ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/644/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №310/8135/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2021 року про вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бердянськ Запорізької області, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Троїцько-Печерськ Республіка Комі Російська Федерація, зареєстрованого у АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою міськрайонного суду до 17 січня 2022 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , за ч.3 ст.185 КК та ОСОБА_7 , за ч.1 ст.263, ч.3 ст.185 КК.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просив ухвалу міськрайонного суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 . Посилався на відсутність в матеріалах провадження достатніх доказів його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину. Зазначав про те, що зазначені прокурором ризики не підтверджуються фактичними обставинами справи. Крім того, обвинувачений звертав увагу суду на свою належну процесуальну поведінку до взяття під варту, та те, що на даний момент свідки сторони обвинувачення судом вже допитані.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив ухвалу міськрайонного суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту. Зазначав про те, що допитані свідки сторони обвинувачення вказали на його невинуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Звертав увагу колегії суддів на тривалість його перебування під вартою, а також наявність у нього на утриманні неповнолітніх дітей.

Згідно ч.4 ст.422-1 КПК, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Прокурор та захисник ОСОБА_8 про дату час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про бажання та намір приймати участь в апеляційному розгляді не заявляли.

Від адвоката ОСОБА_9 на адресу апеляційного суду 20.01.2022 року надійшла заява щодо припинення дії договору укладеного між ним та обвинуваченим ОСОБА_6 про надання правової допомоги.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав надіслану раніше ним на адресу апеляційного суду заяву, зі змісту якої вбачається, що у подальшому він має намір самостійно захищати власні інтереси.

З огляду на викладене, враховуючи позицію учасників процесу, які наполягали на розгляді апеляційних скарг по суті за відсутності зазначених осіб, суд не мав перешкод для апеляційного розгляду провадження.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; обвинувачених, які підтримали апеляційні скарги та наполягали на їх задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів вбачається, що в провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч.3 ст.185 КК кримінального правопорушення, та ОСОБА_7 у вчиненні передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.185 КК кримінальних правопорушень.
Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, міськрайонний суд зазначив про те, що ризик переховування обвинувачених від суду у даному кримінальному провадженні існує і надалі.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції та зазначає про наступне.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду вирішальним є з`ясування питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 раніше дев`ять разів судимий за вчинення умисних злочинів різної тяжкості, судимості за які у передбаченому законом порядку не зняті та не погашені, у минулому відбував покарання в місцях позбавлення волі, втім не зробив для себе життєво необхідних висновків, не став на шлях виправлення та знову обвинувачується у вчиненні умисного, тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років.

Обвинувачений ОСОБА_7 є особою раніше вісім разів судимою за вчинення умисних злочинів різної тяжкості, судимості за які у передбаченому законом порядку не зняті та не погашені, в черговий раз звільнившись з місць позбавлення волі не змінив спосіб свого життя та знову обвинувачується у вчиненні нових злочинів, покарання за які передбачено лише у виді позбавлення волі строком від 3 до 7 років.
Зазначені обставини, у сукупності з відсутністю у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, які могли б слугувати соціальними чинниками стримуючого характеру та бути стимулом для їх належної процесуальної поведінки у подальшому, відсутність у обох місця працевлаштування, що свідчить про відсутність у них офіційних джерел доходів, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, зможуть ухилитися від суду за для уникнення покарання, яке може бути їм призначено у разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованих кожному злочинів.
Зважаючи на комплексний аналіз матеріалів даного кримінального провадження та сукупність всіх зазначених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що висновок про існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КК ризику є обґрунтованим.
А тому, усупереч доводам апеляційних скарг, суд вважає доведеними у даній справі обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинувачених перебувати на волі.

Отже, з огляду на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочинів, їх характер та тяжкість, враховуючи покарання, яке загрожує кожному у разі визнання їх винуватим, дані про особи обвинувачених, відсутність даних про неможливість подальшого перебування обвинувачених під вартою, міськрайонний суд правильно визначився з тим, що запобігти встановленому ризику можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Разом з цим, перевіряючи доводи апеляційних скарг обвинувачених, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу апелянтів на те, що приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою суд першої інстанції врахував те, що усі свідки сторони обвинувачення судом допитані, а тому передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК ризик, що раніше існував у даному кримінальному провадженні відпав та не є реальним.

При цьому доводи апеляційних скарг обвинувачених про їх невинуватість у вчиненні інкримінованих кожному окремо кримінальних правопорушень колегія суддів не перевіряє, оскільки питання обґрунтованості висунутого обвинувачення може бути вирішено виключно при ухваленні судом першої інстанції відповідного процесуального рішення, яким закінчується розгляд кримінального провадження по суті.

Щодо посилань апеляційних скарги на тривалість перебування під ватою колегія суддів зазначає, що сама по собі тривалість тримання особи під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.
Наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 місця реєстрації само по собі не є достатньою підставою для застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, як він того вимагав. Адже встановлені у даному провадженні обставини свідчать про те, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти встановленому ризику та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого у подальшому.

Процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 до взяття його під варту була оцінена судом першої інстанції під час розгляду питання про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Розглядаючи питання щодо продовження строку дії обраного раніше запобіжного заходу суд передусім керується наявністю ризиків у кримінальному провадженні на момент розгляду такого питання.

Посилання ОСОБА_7 на наявність у нього дітей, не є тими стримуючими факторами та не переважають можливого ризику неправомірної поведінки з його боку у подальшому, при цьому суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, а відтак твердження що діти перебувають на його утриманні судом сприймаються критично.

Таким чином доводи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо зміни їм запобіжних заходів на більш м`який, є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Разом з цим, колегія суддів зазначає про те, що оскаржуваною ухвалою міськрайонного суду обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою було продовжено до 17.01.2022 року включно. Тобто, на момент даного апеляційного розгляду зазначена ухвала втратила свою чинність.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2021 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Дата документу 02.02.2022 Справа № 310/8135/20