Провадження № 1-кс/686/41/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_4 щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду зі скаргою, в якій просить: визнати протиправною бездіяльність ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань; зобов`язати уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому внести відомості до ЄРДР на підставі її заяви про вчинення кримінального правопорушення слідчим СВ Шепетівського РУП ГУНП у Хмельницької області; встановити уповноваженій особі ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому строк для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування 24 год. з моменту отримання ухвали слідчого судді про задоволення скарги.

У скарзі ОСОБА_4 зазначає, що 13.12.2021 вона направила до ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому до заяву про вчинення кримінального правопорушення слідчим слідчим СВ Шепетівського РУП ГУНП у Хмельницької області, однак в порушення вимог ст. 214 КПК України відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були.

У заяві про вчинення кримінального правопорушення вказувала, що 08 червня 2012 року внаслідок злочинної бездіяльності приватних підприємців ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що придбали нежитлове приміщення в с. Чотирбоки Шепетівського району Хмельницької області, частково демонтували його та залишили напівзруйнованим в аварійному стані, загинув її син ОСОБА_7 , інший хлопчик - ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження.

Досудове розслідування вказаних обставин здійснюється понад 9 років в кримінальному провадженні №0001125 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 272 та 356 КК України.

В матеріалах провадження був висновок комплексної будівельно-технічної експертизи та інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності від 30.01.2020 року, яким встановлено наявність порушень в діях ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , що «виразилось у проведенні робіт за відсутності розробленої проектно-технічної документації, а також відсутності захисного огородження ділянки, на якій знаходилась непівдемонтована будівля лазні» та наявність причинно-наслідкового зв`язку з настанням нещасного випадку з неповнолітнім.

Однак слідчий прийняв рішення про закриття кримінального провадження від 31.08.2021 та від 30.09.2021, пославшись при цьому на відсутність трудових відносин між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , що не має значення для наявності складу кримінального правопорушення.

Вказані обставини, на думку скаржниці, вказують на наявність в діях слідчого складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 396 КК України.

Представник скаржниці у судовому засіданні вимоги скарги підтримав, просив її задовольнити. Пояснив, що постанова про закриття кримінального провадження №0001125, яка була ухвалена слідчим 31.08.2021, скасовувалася прокурором, а у подальшому рішення про закриття кримінального провадження від 30.09.2021 було ухвалено слідчим суддею. Слідчий Порубецький здійснював досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні приблизно з квітня-травня 2021 року. Висновки, викладені у його постановах про закриття кримінального провадження, очевидно вказують на заздалегідь не обіцяне приховування ним злочину. Також повідомив, що протягом десятьох років досудовим слідством не встановлено місце знаходження та не допитано ОСОБА_6 .

Представник органу досудового розслідування, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду скарги, у судове засідання не з`явився, згідно із ч. 3 ст. 306 КПК України це не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутності представника органу досудового розслідування, який не з`явився, на підставі наданих доказів.

Із наданих сканокопій матеріалів за зверненням ОСОБА_4 слідує, що остання звернулася із заявою до ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, яка була зареєстрована 17.12.2021 за № С-5334.

У заяві вказала на вчинення, на її думку, слідчим СВ Шепетівського РУП ГУНП у Хмельницької області кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 396 КК України. Вказувала, що представник органу досудового розслідування, незважаючи на наявність порушень в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та доведеність причинно-наслідкового зв`язку між вказаними порушеннями з настанням нещасного випадку з неповнолітнім, що було встановлено у кримінальному провадженні №0001125, двічі приймав рішення про закриття кримінального провадження.

Убачала у діях слідчого ознаки кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 396 КК України, а саме заздалегідь необіцяне приховування тяжкого злочину.

22.12.2021 року Територіальним управлінням ДБР розташованим у м. Хмельницькому ОСОБА_4 було направлено листа №С-5334/14-01-01-21, яким фактично відмовлено у внесенні відповідних відомостей до ЄРДР у зв`язку із тим, що заява не містить обставин, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення. Разом з тим, звернення направлено за належністю начальнику ГУНП в Хмельницькій області для проведення перевірки в межах компетенції.

Положеннями частини 1ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписом ч.1 ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

Об`єктивна сторона злочину, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 396 КК України, полягає у заздалегідь не обіцяному приховуванні тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Таке приховування передбачає приховування злочинця, слідів злочину, засобів та знарядь вчинення злочину, факту придбання або збуту майна, здобутого в результаті його вчинення, легалізації (відмивання) грошових коштів та іншого майна, здобутих злочинним шляхом.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 25 лютого 2021 року у справі №360/1322/18 зазначив, що за змістом закону, об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, складають дії по переховуванню не тільки злочинця, знарядь та засобів вчинення злочину або його слідів, а й предметів, здобутих злочинним шляхом.

Способами приховування можуть, зокрема, бути надання злочинцю сховища, транспортних засобів, знищення слідів злочину, перенесення знарядь злочину в інше місце, зміна зовнішнього вигляду злочинця, забезпечення злочинця підробленими документами. Якщо спосіб приховування сам по собі є злочинним, він потребує самостійної кримінально-правової оцінки.

Приховування виражається в активних діях та завжди пов`язане з якими-небудь фізичними зусиллями.

Отже, приховування характеризується системою умисних, активних дій, оскільки причетність утворюють тільки діяння, вчинені з прямим умислом. Винний усвідомлює, що він сприяє укриттю злочинця, знарядь і засобів вчинення злочину, його слідів і бажає цього.

Як вбачається зі сканокопій матеріалів розгляду звернення ОСОБА_4 , викладені нею обставини вчинення, на її думку, слідчим СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області кримінального правопорушення не містять конкретних даних, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення безпосередньо вищевказаною особою. Жодних об`єктивних даних на підтвердження усіх складових ознак об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.396 КК України у заяві не наведено.

Аргументи ОСОБА_4 про можливе вчинення слідчим злочину ґрунтуються на її суб`єктивній незгоді із діями представника органу досудового розслідування, який реалізуючи свої повноваження, надані йому КПК України, дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження.

Однак прийняття слідчим рішення про закриття кримінального провадження жодним чином не свідчить про його умисел на приховування таким чином особливого тяжкого кримінального правопорушення, а є насідком його умовиводів, зроблених в результаті аналізу досліджених матеріалів.

Враховуючи викладене, неможливо зробити висновок про те, що у цій заяві містилось повідомлення про вчинення злочину.

Разом з тим, згідно з вимогами ст. 94 КПК України оцінка доказів у кримінальному провадженні, в тому числі встановлення достатності підстав для закриття кримінального провадження, належать до компетенції слідчого.

Тобто в рамках кримінального провадження слідчий вправі самостійно приймати процесуальні рішення, які у разі незгоди з ними можуть бути оскаржені у порядку, передбаченому ст.. 303 КПК України.

При цьому, згідно з вимогами ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий та прокурор здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Тобто, процесуальна діяльність вищевказаних суб`єктів владних повноважень в межах їх посадової дискреції не може бути підставою для їх кримінального переслідування.

У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

З огляду на викладене, представник органу досудового розслідування обґрунтовано відмовив ОСОБА_4 у внесенні відповідних відомостей до ЄРДР.

Керуючись статтями 214, 303- 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення повного тексту рішення.

Повний текст ухвали оголошено 27.01.2022.

Слідчий суддя Хмельницького

міськрайонного суду ОСОБА_1