УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.09.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання старшого слідчого СВ Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000362 від 31.01.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з клопотання, в провадженні СВ Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області знаходиться кримінальне провадження № 0000362 від 31.01.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

З обставин викладених у клопотанні вбачається, що автомобіль ВАЗ-2114, 2005 р.в., кузов № НОМЕР_1 , сірого кольору, д.н. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 видане на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переоформлено без участі законного власника ОСОБА_6 , 1951 р.н., який не приймав в цьому безпосередню участь, що перечить чинному законодавству та свідчить про спірну власність, не виключаючи нового власника добровільним покупцем. При цьому у зв`язку з підозрою на підробку документів, що стали підставою для перереєстрацію транспортного засобу, в подальшому незаконному заволодінні ним та необхідність у проведенні товарознавчої експертизи, що може мати суттєве значення для кваліфікації діяння.

Виходячи з викладеного зважаючи на встановлені обставини слідчим СВ Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області винесено постанову про визнання речовим доказом автомобіль ВАЗ-2114, 2005 р.в., кузов № НОМЕР_1 , сірого кольору, д.н. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 видане на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як вказане майно відповідає критеріям зазначеним в ст. 98 КПК України, а саме вказаний автомобіль є об`єктом кримінально протиправних дій та набуте кримінально протиправним шляхом, або знаряддя скоєння кримінального правопорушення, зберігає на собі інформацію що має важливе доказове значення, містить відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином на вищезазначене майно виникла необхідність накласти арешт, так як існують безспірні підстави та підозри що воно є доказом злочину, було об`єктом кримінально протиправних дій та набуте кримінально протиправним шляхом, зберігає на собі інформацію що має важливе доказове значення, містить відомості які можуть бути використані як докази факту та обставин що встановлюються під час кримінального провадження. У зв`язку з тим що особи, причетні до вчинення вказаного злочину, обізнані про те що за викладеними фактами здійснюється досудове розслідування та розуміючи важливість збереження теперішнього стану автомобіль ВАЗ-2114, 2005 р.в., кузов № НОМЕР_1 , сірого кольору, д.н. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 видане на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для досудового розслідування можуть спотворити, метою накладання арешту є запобігання можливості його приховування, пошкодження, перетворення, відчуження.

У зв`язку з викладеним слідчий за погодженням з прокурором звертається до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Від слідчого надійшла заява про розгляд клопотання за його відсутності.

У своєму клопотанні сторона обвинувачення, просить розгляд справи провести за відсутності власника майна, зважаючи на можливість вжиття неправомірних дій щодо майна до прийняття рішення судом.

Слідчий суддя, розглянувши матеріали клопотання з долученими в його обґрунтування додатками, приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З урахуванням клопотання сторони обвинувачення, а також положень ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про можливість розгляду справи за відсутності власника майна.

В рамках кримінального провадження №0000362 від 31.01.2017, обґрунтовано здійснюється досудове розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. (ч.1 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, слідчий суддя зазначає, що з клопотання та доданих в його обґрунтування документів, вбачається, що Автомобіль ВАЗ-2114, 2005 р.в., кузов № НОМЕР_1 , сірого кольору, д.н. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 видане на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переоформлено без участі законного власника ОСОБА_6 , 1951 р.н., який не приймав в цьому безпосередню участь, що перечить чинному законодавству та свідчить про спірну власність, не виключаючи нового власника добровільним покупцем, є речовим доказом, оскільки є об`єктом кримінально-протиправних дій, та набуте кримінально-протиправним шляхом.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Оскільки є підстави вважати, що власники майна, можуть здійснювати дії, спрямовані на продаж майна, задля уникнення кримінальної від повільності, слідчий суддя приходить до висновку, що є правові підстави для арешту майна, із забороною відчуження.

Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, а таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки підлягає оскарженню, відповідно до норм процесуального законодавства щодо оскарження рішень слідчого судді, та скасуванню у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку є достатнім для забезпечення збереження речових доказів, є пропорційним втручанням у права осіб, та не матиме надмірних наслідків для таких осіб.

Згідно п. 20 постанови Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України»: «Зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів , здійснюються на спеціальних майданчиках і стоянках для зберігання тимчасово затриманих засобів».
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання старшого слідчого СВ Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000362 від 31.01.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на: автомобіль ВАЗ-2114, 2005 р.в., кузов № НОМЕР_1 , сірого кольору, д.н. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 видане на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною відчуження майна.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на старшого слідчого СВ Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1