УХВАЛА

27 серпня 2021 року
м. Київ
справа № 203/232/17
провадження № 13-112зво21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,ОСОБА_15
перевірила заяву матері померлого ОСОБА_16 - ОСОБА_17 про перегляд вироку Апеляційного суду Київської області від 30 липня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 01 грудня 2005 року з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом і
встановила:
Вироком Апеляційного суду Київської області від 30 липня 2004 року ОСОБА_16 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених: пунктами «а», «г», «ж», «з», «і» ст. 93, ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 143 Кримінального Кодексу України 1960 року (далі КК 1960 року), ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі - КК). На підставі статей 70, 71, 72 КК визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , питання про перегляд судових рішень щодо яких не порушується.
Ухвалою Верховного Суду України від 01 грудня 2005 року вирок змінено. На підставі ст. 49 КК за закінченням строків давності ОСОБА_16 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 143 вказаного Кодексу. Перекваліфіковано дії ОСОБА_16 з ч. 2 ст. 140 КК 1960 року на ч. 2 ст. 185 КК. Постановлено вважати ОСОБА_16 засудженим за пунктами «а», «г», «ж», «з», «і» ст. 93 КК 1960 року та ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 27 травня 2021 року в справі «Дебелий та інші проти України» (заява № 7174/11 та 2 інших, у тому числі ОСОБА_16 ) постановив, що було порушено процесуальний та матеріальний аспекти ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) у зв`язку зі скаргами на жорстоке поводження працівників міліції, висунутими у заяві. У зв`язку з цим ЄСПЛ ухвалив cтягнути 15 000 євро з держави на користь спадкоємця заявника відшкодування моральної шкоди.
Посилаючись на вказане рішення ЄСПЛ, адвокат ОСОБА_21 , яка діє в інтересах матері померлого ОСОБА_16 - ОСОБА_17 , звернулася до Великої Палати Верховного Суду (далі Велика Палата) із заявою про перегляд за виключними обставинами постановлених судових рішень щодо ОСОБА_16 .

Зазначене звернення через недотримання його автором вимог ст. 462 КПК ухвалою судді Великої Палати від 30 червня 2021 року було залишено без руху та надано строк для усунення допущених недоліків.
26 червня 2021 року у межах визначеного строку мати померлого ОСОБА_16 - ОСОБА_17 , не погоджуючись із постановленими щодо ОСОБА_16 судовими рішеннями, звернулась до Великої Палати із заявою про їх перегляд у зв`язку з встановленням рішенням ЄСПЛ у справі «Дебелий та інші проти України» порушення Україною ст. 3 Конвенції. Просить скасувати вищевказані судові рішення щодо ОСОБА_16 , врахувати зміст рішення ЄСПЛ від 27 травня 2021 року у справі «Дебелий та інші проти України» й констатовані порушення Конвенції, які були допущені судами, а справу направити на новий судовий розгляд. Заявник висловлює незгоду з вироком Апеляційного суду Київської області від 30 липня 2004 року, посилаючись на його незаконність. Стверджує, що ОСОБА_16 не був жодним чином причетний до вчинених злочинів.
23 липня 2021 року ця заява надійшла до Верховного Суду.
Від дня надходження заяви до 25 серпня 2021 року її автоматизований розподіл не було здійснено з підстав, передбачених підпунктом 2.3.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду.
Велика Палата, перевіряючи заяву, виходить з такого.
27 травня 2021 року ЄСПЛ ухвалено остаточне рішення у справі «Дебелий та інші проти України» (заява № 7174/11 та 2 інших осіб, у тому числі ОСОБА_16 ) у якому констатовано порушення щодо ОСОБА_16 ст. 3 Конвенції у зв`язку з жорстоким поводженням працівників міліції. Спадкоємцю заявника присуджено в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 євро. ЄСПЛ вказав на таке:
держава не надала правдоподібного пояснення походження тілесних ушкоджень заявника і не спростувала, що вони були завдані працівниками міліції, відсутні підстави ставити під сумнів правдивість наданого заявником опису жорстокого поводження;
більше двадцяти років повноцінне розслідування не проводилося, а тільки неодноразові дослідчі перевірки;
загальна тривалість розслідування та неодноразове повернення справи на додаткову перевірку у зв`язку з виявленими національними органами влади недоліками;
первинна перевірка не була незалежною;
затримки у повідомленні заявника про рух справи;
не було зроблено жодних спроб оцінити пропорційність сили, застосованої для стримування під час затримання, або правдоподібність його твердження про піддання його жорстокому поводженню після затримання для отримання його зізнавальних показань;
затримка у наданні заявнику статусу потерпілого.
Як слідує з рішення ЄСПЛ, предметом розгляду в суді була скарга за ст. 3 Конвенції про стверджуване жорстоке поводження працівників міліції та з тексту рішення видно, що 27 червня 2001 року ОСОБА_16 подав слідчому прокуратури Київської області скаргу під час його допиту. 11 лютого 2014 року кримінальне провадження за заявою заявника закрито: легкі тілесні ушкодження отримано внаслідок застосування під час затримання законної сили. 17 вересня 2019 року прокуратура м. Києва повідомила захисника заявника, що 15 вересня 2017 року провадження було закрито через відсутність в діянні складу злочину.
Загальні принципи, яких дотримувався ЄСПЛ при розгляді заяви ОСОБА_16 , а саме оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований характер (зміст) порушень Конвенції, присуджена у зв`язку з цим грошова компенсація дають підстави вважати, що щодо заявника були допущені такі порушення Конвенції, які за цих обставин неможливо відновити у вигляді того стану, що існував до вчинення порушень інкримінованих йому злочинів.
Крім того, з урахуванням Рекомендації № R(2000) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень Європейським судом з прав людини від 19 січня 2000 року, встановлене ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень лише в тому випадку, коли можна досягти на національному рівні restitutio in integrum (повного відновлення), тобто відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції.

Щодо ОСОБА_16 таке повне відновлення юридичного стану, зокрема шляхом скасування вироку Апеляційного суду Київської області від 30 липня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 01 грудня 2005 року Великою Палатою не є можливим, оскільки ЄСПЛ вказаним рішенням встановив факт порушення Конвенції щодо жорстокого поводження працівників міліції на початковій стадії досудового розслідування. Проте ЄСПЛ не дійшов висновку про загальну несправедливість судового розгляду справи, у якій заявника було засуджено судами та не встановив жодного порушення Конвенції, яке було б безпосередньо пов`язане з проведеним судовим розглядом і постановленими за його підсумками судовими рішеннями.
Висловлені ОСОБА_17 незгода з фактичними обставинами справи, з доведеністю винуватості ОСОБА_16 у вчиненні злочинів, її сумніви щодо зібраних у справі доказів і висновків досудового слідства та суду, не можуть бути підставою для відкриття провадження, оскільки відповідно до законодавчих приписів Велика Палата за цим рішенням ЄСПЛ не наділена повноваженнями ревізувати зазначені вирок суду та ухвалу Верховного Суду України, та за відсутності правових підстав, здійснювати у порядку касаційної процедури перегляд оспорюваних рішень.
Отже, підстави для відкриття провадження за заявою матері померлого ОСОБА_16 - ОСОБА_16 про перегляд судових вироку та ухвали за виключними обставинами у зв`язку зі встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом відсутні. Тому у відкритті провадження за заявою ОСОБА_17 потрібно відмовити, а заяву з усіма доданими до неї матеріалами повернути заявнику.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 459, 463, 464 Кримінального процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду
постановила:
Відмовити у відкритті провадження за заявою матері померлого ОСОБА_16 - ОСОБА_17 , про перегляд вироку Апеляційного суду Київської області від 30 липня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 01 грудня 2005 року з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
Заяву з усіма доданими до неї матеріалами повернути заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_9

ОСОБА_3 ОСОБА_10

ОСОБА_4 ОСОБА_11

ОСОБА_5 ОСОБА_12
ОСОБА_6 ОСОБА_13

ОСОБА_7 ОСОБА_14

ОСОБА_8 ОСОБА_15