослин, які містять психотропні речовини.
Крім цього, у невстановлені дату та час ОСОБА_5 , знаходячись за місцем свого проживання, дочекавшись стадії дозрівання рослин конопель, які він раніше посадив та виростив на своєму подвір`ї, реалізуючи свій злочинний умисел, зірвав та висушив частину кущів конопель, а потім зберігав для власного вживання, без мети збуту, на території свого домоволодіння особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, загальною масою в перерахунку на суху речовину 2015,2180 грам, що є великими розмірами, який було виявлено та вилучено 20 липня 2020 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 .
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що положення ст. 75 КК щодо ОСОБА_5 судом застосовані неправильно, що призвело до явної несправедливості призначеного засудженому покарання через м`якість. Виправлення засудженого вважає можливим лише в умовах відбування покарання у виді позбавлення волі. Всупереч приписам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) апеляційний суд відповідних доводів апеляційної скарги прокурора належним чином не перевірив, свого рішення у цій частині не мотивував та необґрунтовано залишив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 без зміни, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Так, згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

У ст. 65 КК визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. За змістом ст. 75 КК рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Як вбачається з копій судових рішень, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дотримався наведених вимог матеріального права.
Прокурор у своїй скарзі зазначив про те, що призначене ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, звідси явно несправедливим через м`якість. На думку прокурора, суд не врахував ступеня тяжкості злочинів та всіх даних про особу винного, у тому числіпритягнення останнього до кримінальної відповідальності.
Проте усупереч твердженням прокурора у касаційній скарзі суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання, врахував всі обставини, які мають правове значення.

Обираючи ОСОБА_5 захід примусу, суд дав належну оцінку ступеню тяжкості вчинених злочинів, виходячи не лише з визначених ст. 12 КК формальних критеріїв, а і з особливостей конкретних кримінальних правопорушень. Так, суд узяв до уваги, що засуджений, незаконно посіявши насіння коноплі, здійснювавши її вирощування, а також виготовши та зберігавши особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, без мети збуту, вчинив нетяжкий та тяжкий злочини у сфері обігу наркотичних засобів, а також, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, та призначив ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 309 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік, за ч. 2 ст. 310 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Разом з тим, виконуючи приписи ст. 65 цього Кодексу, суд зважив на щире каяття ОСОБА_5 , що підтверджується визнанням ним своєї вини, в результаті чого розгляд кримінального провадження здійснювався в порядку ч. 3 ст. 349 КПК, відсутність обтяжуючих покарання обставин та всі дані про особу винного, котрий за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину.

Зазначені обставини, які підлягають обов`язковому врахуванню, і додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання стали підставою для висновку суду про можливість досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_5 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку тривалістю 2 роки, який є достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення.

Таким чином, належно умотивувавши свою позицію, місцевий суд, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано вирішив звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням, проте у разі порушення покладених на нього обов`язків, він буде відбувати реальне покарання у виді позбавлення волі. Таке рішення не суперечить умовам застосування ст. 75 КК.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів наведені висновки судів першої й апеляційної інстанцій та свідчили би про неможливість досягти мети покарання через визначений судом порядок його відбування, прокурор у касаційній скарзі не навів, а його доводи з приводу того, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочину у сфері обігу наркотичних засобів, були враховані судом при призначенні йому покарання.
На думку колегії суддів, у даному конкретному випадку застосований судом щодо ОСОБА_5 захід примусу відповідає меті покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого.
Ухвала апеляційного суду достатньо вмотивована та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та копій судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_3