ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 193/1362/19
Провадження № 1-кп/210/200/21

"14" вересня 2021 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

головуючого-судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4

сторони кримінального провадження, які приймають участь у підготовчому судовому засіданні: прокурор Криворізької східної окружної прокуратури ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_6 , захисники обвинуваченого - адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , який обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, внесеного 29 квітня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000197, -

ВСТАНОВИЛА:
В провадженні суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , який обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу, оскільки завершити розгляд справи не представляється за можливе, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу обвинуваченому та неодноразового його продовження не змінились.
Захисник ОСОБА_7 звернулась з клопотанням про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електродного засобу контролю. В обґрунтування клопотання зазначає, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 на даний час відсутні, зважаючи на наступне. ОСОБА_6 має постійне місце проживання, проживав з родиною, має на утриманні неповнолітнього сина, допомагає матері похилого віку. Обвинувачений до обрання йому запобіжного заходу працював найманим працівником і здійснював підприємницьку діяльність, за місцем проживання характеризується позитивно, є учасником бойових дій. Крім того, з вересня 2020 року у ОСОБА_6 значно погіршився стан здоров`я, том потребує медичного обстеження та лікування, яке не можливо провести знаходячись під вартою. Вказане свідчить про те, що обвинувачений не буде вчиняти спроби втечи, тобто відсутній ризик переховування від суду. Матеріали провадження не містять підтвердження того, що ОСОБА_6 чинив спроби незаконно впливати на свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Отже, відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України на які посилається прокурор.

Захисник ОСОБА_8 , заперечував щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підтримав клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_6 просив залишити без задоволення клопотання прокурора та змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з електродним засобом контролю, оскільки ризики на які посилається прокурор є безпідставними та за весь час не були підтвердженні. Крім того зазначив, що погіршився стан здоров`я за час перебування під вартою.

Колегія суддів, дослідивши клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з положеннями статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу чи його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;
- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Крім того, стаття 178 КПК України закріплює перелік обставин, які на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, повинні бути оцінені в сукупності. За таких умов суду належить дослідити кожен із зазначених вище критеріїв окремо.
Частина 1 статті 183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з частиною 3 статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження чи зміну обвинуваченому запобіжного заходу, суд враховує те, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за який законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Розглядаючи клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу та сторони захисту про зміну запобіжного заходу, колегією суддів встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_6 інкримінований злочин, який відповідно до ст.12 КК України відноситься категорії особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, тому є достатньо підстав вважати що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання останнього винуватим у інкримінованому злочині, обвинувачений може переховуватися від суду чи перешкоджати кримінальному провадженню, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений перебував у розшуку, що суттєво впливає на ступінь ризику переховування у разі зміни запобіжного заходу.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

В той же час, тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , й покарання за яке може бути призначено у виді реального позбавлення волі, дає підстави вважати, що саме запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства в цьому випадку зможе попередити встановлені під час обрання слідчим суддею запобіжного заходу ризики.

При цьому, стороною захисту не доведено, що ці ризики відпали на момент розгляду питання про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що станом на вересень 2021 року не допитані усі свідки обвинувачення, а так само і свідки сторони захисту, а тому обвинувачений, перебуваючи на волі може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів.

В той же час, колегія суддів відхиляє доводи прокурора про те, що існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки як встановлено з матеріалів справи, обвинувачений раніше не судимий, а доказів застосування погроз до матеріалів справи не надано.

Коллегія суддів відхиляє доводи сторони захисту та обвинуваченого, що розшук був формальним, оскільки постанова про оголошення в розшук не оскаржувалася в порядку статті 303 КПК України.

Щодо посилань захисника ОСОБА_7 про тривале тримання під вартою обвинуваченого, колегія суддів вважає за необхідним зазначити, що за час перебування кримінального провадження на розгляду, було оголошено обвинувальний акт, встановлено порядок, частково допитано свідків, розглянуто численну кількість клопотань обвинуваченого та захисників, а відтак, колегія суддів без безпідставних зволікань та затримок здійснює розгляд даного провадження.

Враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини щодо порушення статті 5, пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод (право на справедливий суд) у зв`язку з надмірно тривалим триманням обвинувачених під вартою та тривалим кримінальним провадженням, колегія суддів у даному конкретному випадку звертає увагу на рух кримінального провадження, його складність, періодичність призначення судових засідань, об`єм матеріалів, які досліджуються судом, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 12.12.2019 року у справі « Піхун проти України»(заява № 63754/09 ) Європейський Суд зауважив, що «розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у контексті обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи та поведінка заявника і відповідних органів державної влади, які розглядають справу …».

Тривалість перебування обвинуваченого під вартою сама по собі не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України,

Наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 матері похилого віку та неповнолітньої дитини, на думку колегії суддів, не є підставою для зміни запобіжного заходу, обраного обвинуваченому та не спростовують ризики на які вказує прокурор.

При вирішенні питання про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України колегія суддів, також враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» у якій зазначено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування».

У колегії суддів відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України та забезпечити його належну поведінку.

З урахуванням встановлених обставин колегія суддів вважає, що запобігти ризикам, визначених у пунктах 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, - можливо лише шляхом продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує двох місяців, тобто до 11 листопада 2021 року.

Крім того, коллегія суддів зауважує, що під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_6 скаржився на погіршення стану здоров"я та відсутності належної медичної допомоги.

Матеріалами кримінального провадження не підтверджується погіршення стану здоров"я обвинуваченого, а так само і відсутня інформація щодо його погіршення здоров`я або можливих захворювань, оскільки такі відомості суду не надавались ані стороною захисту та обвинуваченим, ані установою ув"язнення.

Разом із тим, враховуючи положення статті 206 КПК України, а також ту обставину, що обвинувачений є слідчо-заарештованим і перебуває під юрисдикцією суду, колегія суддів вважає за доцільне, з метою недопущення порушення прав на медичну допомогу, враховуючи положення Наказу Мінюстиції України від 18.03.2013р. №460/5 "Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України" та Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затверджений наказом Мінюстиції України та Мінохорони здоров`я України від 10.02.2012 року № 239/5/104, забезпечити проведення медичне обстеження ОСОБА_6 під час попереднього ув"язнення в ДУ "Криворізька установа виконання покарань № 3".

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 331, 370, 372 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Клопотання прокурора Криворізької східної окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою - задовольнити.

Клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Клопотання ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу - залишити без задоволення.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Криворізька установа виконання покарань №3" строком на 60 /шістдесят/ днів, а саме до 11 листопада 2021 року включно..

Зобов`язати уповноважених осіб ДУ "Криворізька установа виконання покарань №3" НЕГАЙНО забезпечити проведення медичного обстеження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , лікарем медичної частини для встановлення діагнозу та призначення необхідного лікування..
З урахуванням результатів обстеження та встановленого діагнозу призначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , лікування в обсязі, передбаченому стандартами та нормативами медичної допомоги у сфері охорони здоров`я.
Про вжиті заходи ТЕРМІНОВО повідомити Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у строк до 21 вересня 2021 року до 12.00год. (головуючий суддя ОСОБА_1 )
Копію ухвали направити до Державної установи "Криворізька установа виконання покарань № 3", для виконання, вручити обвинуваченим, прокурору, захисникам.

Про виконання ухвали негайно повідомити Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошення 16 вересня 2021 року об 12 год. 35хв. в залі судового засідання № 309 Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг, пр-т Миру 24, третій поверх).

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3