Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1003/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 128 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000840 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Антрацит, Луганської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, неодруженого, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого за ст.128 КК України, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 просить вирок суду в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову змінити, призначити ОСОБА_7 покарання за ст.128 КК України у виді громадських робіт та задовольнити її цивільний позов, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди. Вважає, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що висновок суду про наявність такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, є помилковим, оскільки ОСОБА_7 після нанесення тілесних ушкоджень шкоду не відшкодував і не вибачився, а також ігнорував судові засідання, та з`являвся до суду лише після застосування до нього приводу. Вважає, що суд не мав підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.75 КК України, а також не розглянув можливості призначення йому покарання у виді громадських робіт. Вказує, що задовольняючи частково цивільний позов про відшкодування моральної шкоди суд недостатньо врахував наслідки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме спричинені їй тілесні ушкодження, внаслідок яких вона тривалий час проходила лікування та потребує додаткового лікування, змінилися умови її життя, вона постійно відчуває незручності, пов`язані з наслідками травмування.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме : буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну свого місця проживання, роботи.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 5000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди заподіяної в наслідок кримінального правопорушення.
Вирішено питання щодо речових доказів.

За обставин встановлених судом та викладених у вироку, 14 грудня 2020 року близько 18 години 20 хвилин у житловій кімнаті будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_7 та його співмешканкою ОСОБА_8 , на ґрунті довготривалих неприязних стосунків виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_8 вирішила покинути житлову кімнату, а ОСОБА_7 хотів завадити їй та не маючи наміру на заподіяння тілесних ушкоджень, з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно - небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, вирішив налякати ОСОБА_8 , для чого планував нанести сокирою удар по дерев`яних дверях, біля яких знаходилась ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_7 підбіг ззаду до ОСОБА_8 та, замахнувшись сокирою по дерев`яних дверях, випадково наніс один удар в область правої кисті ОСОБА_8 , рука якої в момент удару знаходилась на дверях, чим спричинив останній тілесні ушкодження, що відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідача, пояснення потерпілої ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги щодо призначеного покарання та в підтримання апеляційної скарги в частині збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У вироку суду зазначено, що на підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності його позиції не було, йому роз`яснено, що у даному випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у заподіянні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_8 відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 128 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.
Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на наркологічному обліку та на обліку у лікаря-психіатра не перебуває.
Крім того, судом враховано думку потерпілої, яка не наполягала на суворості покарання та правову позицію прокурора про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 128 КК України та можливість звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ігнорував судові засідання та з`являвся до суду лише після застосування до нього приводу, не впливають на висновки суду при призначенні покарання за злочин, передбачений ст. 128 КК України.

Вказання апелянтом на те, що висновок суду про наявність такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, є помилковим, не може слугувати безумовною підставою для зміни вироку суду в частині призначеного покарання, оскільки для застосування ст. 75 КК України не вимагається наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що покарання у виді громадських робіт, як про це просить апелянт, є більш м`яким порівняно з призначеним судом покаранням у виді позбавлення волі.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Щодо вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілою ОСОБА_8 в порядку ст. 128 КПК України було заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування на її користь 50000 грн. моральної шкоди (а.п.14-16), потім розмір шкоди збільшено до 80 000 грн. (а.п. 35-36).

Вироком суду стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 5000 грн. моральної шкоди.
В обґрунтування розміру моральної шкоди потерпілою зазначено, що моральна шкода їй спричинена душевними стражданнями, які вона відчуває внаслідок спричинення обвинуваченим їй тілесних ушкоджень, вона втратила душевний спокій, було порушено умови її життя та нормальні життєві зв`язки, а також вона внаслідок стресу не може займатися своїми справами та лікуванням, оскільки є інвалідом 3-ї групи, онкохворою.

В судовому засіданні апеляційного суду потерпіла уточнила свої вимоги та просила збільшити розмір моральної шкоди до 50 000 грн.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих
стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та
зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При
цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Апеляційний суд вважає, що приймаючи рішення про часткове задоволення цивільного позову в сумі 5000 грн., суд першої інстанції відповідно до вимог закону не в повній мірі врахував характер правопорушення, глибину душевних страждань, яких зазнала потерпіла у зв`язку з пошкодженням її здоров`я, ступінь вини обвинуваченого, зусилля, необхідні потерпілій для відновлення попереднього стану.
Колегія суддів враховуючи вимоги розумності та справедливості, стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її житті, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, а також поведінку обвинуваченого після скоєного, вважає, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень буде достатнім.
При цьому, потерпіла не позбавлена права звернутися до суду в порядку цивільного судочинства про відшкодування шкоди, якщо стан її здоров`я погіршиться.
Апеляційним судом також враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке є необережним, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та в судовому засіданні апеляційного суду висловив намір відшкодовувати шкоду потерпілій.
Відповідно вимог п.3 ч.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
На підставі викладеного, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру відшкодування моральної шкоди.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині стягнення моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 у відшкодування моральної шкоди 20 000 ( двадцять тисяч ) гривень.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: