Справа № 344/359/22
Провадження № 1-кс/344/173/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000639 від 21.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченогоч. 4 ст. 190КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив, що Івано-Франківською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудового розслідуванняу кримінальному провадженні № 0000639 від 21.12.2021 за фактом заволодіння, шляхом зловживання довірою коштами в особливо великих розмірах, за ознаками кримінальногоправопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Під час проведення досудового розслідування встановлено, що на початку осені 2015 року,на даний час точна дата встановлюється, в ОСОБА_4 виник злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами

ОСОБА_5 , шляхом введення його в оману та зловживання його довірою.

Втілюючи в життя свій злочинний план, ОСОБА_4 звернувся до

ОСОБА_5 з проханням допомогти йому у вирішенні його скрутного фінансового становища, виниклого за відповідних обставин та надати в борг строком на один рік грошові кошти в сумі 300 000 (триста тисяч) доларів США.

Реалізуючи свій злочинний план, ОСОБА_4 навмисно, з метою отримання довіри ОСОБА_5 та приховування наміру шахрайського заволодіння його коштами, розповідав останньому про виниклу у нього ситуацію, в тому числі й фінансову і наголошував, з метою введення ОСОБА_5 в оману та створення видимості його фінансового зростання, про вкладення отриманих в борг коштів в афілійовані з ним суб"єкти господарювання.

Будучи впевненим у дійсності намірів та подій, що відбуваються, не здогадуючись на той час про злочинний намір ОСОБА_4 , ОСОБА_5 08.10.2015 в м. Івано-Франківськ передав особисто ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 300 000 доларів США та підписав договір позики та акт передачі коштів, які заздалегідь були підготовлені та надані ОСОБА_4 .

Відповідно до вказаного договору позики кінцевим терміном його виконання в частині повернення ОСОБА_4 грошових коштів ОСОБА_5 в сумі 300000 (триста тисяч) доларів США було вказано дату 08.10.2016.

Після отримання від ОСОБА_5 грошових коштів, ОСОБА_4 , продовжуючи втілювати в життя свій злочинний намір, з метою спотворення обставин та приховування наміру шахрайського заволодіння коштами, в подальших розмовах з ОСОБА_5 запевняв останнього про свою фінансову стабільність та беззаперечність повернення отриманих в борг коштів.

Однак, ОСОБА_4 отримані від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 300 000 (триста тисяч) доларів США до обумовленої між ними дати не повернув та почав всіляко уникати зустрічі ОСОБА_6 та не відповідати на його телефонні дзвінки.

На даний час грошові кошти в розмірі 300000 доларів США отримані 08.10.2015 ОСОБА_4 від ОСОБА_5 не повернуті, чим завдано останньому матеріальної шкоди у особливо великих розмірах.

Зазначені вище обставини щодо шахрайського заволодіння ОСОБА_4 грошовими коштами ОСОБА_5 та використання їх в подальшому в своїх особистих цілях підтверджуються показами потерпілого ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_7 та іншими зібраними на даний час матеріалами кримінального провадження.

Прокурор просить з метою запобігання можливості приховування, знищення та відчуження майна, накласти арешт на майно, шляхом заборони здійснювати його відчуження, а саме:

2.1. Земельну ділянку кадастровий №:02:015:0073, площею 0,0507 га для індивідуального садівництва, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

2.2. Частку в розмірі 1/2 об`єкта нерухомого майна - земельну ділянку кадастровий №:02:015:0089, площею 0,0534 га для індивідуального садівництва, розташовану за адресою:

АДРЕСА_2 ;

2.3. Чотирикімнатну житлову квартиру, загальною площею 200,4 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 ;

2.4. Садовий будинок, загальною площею 338,9 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

2.5. Автомобіль марки «Cadillac», модель «SRX», 2008 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ;

2.6. Автомобіль марки «Cadillac», модель «Escalade», 2007 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , зазначивши, що у сторони обвинувачення є обґрунтовані підстави для звернення до суду з клопотання щодо накладення арешту на майно, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що призведе до суттєвої майнової шкоди завданої потерпілому в рамках цього кримінального провадження, при цьому, потреба у накладені арешту на майно під час досудового розслідування зумовлена перш за все необхідністю забезпечення можливості поновлення в подальшому порушених прав власності потерпілого за цим кримінальним провадженням, які відповідно до положень Конституції України та статті першої першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є непорушними та такими, що підлягають захисту з боку держави. Разом з цим, за даних обставин справи, накладення арешту на майно не несе за собою правових наслідків у вигляді втручання у права і свободи інших осіб.

В даному випадку, вчинене кримінальне правопорушення, передбачене

ч. 4 ст. 190 КК України відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України являється особливо тяжким злочином, за який передбачене основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад 10 років з конфіскацією майна.

Прокурор подав заяву, за змістом якої просив розгляд клопотання проводити без його участі, просив клопотання задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні.

На підставі положень ч.2 ст. 172 КПК України представник особи, у володінні якої знаходяться речі і документи, в судове засідання не викликався.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних(розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень КПК України судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчим СУ ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження №0000639 від 21.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченогоч. 4 ст. 190КК України.

Згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Прокурор просить накласти арешт на майно, зазначене у клопотанні, однак, з матеріалів клопотання не вбачається достатньо підстав для накладення такого арешту.

Посилання в клопотанні на таку правову підставу арешту як відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (цивільний позов) не підтверджується належними процесуальними підставами.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Тому, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити, оскільки прокурором не доведено, що без арешту вказаного майна не можливо проведення слідчих дій, а також не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, про який ідеться в клопотанні, що він виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, якій належить майно, що є правові підстави для такого арешту, а також можливі наслідки здійснення арешту, а саме обмеження права власності, є розумними і співрозмірними із завданням кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення, оскільки слідчим не доведено, що на даний час є підстави для накладення арешту на дане майно.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1