КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №372/3975/21
Провадження №11-кп/824/4410/2021 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 115 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

04 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20.10.2021,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20.10.2021продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 діб до 18 грудня 2021 року включно.
Продовжено ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 діб до 18 грудня 2021 року включно.
Продовжено ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 діб до 18 грудня 2021 року включно.
Продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 діб до 18 грудня 2021 року включно.
Продовжено ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Ізоляторі тимчасового тримання Головного управління Національної поліції у м. Києві на 60 діб до 18 грудня 2021 року включно застосувавши до вказаного обвинуваченого заходи безпеки.
Таке рішення колегія суддів обґрунтувала тим, що підстави для збереження відповідних запобіжних заходів у виді тримання під вартою відносно обвинувачених, зокрема ОСОБА_6 , у провадженні не відпали, оскільки, ризики передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, а саме: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому, колегія суддів врахувала дані про особу кожного обвинуваченого, в їх сукупності та прийшла до висновку про доведеність стороною обвинуваченого у клопотаннях ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначивши, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним у справі ризикам, а переконливих доказів на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які приймались до уваги при обранні та продовженні дії обраного запобіжного заходу суду не подавалось.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20.10.2021 скасувати в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000515 від 25.03.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 146 КК України ОСОБА_6 , та обрати стосовно останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
Адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20.10.2021 незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки оскаржуване рішення від 20.10.2021 постановлене не іменем України, тобто на думку апелянта, всупереч вимогам ст. 129-1 Конституції України та ст. 110 КПК України, та окрім того зазначає, що 20.10.2021 головуючий колегії суддів після виходу з нарадчої кімнати проголосив ухвалу, обмежившись складанням і оголошенням її резолютивної частини, при цьому, як вказує апелянт, в порушення вимог ст. 37 КПК України в оскаржуваній ухвалі не зазначено ні дати, ні часу оголошення повного тексту ухвали, що позбавило як апелянта, так і обвинуваченого ОСОБА_6 бути присутнім під час оголошення повного змісту ухвали та бути обізнаними з обґрунтуванням колегії суддів, та вважає, що вказаним порушено права як адвоката, так і обвинуваченого ОСОБА_6 на захист та доступ до правосуддя. Також, апелянт вказує, що клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу врученого стороні захисту та обвинуваченому не за три години до початку розгляду клопотання, як цього вимагає чинний КПК України.
Крім того, апелянт вказує, що колегія суддів в оскаржуваному рішенні зазначила про наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, однак вказане судження, на думку апелянта, не відповідає дійсності, оскільки прокурором не долучалися жодні докази, будь-які документи чи будь-які копії документів до поданого ним клопотання, а тому вважає не доведеними обставини, на які прокурор посилався, а колегія суддів в свою чергу не мала в своєму розпорядженні достатніх доказів для прийняття такого рішення.
Також, в апеляційній скарзі, адвокат висловлює свою незгоду щодо оголошеної підозри ОСОБА_6 , та вважає, її необґрунтованою, а обставини які в ній викладені, суперечливими та такими що не підтверджені належними та допустимими доказами. Також, апелянт зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості, які б підтверджували показання обвинуваченого ОСОБА_11 , надані стосовно ОСОБА_6 , та які в свою чергу, повинні були бути ретельно перевірені стороною обвинувачення, однак в порушення вимог КПК України, цього, стороною обвинувачення, зроблено не було.
Щодо ризиків, про які зазначено в оскаржуваній ухвалі, то апелянт вказує, що стороною обвинувачення не було надано жодного належного доказу, який би засвідчив або надав би підстави вважати, що ОСОБА_6 бажає переховуватися від правоохоронних органів та суду, тому, на думку апелянта, твердження органу досудового розслідування має характер припущення, є домислом, та не може слугувати належною підставою для застосування зазначеного запобіжного заходу, а колегія суддів в свою чергу не врахувала особу обвинуваченого ОСОБА_6 , його соціальні зв`язки та позитивні характеристики, який одружений, має постійне місце проживання та місце реєстрації, позитивно характеризується за місцем проживання, на його утриманні перебуває його мати та батьки дружини, ОСОБА_6 раніше не судимий, тому на думку апелянта, вказане свідчить про відсутність у останнього ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду, та можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який за своєю сутністю здатний запобігти вказаному ризику.
Також, щодо ризику знищення, сховання або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то апелянт зазначає, що всі речові докази були вилучені та перебувають у володінні органу досудового розслідування, що позбавляє можливості обвинуваченого ОСОБА_6 знищити чи спотворити докази, а стороною обвинувачення, в свою чергу не надано будь-яких доказів реального існування вказаного ризику.
Крім того, апелянт стверджує і про відсутність такого ризику як незаконний вплив на свідків, інших обвинувачених, експертів, спеціалістів, оскільки їх показання безпосередньо не стосуються обставин, викладених у підозрі, а у жодному протоколів допитів свідків, відсутні будь-які відомості про причетність ОСОБА_6 до злочину.
Так само, на думку апелянта, відсутній і ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , оскільки останній раніше не судимий, а органом досудового розслідування не надавалося жодних вмотивованих аргументів, реальних доказів чи мотивів існування вказаного ризику.
Таким чином, апелянт наголошує, що стороною обвинувачення не доведено існування жодного з передбачених ст. 177 КПК України ризиків, а тому відсутні підстави для застосування до ОСОБА_6 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, та вважає, що зазначенні ризики, після направлення обвинувального акту до суду, втратили свою актуальність, а прокурор в свою чергу, не надав суду будь-яких документів, доказів чи їх копій на підтвердження поданого ним клопотання.

Обвинуваченим ОСОБА_8 в свою чергу, також подано апеляційну скаргу, в якій останній просить ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20.10.2021 скасувати в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000515 від 25.03.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 146 КК України ОСОБА_8 , та обрати стосовно останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 194 КПК України. Зазначена апеляційна скарга є аналогічною за змістом до апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , та містить аналогічні доводи та обґрунтування.

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 не містять клопотання про їх розгляд за участю сторін, а відтак апеляційні скарги підлягають розгляду в порядку, передбаченому ч.4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Перевіривши доводи апеляційних скарг, вивчивши надані в копіях матеріали, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Обухівського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження №0000515, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.03.2021 по обвинуваченню ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146 КК Укрїни
20 жовтня 2021 року прокурором до суду першої інстанції подано клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину та наявні ризики, передбачені п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому жоден з більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20.10.2021 продовжено в тому числі, обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 діб, тобто, до 18 грудня 2021 року включно.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинувачених та їх захисників, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував, конкретні обставини кримінального провадження, вагомість наданих стороною обвинувачення доказів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , в їх сукупності та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризику переховування від суду тавчинення іншого кримінального правопорушення, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними з огляду на наступне.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обвинувачення, у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, за один з який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинувачених, які не мають достатніх стримуючих соціальних зв`язків, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з метою уникнення кримінальної відповідальності, можуть переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики не зменшились і виправдовують подальше їх тримання під вартою.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою його підзахисному не врахував дані, що характеризують його особу, а саме те, обвинувачений ОСОБА_6 одружений, має постійне місце проживання та реєстрації, позитивно характеризується за місцем проживання та має на утриманні матір та батьків дружини, раніше не судимий, що на переконання захисника свідчить про відсутність ризику переховування від суду та дає достатні підстави вважати, що інший запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою з достатньою повнотою врахував всі обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою належним чином обґрунтувавши в оскаржуваній ухвалі доцільність його продовження. Окрім того, згідно наданих апеляційному суду матеріалів, обвинувачений ОСОБА_6 не працевлаштований, що свідчить про відсутність у нього офіційного джерела доходів, а тому доводи апеляційної скарги захисника про наявність у нього на утриманніматері та батьків дружини, колегія суддів вважає непереконливими. Те, що обвинувачений зареєстрований в межах іншої адміністративно-територіальної одиниці в Луганській області, уродженцем якої він є, жодним чином не спростовує обґрунтованість встановленого судом ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а навпаки всупереч доводам апеляційної скарги захисника, вказує на наявність у його підзахисного зв`язків в іншому місті та свідчить про наявність всіх підстав вважати, що без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачений ОСОБА_6 може ухилятись від суду. Та обставина, що обвинувачений раніше не судимий та одружений, не може слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які б в сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, зменшували встановлені в ході судового розгляду провадження ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 на наявність у нього місця проживання та реєстрації, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки такі дані самі по собі, не можуть слугувати підтвердженням належної процесуальної поведінки обвинуваченого та відсутності встановлених судом першої інстанції ризиків.
З приводу іншого ризику, а саме можливого впливу обвинувачених на свідків та інших обвинувачених, то на переконання колегії суддів, з врахуванням того, що на даний час у даному кримінальному провадженні свідки та обвинувачені не допитані, з великою ймовірністю існує і ризик незаконного впливу обвинувачених на них.
Посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на обставини справи та показання свідків, колегія суддів до уваги не бере, оскільки під час розгляду питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого обставини кримінального правопорушення не досліджуються та оцінка доказам не надається.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого та захисника щодо необґрунтованості повідомленої підозри, то колегія суддів вважає їх неспроможними, з огляду на стадію кримінального провадження, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено, після спрямування обвинувального акту до суду ОСОБА_6 та ОСОБА_8 набули процесуального статусу обвинуваченого, обґрунтованість висунутого щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.
Не спростовують обґрунтованість ризиків та доцільність продовження строку тримання під вартою, а також не дають достатніх підстав вважати, що обвинувачені не зможуть здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України і доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що в резолютивній частині оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не було зазначено дати та часу оголошення повного тексту ухвали.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника та обвинуваченого про відсутність ризику, який може свідчити про те, що обвинувачені можуть знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, то колегія суддів їх до уваги не бере, оскільки такій ризик судом першої інстанції встановлений не був.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 та ОСОБА_8 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинувачених підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні обвинувачених під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянтів про те, що наведені у судовому рішенні ризики не ґрунтуються на жодному доказі і не відповідають фактичним обставинам, колегія суддів вважає безпідставними.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення..

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, як про це просить захисник, та обвинувачений має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Керуючись ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20.10.2021, якою продовжено, в тому числі, обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 діб, тобто, до 18 грудня 2021 року включно - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4