В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" вересня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0006815, 0007054, за обвинуваченням:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з неповною середньою освітою, працюючого комірником в ТОВ «Укрметал 2002», одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Тбілісі, Грузія, громадянина Грузії, з вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_16 ,
потерпілого ОСОБА_17 ,
захисників ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,
перекладача ОСОБА_21
обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним
17 липня 2018 року, приблизно о 14 годині 40 хвилин, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_22 , кримінальне провадження відносно якого, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року, закрито у зв`язку зі смертю, перебували за адресою: АДРЕСА_2 , де в цей час біля будинку АДРЕСА_3 , знаходився ОСОБА_17 та в цей час, у них виник злочинний умисел, напрвлений на відкрите викрадення чужого майна, вчинений за попередньою змовою групою осіб. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з метою особистого протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи, що їх дії носять відкритий характер, ОСОБА_22 , будучи раніше судимим, кримінальне провадження відносно якого, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року, закрито у зв`язку зі смертю, вступив в злочинну змову з ОСОБА_14 та ОСОБА_23 . Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, 17.07.2018 року, приблизно о 14 годині 45 хвилин біля будинку № 11 по вул. Райдужна в м. Києві, ОСОБА_22 , кримінальне провадження відносно якого, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року, закрито у зв`язку зі смертю та ОСОБА_15 , підійшли до потерпілого ОСОБА_17 , обравши об`єктом злочинного посягання майно потерпілого та почали наносити удари руками в область тулуба та голови ОСОБА_17 , чим подолали опір останнього, в цей час підійшов ОСОБА_14 , який дістав з кишень штанів потерпілого ОСОБА_17 мобільний телефон марки «Нокіа» вартістю 3223,00 гривень та мобільний телефон марки «Нокіа» вартістю 500 гривень. Після чого, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_22 , кримінальне провадження відносно якого, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року, закрито у зв`язку зі смертю з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

Крім того, встановлено, що 25 липня 2018 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_14 , маючи намір на повторне скоєння навмисного злочину, з корисливих мотивів, з метою незаконного власного збагачення, увійшов до продовольчого магазину «Фуршет», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Райдужна, 15. Реалізуючи свої злочинні наміри та пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до відділу з продажу кави, звідки взяв пачку кави розчинної Монарх Якобс, вагою 400 грам закупівельною вартістю 223 гривні 73 копійки та поклав у куртку, яку тримав на руці, після чого направився до виходу з магазину та вийшов за територію касової зони, намагаючись зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення, проте, був помічений працівниками охорони супермаркету «Фуршет» та в подальшому був затриманий, таким чином не довіши свій злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Своїми злочинними діями ОСОБА_14 намагався завдати майнової шкоди ДП «РІТЕЙЛ ЦЕНТР» на загальну суму 223 гривні 73 копійки.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_14 .
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_14 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав частково та показав, що в літку 2018 року, приблизно о другій годині дня, вийшов з дому та направлявся в бік авторинку, з метою придбати зарядний пристрій, по дорозі зустрів знайомого ОСОБА_24 та побачив якусь заворушку, він підійшов ближче до ОСОБА_25 , та побачив на асфальті мобільний телефон, який підняв, оскільки думав, що він належить ОСОБА_26 , який йому повідомив, що незнайомий чоловік лежить на асфальті у нетверезому стані та він намагається його підняти під руки та посадити на лавку, незнайомий чоловік голосно кричав, він запропонував ОСОБА_27 залишити чоловіка на асфальті та піти, після чого вони удвох направилися в бік авторинку, згодом їх наздогнав ОСОБА_15 , якого до цього він не знав, та вони усі разом пішли у бік авторинку, він повідомив, що йому необхідно придбати зарядний пристрій, на що ОСОБА_28 запропонував його придбати в ломбарді. Коли він, ОСОБА_29 та ОСОБА_15 зайшли до ломбарду, в нього знаходився мобільний телефон, в якому була відсутня сім-картка, який він підняв з асфальту, в цей час він спитав у ОСОБА_25 чи цей телефон йому належить чи ні, на що останній відповів, що це не його мобільний телефон, після чого він одразу пішов дивитися зарядний пристрій, в цей час, до ломбарду зайшли працівники поліції та почали в них розпитувати, які телефони вони хотіли здати до ломбарду, після чого, їх всіх було затримано та у нього було вилучено телефон, який він знайшов. Зокрема зазначив, що потерпілому вони не наносили тілесних ушкоджень, мобільний телефон, який лежав на асфальті він підняв та розібравши його, побачив, що в ньому відсутня сім картка, вважав, що він належить ОСОБА_27 , вже пізніше у нього виникла думка, що можливо він належать потерпілому.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_14 показав, що в літку 2018 року, приблизно через тиждень, після вище описаних подій, він зайшов в магазин «Фуршет» скупитись продуктами для дому, в цей час побачив упаковку кави, на якій був відсутній чіп, та оскільки у нього не вистачало грошей на її придбання, вирішив викрасти її, поклавши у куртку, яка висіла у нього на руці, та направився до виходу з магазину, в цей час був затриманий працівниками охорони магазину, які викликали працівників поліції, які в подальшому затримали його, вину в скоєному визнає та жалкує, що так сталося.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_22 .
Допитаний 01 березня 2021 року у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_22 , кримінальне провадження відносно якого, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року, закрито у зв`язку зі смертю, свою вину в пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України не визнав, дав покази, що в літку 2018 року він їхав до Дніпровського суду м. Києва, стояв на зупинці та курив, побачив потерпілого, який перебуваючи у нетверезому стані рухався по алеї, після чого впав на землю та просив про допомогу, оскільки самотужки не міг піднятися, в цей час, він підійшов до потерпілого, та взявши його по під руки, намагався посадити на лавку. Згодом, до нього підійшли знайомі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та запропонували йому піти, після чого вони усі разом направилися в сторону авторинку, оскільки ОСОБА_14 потрібно було придбати зарядний пристрій, з цією метою вони по дорозі зайшли до ломбарду, де їх затримали працівники поліції, зокрема, зазначив, що твердження ОСОБА_14 , в частині того, що він запитував у нього кому належить телефон, який останній підняв з асфальту є неправдивими.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_23 .
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_15 винним себе за ч. 2 ст.186 КК не визнав та показав, що в літку 2018 року він зустрівся із знайомим ОСОБА_30 та ще з одим чоловіком, якого він до цього не знав, це був знайомий ОСОБА_26 , вони вирішили піти в ломбард для того, щоб купити зарядний пристрій для знайомого ОСОБА_26 . До цього, ОСОБА_26 побачив потерпілого, який лежав на землі та просив про допомогу, оскілки перебував в стані алкогольного сп`яніння та не міг самостійно піднятися, ОСОБА_29 підійшов до нього та намагався підняти, проте, потерпілий щось голосно викрикував, після чого вони відійшли від нього та направилися в сторону ломбарду, оскільки в нього не було коштів розрахуватися за житло, він попросив ОСОБА_25 здати до ломбарду його мобільний телефон, коли вони перебували у ломбарді, зайшли працівники поліції та затримали їх, при цьому вилучили три мобільних телефони, один з яких належав йому, кому належали інші два телефони йому не відомо.

Оцінка суду
Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальному провадженні можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх недопустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Незважаючи на процесуальну позицію обвинувачених щодо не визнання своєї провини у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, їх вина підтверджується дослідженими в судовому засіданні в їх сукупності доказами, а також показаннями потерпілого та свідків, які попереджались про кримінальну відповідальність, а саме:

- допитаний у судовому засіданні, у порядку ст. 353 КПК України, потерпілий ОСОБА_17 суду показав, що в липні 2018 року, приблизно о 14-00 годині, він повертався до дому, вийшов на своїй зупинці та вирішив зайти та купити цигарки, підійшов до кіоску та зайняв чергу, після чого відчув, що йому щось заважає, він озирнувся та побачив трьох хлопців, які намагалися вийняти його гаманець, він зробив їм зауваження, та продовжував стояти у черзі, проте, з їх боку, ці дії знову повторилися, тому він вирішив направитися в бік свого будинку, в цей час незнайомі чоловіки його переслідували, між ними почалася словесна перепалка, коли він проходив алеєю, відчув поштовх у спину, від якого упав на живіт, після чого він повернувся на спину, в цей час хтось з незнайомців придушив йому горло та йому наступили на руки, після чого вони витягнули з кишені його шортів два мобільних телефони та пішли, коли він піднявся, поряд побачив жінку, яку попросив викликати наряд поліції. Нападаючих було троє, один з них розмовляв на мові з акцентом, який схожий на мову ОСОБА_31 той час, коли його штовхнули в спину, було двоє чоловіків, потім підійшов третій. Коли він знаходився біля кіоску, поряд знаходилися троє чоловіків. Обвинувачених в лице він не бачив, впізнав їх по зросту та одягу, в який вони були одягнені.

- допитана у судовому засіданні, у порядку ст. 352 КПК України, свідок ОСОБА_32 , суду показала, що в літку 2018 року, вона припаркувала біля свого будинку автомобіль, виходячи з якого побачила, як обвинувачені напали на її сусіда, ім`я та прізвище його не знає, проте, постійно бачила його біля будинку. Спочатку на сусіда напало двоє чоловіків, його потягнули за рюкзак, який знаходився у нього на спині, після чого він упав та його почали бити, згодом підбіг третій чоловік, який був у кепці, обвинувачені наносили потерпілому удари по різним частинам тулубу і щось доставали з карманів. Один з нападаючих був в білій футболці, інший в спортивному костюмі, той, що був у спортивному костюмі, на той час був лисим, здається це був ОСОБА_29 , який сів на шию потерпілому та почав наносити йому удари в область голови, інший тримав за ноги, після чого, всі троє почали тікати в сторону бульвару Перова. Вона зателефонувала до правоохоронних органів та повідомила про те, що сталося, по приїзду працівників поліції, вона надала останнім фото подій, які відбулися, які вона зафіксувала на своєму мобільному телефоні.

- допитана у судовому засіданні, у порядку ст. 352 КПК України, свідок ОСОБА_33 , суду показала, що в літку 2018, вона побачила, як чоловік, який живе в її будинку повертався до дому, в цей час, двоє чоловіків повалили його на землю та почали бити, згодом підбіг третій чоловік та почав щось доставати з карманів сусіда, було видно, що всі троє чоловіків сплановано спільно скоювали напад. Обвинувачені схожі на тих людей, яких вона бачила в день події.

- допитаний у судовому засіданні, у порядку ст. 352 КПК України, свідок ОСОБА_34 , суду показав, що в літку 2018, до нього підійшли поліцейські та попросили бути понятим, на що він погодився. Разом з працівниками поліції він зайшов до приміщення ломбарду, де перебувало троє обвинувачених. ОСОБА_15 був у білій футболці, ОСОБА_29 був у спортивному костюмі. В його присутності у ОСОБА_14 працівниками поліції було вилучено мобільний телефон та було складено протокол огляду та вилучення.

- допитаний у судовому засіданні, у порядку ст. 352 КПК України, свідок ОСОБА_35 , суду показав, що в літку 2018 року, бачив як троє обвинувачених зайшли до ломбарду та здали два мобільних телефони. На той час, він працював в ломбарді і добре їх запам`ятав, оскільки вони перебували у приміщенні ломбарду більше двох годин, також чітко запам`ятав, що саме ОСОБА_22 здавав мобільний телефон.

- допитаний у судовому засіданні, у порядку ст. 352 КПК України, свідок ОСОБА_36 , суду показав, що в літку 2018 року він був понятим при вилучені речей у обвинувачених. Дана подія відбувалася в ломбарді «Найкращий ломбард». Один телефон точно вилучали у обвинуваченого ОСОБА_14 , у кого було вилучено інші телефони, він не пам`ятає.

- допитаний у судовому засіданні, у порядку ст. 352 КПК України, свідок ОСОБА_37 , суду показав, що в літку 2018 року, під час несення служби, його екіпаж виїхав на виклик за місцем, де нібито троє чоловіків відкрито викрали майно потерпілого, після чого, об`їхавши район, вони заїхали до ломбарду, де виявили трьох чоловіків, а саме обвинувачених ОСОБА_22 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , у яких було виявлено два мобільних телефони, після чого було викликано слідчо-оперативну групу, в подальшому обвинувачених було затримано та доставлено до районного відділу поліції.

Суд оцінює показання потерпілого та свідків, як належними та достовірними, у розумінні ст. ст. 94-96 КПК України, тому не має підстав ставити їх під сумнів або ж не брати як доказ, оскільки вони узгоджуються з іншими дослідженими доказами у їх сукупності.

Так, зокрема, вина обвинувачених ОСОБА_15 за ч. 2 ст. 186 КК України та ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України доводиться процесуальними джерелами доказів, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінального правопорушення від 17.07.2018 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_17 заявив про напад, 17.07.2018 року, приблизно о 14 годині 46 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 (т. 3 а.п.97);

- протоколом огляду місця події від 17.07.2018 року, відповідно до якого під час огляду була оглянута ділянка місцевості за адресою: АДРЕСА_2 (т. 3 а.п.101-103);

- протоколом огляду місця події від 17.07.2018 року, відповідно до якого під час огляду було оглянуто приміщення ломбарду « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_4 , та вилучено мобільний телефон «Нокіа» та два договори (т. 3 а.п.104-105);

- постановою про визнання та приєднання речових доказів від 18.07.2018 року, а саме: мобільного телефону марки «Нокіа 2» імеі 1: НОМЕР_1 та імеі 2: НОМЕР_2 (т. 3 а.п. 106);

- протоколом обшуку від 17.07.2018 року, яким проведено обшук ОСОБА_14 , в результаті чого було виявлено та вилучено мобілий телефон «Нокіа» (т. 3 а.п.107-110);

- постановою про визнання та приєднання речових доказів від 18.07.2018 року, а саме: мобільного телефону марки «Нокіа » імеі 1: НОМЕР_3 (т. 3 а.п. 112);

- протоколом огляду предметів від 04.08.2018 року, відповідно до якого слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_38 оглянуто сейф пакет №0068635, який опечатано, на якому наявний запис чорнилом синього кольору: 17.07.2018, Перова, 15, грабунок, моб. тел. Нокіа та чохол з кишені штанів гр. ОСОБА_14 , поняті: ПІП /підпис/. При відкритті даного пакету виявлено: - силіконовий чохол чорного кольору, без серійного номеру та зазначенням марки; - мобільний телефон сірого кольору, марки Нокіа Verizon с/н: НОМЕР_3 , без сім картки; сейф пакет №0068634, який опечатано, на якому наявний запис чорнилом синього кольору: 17.07.2018, Перова, 15, грабунок, моб. тел. Нокіа та чохол з прилавку, поняті: ПІП, /підпис/. При відкритті даного пакету виявлено: мобільний телефон чорного кольору, марки Нокіа, с/н імеі 1: НОМЕР_1 та імеі 2: НОМЕР_2 , з сім карткою мобільного оператора Водафон № НОМЕР_4 (т. 3 а.п. 113-117);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.07.2018 року, відповідного до якого свідок ОСОБА_32 впізнала особу, яка здійснила напад на потерпілого ОСОБА_17 за фотознімком під № 1, на якому зображений ОСОБА_22 (т. 3 а.п. 119-121);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.07.2018 року, відповідного до якого свідок ОСОБА_32 впізнала особу, яка здійснила напад на потерпілого ОСОБА_17 за фотознімком під № 4, на якому зображений ОСОБА_15 (т. 3 а.п. 123-125);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.07.2018 року, відповідного до якого свідок ОСОБА_32 впізнала особу, яка здійснила напад на потерпілого ОСОБА_17 за фотознімком під № 2, на якому зображений ОСОБА_14 (т. 3 а.п. 127-129);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 03.08.2018 року, за яким відтворено події, які відбулися 17.07.2018 року (т. 3 а.п. 131-134);

- постановою про визнання та приєднання речових доказів від 04.08.2018 року, а саме: DVD-R диску марки «Arita» з відеозаписом (т. 3 а.п. 135);

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17.07.2018 року, відповідно до якого було затримано ОСОБА_15 (фактичний час затримання 17.07.2018 року 15-30 годині) (т. 3 а.п. 142-143);

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17.07.2018 року, відповідно до якого було затримано ОСОБА_14 (фактичний час затримання 17.07.2018 року 15-20 годині) (т. 3 а.п. 152-154);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінального правопорушення від 25.07.2018 року, відповідно до якого 25.07.2018 року, приблизно о 13-00 годині, в магазині «Фуршет», за адресою: м. Київ, вул. Райдужна, 15, виявлено крадіжку кави (т. 3 а.п.194);

- протоколом огляду місця події від 25.07.2018 року, відповідно до якого під час огляду було оглянуто приміщення магазину «Фуршет», за адресою: м. Київ, вул. Райдужна, 15, (т. 3 а.п.195-197);

- постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 26.07.2018 року, а саме: пачки кави розчинної Монарх Якобс, вагою 400 грам, с/н 0010580 (т. 3 а.п.198-199);

- протоколом огляду предметів, відповідно до якого слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_38 оглянуто пачку кави розчинної Монарх Якобс, вагою 400 грам, с/н 0010580 (т. 3 а.п.200).

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.
Що стосується доводів сторони захисту щодо неправильності викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, визнання недопустимими ряду доказів, у тому числі і те, що стороною обвинувачення не було доведено жодним належним та допустимим доказом щодо інкримінованих кримінальних правопорушень обвинуваченим, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки в ході судового розгляду, потерпілий ОСОБА_17 чітко та послідовно показав, що саме спільними діями обвинувачених, його було повалено ззаду на землю, після чого він впав на живіт, в цей час, у нього на спині знаходився рюкзак, коли він перевернувся на спину, попереду його тримав ОСОБА_29 , ОСОБА_15 знаходився по центру тулубу, а ОСОБА_14 тримав його за ноги, його почали душити за горло, таким чином подолавши його опір, оскільки він не міг рухатися, після чого у нього з кишені шортів викрали два мобільних телефони. Зокрема, потерпілий ОСОБА_17 неодноразово на запитання сторони захисту повідомляв, що саме обвинувачені спільно на нього напали, не надавши йому можливості чітко бачити хто та які неправомірні дії відносно нього чинить, в судовому засіданні впізнав обвинувачених та зазначив, що саме вони здійснили на нього напад, і в суду, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, немає підстав ставити під сумнів показання потерпілого, тому і визнає їх належними. Виходячи з цього, у ході судового розгляду кримінального провадження з урахуванням усіх доказів у їх сукупності, суд не знаходить підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_14 з ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, як це зазначає сторона захисту, а також і не знаходить підстав для ухвалення виправдувального вироку відносно обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
На підставі зазначеного, дослідивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд за результатами судового розгляду дій ОСОБА_14 , які виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, кваліфікує за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, кваліфікує за ч. 2 ст.186 КК України. Дії ОСОБА_15 , які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, кваліфікує за ч. 2 ст.186 КК України.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Так, підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, так як не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих ст. 87 КПК України..

При формуванні такого підходу Суд ураховує те, що постановою від 15 лютого 2018 року в справі № 357/14462/14-к Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду указав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів.

Та те, що у постанові від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК до наданих сторонами доказів, указав, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору статті 87 КПК України, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим, але ці обставини у даній справі судом не установлені.

Так, порушень вимог ст. 237 КПК України під час проведення слідчих дій, які б, як указав ВС, були фундаментальними, не установлено.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Крім того, й інші доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів, то суд, вважає, що такі висновки захисту є суб`єктивними та не узгоджуються з тими доказами, що наявні в матеріалах кримінального провадження.
Проаналізувавши всі докази, суд приходить до висновку, що надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, повністю підтверджують дані про місце, час, спосіб, мотив та обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_15 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та обвинуваченим ОСОБА_14 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.

Щодо тверджень сторони захисту про присутність протирічь в показах потерпілого та свідків, то суд критично ставиться до даних тверджень, оскільки аналізуючи покази як потерпілого так і свідків під час допиту на стадії досудового розслідування, можна дійти до висновку, що вони жодним чином не є повторенням одні одних, а висвітлюють одні обставини з різних ракурсів. Також слід зазначити, що в судовому засіданні потерпілий підтвердив обставини, які мали місце 17 липня 2018 року.

В той же час, суд критично ставиться до показів обвинувачених щодо відсутності умислу на грабіж потерпілого, оскільки такі показання суперечать іншим доказам у кримінальному провадженні, а тому суд вважає їх такими, що направлені на намагання ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину та понесення за його вчинення покарання.

Також суд критично ставиться до доводів обвинуваченого ОСОБА_14 про те, що він знайшов мобільний телефон на землі, оскільки їм вживалися дії щодо віднаходження даного мобільного телефону в речах потерпілого.

Суд також критично оцінює покази обвинуваченого ОСОБА_15 , щодо надання допомоги потерпілому, у звязку із не можливістю його підвестися на ноги, оскільки свідки даних подій підтвердили в судовому засіданні напад обвинувачених на потерпілого та збиття його з ніг.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що обвинувачені не мали умислу на грабіж.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до обґрунтованого висновку про доведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_15 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та ОСОБА_14 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, сукупністю доказів, які суд визнає належними, допустимими та достовірними, бере їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку відносно обвинувачених, які повинні нести кримінальну відповідальність за вчинені ними злочини.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 8 КПК України та ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом» та вважає, що стороною обвинувачення в повній мірі доведено винуватість обвинувачених у вчиненні ними кримінальних правопорушень, належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами у кримінальному провадженні «поза розумним сумнівом», що також узгоджується із положеннями ст. 94 КПК України, які в повній мірі дають змогу суду зробити переконливий висновок щодо притягнення до кримінальної відповідальності обвинувачених.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно з ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 62 Конституції України і норм КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Тому, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності, взаємозв`язку, вважає, що у провадженні існує сукупність допустимих та належних доказів, на підставі яких можна зробити переконливий висновок щодо доведеності вини обвинувачених в інкримінованих їм діянням, а позиція обвинувачених обумовлена їх бажанням уникнути кримінальної відповідальності за тяжкий злочин.

Призначення покарання
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду № 8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При обранні виду та міри покарання, суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинувачених та запобіганню вчинення ними нових злочинів.

Винуватість ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованих йому злочинів знайшла повне підтвердження під час судового розгляду.

Суд встановив, що дії обвинуваченого ОСОБА_14 за епізодом 17.07.2018 року вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабежі), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із застосуванням насильства, яке є небезпечним для здоров`я потерпілого; за епізодом 25.07.2018 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Обираючи покарання ОСОБА_14 суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 2 ст. 186 КК України, що вказаний злочин відноситься до категорії тяжкого злочину, межі санкції ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, що вказаний злочин відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу винуватого, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, працюючий, під наглядом у лікаря-психіатра не перебуває, за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом перебуває з 11.11.1999 року діагноз: Розлад психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психоактивних речовин Синдром залежності, відповідно до виписки із історії хвороби № 68 в АПВ МЦ СНІДу Київської міської клінічної лікарні № 5 інфекційне відділення № 3 має діагноз ВІЛ-інфекція III кл. ст. Хронічна герпесвірусна інфекція (ДНК ЕВV+в крові 14.01.19), п-д реплікації віруса. Герпетичний гангдіоніт.

Пом`якшуючою обставино покарання ОСОБА_14 суд визнає щире каяття за епізодом 25.07.2018 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Обтяжуючих покарання обставин, передбачених ст. 67 КК України, в діях ОСОБА_14 не встановлено.

Так, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_14 кримінальних правопорушень, відсутністю обставин, які б пом`якшували покарання за санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, конкретних обставин кримінального провадження, зухвалість та тяжкість вчиненого, ставлення обвинуваченого до скоєного (вину не визнав, у скоєному не розкаявся), суд вважає, що його перевиховання й виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України та призначення покарання, наближеного до мінімальної санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_15 виду та міри покарання, бере до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, а саме: на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_15 , згідно зі ст. 66 КК України, не встановлено.

Обтяжуючих покарання обставин, передбачених ст. 67 КК України, в діях ОСОБА_15 не встановлено.

Так, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_15 кримінального правопорушення, відсутністю обставин, які б пом`якшували покарання, конкретних обставин кримінального провадження, зухвалість та тяжкість вчиненого, ставлення обвинуваченого до скоєного (вину не визнав, у скоєному не розкаявся), суд вважає, що його перевиховання й виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України та призначення покарання, наближеного до мінімальної санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

Позбавлення волі на певний строк є найсуворішим покаранням, що може бути призначене особам. Це покарання має застосовуватися до таких осіб тільки тоді, коли у суду є переконання, що застосування більш м`якого покарання не сприятиме виправленню засудженого.
Саме таке покарання буде доцільне для профілактики вчинення обвинуваченими нових злочинів, буде найбільш відповідати принципам та меті його призначення, зазначене випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. Також такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Інші рішення, щодо питань, які вирішуються при ухваленні вироку
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.
Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_14 визнати винуватим за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:
за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 2 (двох) років позбавлення волі;
Згідно ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_14 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Запобіжний захід до ОСОБА_14 не застосовувався.
ОСОБА_15 визнати винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_15 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київського слідчого ізолятора» Міністерства юстиції України залишити без змін та вважати його продовженим до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_15 рахувати з 17 липня 2018 року, тобто з моменту його фактичного затримання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон марки «Нокіа 2» imei 1: НОМЕР_1 та imei 2: НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Нокіа» imei 1: НОМЕР_3 , що передані під відповідальне зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_17 залишити у володінні останнього;
DVD-R диск марки «Arita» з відеозаписом, що приєднаний до матеріалів кримінального провадження залишити у матеріалах;
упаковку кави розчинної Монарх Якобс, вагою 400 грам с/н:0010580 залишити у власності ДП «Рітейл Центр».
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, захисникам, потерпілому та прокурору.

Суддя: