Справа № 459/958/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/13/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 рокуроку колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року про продовження запобіжного заходу,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИЛА:

на розгляді у Жовківському районному суді Львівської області перебуває кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.7 ч.2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, дата закінчення дії запобіжного заходу - 20.02.2022 року.
Не погоджуючись з даною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищевказану ухвалу та винести нову, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтовано, незаконною та винесеною з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та всупереч законним правам та інтересам обвинуваченого, а висновки суду викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що в порушення вимог ст.184, 199 КПК України, прокурором було невчасно заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 та не додано жодних матеріалів на обґрунтування клопотання.

На думку захисника, доводи прокурора про існування ризиків, передбачених п.п.1,3 ст.177 КПК України, базуються на припущеннях та перекручуванні фактів.

Стверджує, що зазначені прокурором ризики відсутні, оскільки ОСОБА_7 не знав, що протягом 19 років перебував у розшуку та вів звичний спосіб життя, і як тільки дізнався про існування до нього інтересу правоохоронних органів, самостійно прибув до Червоноградського ВП ГУНП України у Львівській області, де згодом і був затриманий; на даний час усі потерпілі та свідки допитані; матеріали справи не містять жодних фактів, що ОСОБА_7 від часу інкримінованого йому злочину вчиняв або може вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Вказує, що ОСОБА_7 було висунуто необґрунтовану підозру й жодна обставина справи, вказана в обвинувальному акті не знайшла свого підтвердження у показаннях свідків.

Сторона захисту зазначає, що прокурор обґрунтовуючи неможливість застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, не вказав про те, що обвинувачений будучи зареєстрованим у м.Червонограді Львівської області, до взяття під варту більше 19 років постійно проживає та працює у м.Києві, має цивільну дружину та доньку 2018 року народження. На його утриманні також перебуває матір пенсійного віку, яка потребує постійного догляду.

Захисник вважає, що оскаржувана ухвала винесена зі значним порушення вимог КПК України та норм міжнародного законодавства.

07.02.2022 від захисника ОСОБА_10 надійшла заява про проведення судового засідання без його участі, а також за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
У відповідності до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вище вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням тяжкості злочину, інкримінованому ОСОБА_7 , та даних про особу обвинуваченого, є підстави вважати, що відсутність запобіжного заходу або обрання більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що наведені прокурором ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який. Зокрема наявний ризик переховування від суду, який підтверджується тим, що тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі ( ОСОБА_7 загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі) може стимулювати обвинуваченого ОСОБА_7 до втечі. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 19 років перебував у розшуку.
Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком колегії суддів першої інстанції, що ризики переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на учасників кримінального провадження продовжують існувати і під час судового провадження, такі ризики є реальними. Обвинувачений на даному етапі має можливість їх реалізації за умови незастосування відповідного запобіжного заходу.

Апеляційний суд приходить до переконання, що висока імовірність переховування обвинуваченого від суду, а також його впливу на учасників провадження не дозволяє суду зробити висновок про можливість запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту.

Доводи сторони захисту щодо необґрунтованості ухвали є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також мотивовані висновки та наведені обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Твердження захисника про те, що клопотання про продовження строку тримання під вартою подано під час судового засідання не тягне за собою скасування оскаржуваного судового рішення, з урахуванням положень ст.ст. 193, 194 КПК України.
Покликання адвоката на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, місце роботи, у нього наявні міцні соціальні зв`язки, з моменту події останнього інкримінованого йому кримінального правопорушення до кримінальної відповідальності не притягувався, а матеріали справи не містять жодного факту чи доказу того, що ОСОБА_7 за цей час вчинив або може в подальшому вчинити інші кримінальні правопорушення, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки дані обставини були предметом дослідження суду, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України та не спростовують висновків суду про ризики неналежної процесуальної поведінки.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції було враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його вік, стан здоров`я, сімейний та майновий стан.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого, на думку суду, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не містить правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, а тому така визнається необґрунтованою.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог адвоката не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3