Єдиний унікальний номер справи № 759/142/20 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2090/2021 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
перекладачів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
представника потерпілої ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 ,
захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,
обвинуваченого ОСОБА_18 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року,

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Самаркандської області, республіки Узбекистан, громадянина Узбекистану, одруженого, з середньою освітою, працюючого фізичною особою підприємцем, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено:

за ч.1 ст.135 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки;
на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_18 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_18 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком, тривалістю 3 роки.
Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_18 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат та застави.

Відповідно до вироку, ОСОБА_18 , 20 серпня 2019 року, приблизно о 01 годині 08 хвилин, керуючи автомобілем «Mersedes-Benz E270 CDI», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по пр. Палладіна у м. Києві зі сторони пр. Перемоги в напрямку бул. Вернадського на зелений сигнал світлофору, порушуючи вимоги пунктів 1.5, 2.3 підпункту «б», 12.1, 12.3, 12.4 та 12.9 підпункту «б» ПДР України навпроти будинку №18/30, розташованого по пр. Паладіна у м. Києві здійснив наїзд на ОСОБА_19 , яка по регульованому пішохідному переходу, на червоний сигнал світлофору перетинала проїзну частину проспекту Палладіна. В результаті отриманих множинних тілесних ушкоджень, ОСОБА_19 померла на місці.
Крім того, ОСОБА_18 , 20 серпня 2019 року, приблизно о 01 годині 08 хвилин, після вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди, допустив порушення вимог п.2.10 підпункти «а», «б», «г», «д», «е» Правил дорожнього руху України усвідомлюючи, що стан потерпілої ОСОБА_19 потребує негайної медичної допомоги, що потерпіла опинилась в небезпечному для життя стані, позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадності, будучи зобов`язаним і маючи можливість надати потерпілій необхідну допомогу, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків для потерпілої, ухилився від покладених на нього обов`язків та умисно завідомо залишив без допомоги останню на місці дорожньо-транспортної пригоди в небезпечному для життя стані, яку він сам поставив в небезпечний для життя стан та втік з місця дорожньо-транспортної пригоди в невідомому напрямку.
Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_18 покарання за ч.1 ст. 135 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. На підставі ст. 70 КК України призначити ОСОБА_18 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор вказує, що звільняючи ОСОБА_18 від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції залишив поза увагою характер допущеного обвинуваченим порушення Правил дорожнього руху України, те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок грубого порушення законодавчих приписів обвинуваченим, оскільки останній рухався із швидкістю 216,83 км/год. Окрім того, судом не взято до уваги, що ОСОБА_18 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.122 КУпАП, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху та належних висновків для себе не зробив. Крім того, ОСОБА_18 усвідомлюючи, що він вчинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої потерпіла ОСОБА_19 опинилась в небезпечному для життя стані та була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадності та втік з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, на думку апелянта, конкретні обставини вчинення інкримінованого злочину вказують, що керуючи транспортним засобом, обвинувачений може нести загрозу не тільки для оточуючих, а і для самого себе, а тому жодних підстав, які б дозволяли обґрунтовано і законно місцевому суду застосовувати положення ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_18 від відбування основного покарання з випробуванням в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено не було.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_18 адвокат ОСОБА_14 подав заперечення, в яких посилаючись на безпідставність апеляційної скарги прокурора, просив її відхилити, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Потерпіла ОСОБА_12 подала заперечення, у яких просила відмовити прокурору в задоволенні апеляційної скарги, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, представника потерпілої, який також заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з огляду на таке.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_18 у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебувала в небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, оскільки він сам поставив потерпілу в небезпечний для життя стан, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, та у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені представленими у справі доказами у їх сукупності, які досліджувались судом в ході судового розгляду в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, а тому згідно ч.2 ст. 394 КПК України апеляційному перегляду не підлягають і апелянтом не оспорюються.
Разом з тим, на думку колегії суддів, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності звільнення обвинуваченого ОСОБА_18 від відбування основного покарання з випробуванням.
Згідно ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Проте, суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_18 , зокрема при застосуванні ст. 75 КК України зазначених норм закону не дотримався, що призвело до прийняття рішення, яке не відповідає вимогам статті 370 КПК України щодо його законності.
Звільняючи обвинуваченого ОСОБА_18 від відбування основного покарання з випробуванням, суд першої інстанції не навів переконливих доводів на підтвердження свого висновку, обмежившись лише формальним перерахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого.
При цьому, суд першої інстанції належним чином не врахував обставини та характер допущеного ОСОБА_18 порушення Правил дорожнього руху України, а саме те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок грубого порушення законодавчих приписів обвинуваченим, оскільки останній рухався із швидкістю 216,83 км/год ± 8,67 км/год, яка значно перевищувала максимально дозволену на даній ділянці дороги швидкість в 50 км/год., те, що після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_18 зник з місця її вчинення. Окрім того, судом не взято до уваги, що ОСОБА_18 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, зокрема і за ст. 122 КУпАП, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху, втім належних висновків для себе не зробив.

Зазначені обставини свідчать про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого ОСОБА_18 та вказують на те, що керуючи транспортним засобом, обвинувачений може нести загрозу не тільки для оточуючих, а і для самого себе, а відтак застосування щодо нього положень ст.75 КК України та звільнення від відбування основного покарання з випробуванням виключається.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_18 від призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням, а тому вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року щодо ОСОБА_18 підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України з постановленням свого вироку відповідно до п.4 ч.1 ст.420 КПК України.
Колегія суддів погоджується з видом та розміром покарання, призначеним ОСОБА_18 судом першої інстанції, так як при визначенні обвинуваченому виду та розміру покарання судом дотримано вимоги ст. 65 КК України та враховано ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, офіційно працює, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, думку потерпілої, те, що їй відшкодовано матеріальні збитки та моральну шкоду, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття. Таким чином, на переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції ОСОБА_18 покарання, без застосування ст. 75 КК України буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -
ухвалила:
Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року щодо ОСОБА_18 скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити у цій частині новий вирок.Призначити ОСОБА_18 за ч.1 ст. 135 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки; за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно вважати ОСОБА_18 засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_18 обчислювати з моменту його затримання в ході звернення вироку до виконання.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців із дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з дня вручення копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4