Справа № 930/701/20 Провадження №11-кп/801/95/2022
Категорія: крим. Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарях судових засідань: ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
та його захисника ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10 ,
та його представника адвоката ОСОБА_11 ,
потерпілої ОСОБА_12
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000484 від 14.10.2019,
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 та апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_13 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 29 вересня 2021 року, яким:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Носівці Жмеринського району Вінницької області, жителя: АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого неофіційно, перебуває у цивільному шлюбі, на утриманні має неповнолітню доньку та батька 1-ї групи інвалідності, не судимого,
-визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 29 вересня 2021 року визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 , від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього вироком суду обов`язки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України у зв`язку із звільненням від відбування покарання з випробуванням покладено на засудженого ОСОБА_8 , такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної злочином -задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 , матеріальну шкоду в сумі - 69 559,86 грн., та моральну шкоду у сумі 25 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 4 396 грн. 28 коп. витрат за проведення експертиз.
Знято арешт та повернуто власнику ОСОБА_12 : легковий автомобіль типу комбі В, марки Daewoo модель Matiz, д. н. з. НОМЕР_1 , сірого кольору, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3
Знято арешт та повернуто власнику ОСОБА_14 : легковий автомобіль типу загальний універсал В, марки Mitsubishi модель Outlander, д. н. з. НОМЕР_4 , сірого кольору, 2004 року випуску, номер шасі НОМЕР_5 , та свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_6 .

Судовим рішенням суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , 14.10.2019 близько 13 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «Daewoo» моделі «Matiz» із реєстраційним номером НОМЕР_1 , рухаючись на автодорозі М-12 в напрямку м. Одеса на ділянці дороги 422 км + 400 м, розпочав перестроювання, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не впорався із керуванням, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки «Mitsubishi» моделі «Outlander» із реєстраційним номером НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_10 . Внаслідок вказаного зіткнення колесо автомобіля марки «Mitsubishi» моделі «Outlander» із реєстраційним номером НОМЕР_4 відірвавшись вдарилось об ліву задню частину маршрутного автобуса марки «Mercedes-Benz» із реєстраційним номером НОМЕР_7 під керуванням ОСОБА_15 .

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до висновку судово-медичної експертизи, пасажир автомобіля марки «Daewoo» моделі «Matiz» із реєстраційним номером НОМЕР_1 ОСОБА_12 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому великого горба правої плечової кістки без зміщення, повного вивиху в правому плечовому суглобі з розривом зв`язок та сухожилків, розриву суглобової губи, розриву капсули суглобу. Дані ушкодження виникли 14.10.2019 та по тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня, за відсутності небезпеки для життя, які спричинили тривалий, понад 21 день, розлад здоров`я.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи, водій автомобіля марки «Mitsubishi» моделі «Outlander» із реєстраційним номером НОМЕР_8 ОСОБА_10 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому крижової кістки зліва, закритих уламкових переломів лівої бокової та лівої сідничної кісток. Дані ушкодження виникли 14.10.2019 та по тяжкості відносяться до середніх тілесних ушкоджень, за відсутності небезпеки для життя, які спричинили тривалий, понад 21 день, розлад здоров`я.

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля марки «Daewoo» моделі «Matiz» із реєстраційним номером НОМЕР_1 ОСОБА_8 з технічної точки зору регламентувались вимогами п. 10.1. Правил дорожнього руху України: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п. 12.6(г) Правил дорожнього руху України: «Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47 дозволяється рух зі швидкістю: г) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год. на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год.; на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.», та вимогам горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху.

В даній ситуації, яка склалася, можливість попередження зіткнення у водія автомобіля марки «Daewoo» моделі «Matiz» із реєстраційним номером НОМЕР_1 ОСОБА_8 з технічної точки зору полягала у виконанні ним вимог п. 10.1 ПДР України та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху, при умові постійного контролю за рухом даного автомобіля.

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.10.1 та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 29.09.2021 в частині рішення по цивільному позову потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної злочином, який задоволено частково - змінити та постановити нове рішення, а саме:стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (, 03117, місто Київ, пр. Перемоги, будинок 65) на користь ОСОБА_10 ( паспорт НОМЕР_9 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду в сумі 69 559,86 грн. ( шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень вісімдесят шість копійок).
Свої доводи він обґрунтовує тим, що при задоволені цивільного позову частково, Немирівським районним судом Вінницької області не враховано той факт, що ухвалою від 02 листопада 2020 року Немирівський районний суд Вінницької області постановив задовольнити клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 про залучення до участі у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.10.2019 за № 0000484 відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, як цивільного співвідповідача страхову компанію «AT СГ «ТАС» та залучити до участі у кримінальному провадженні № 0000484 по обвинуваченню ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, страхову компанію АТ СГ «ТАС», яка розташована за адресою м. Київ, пр. Перемоги, 65, як цивільного співвідповідача.
Дану ухвалу суду не було враховано при винесенні вироку Немирівський районним судом Вінницької області по справі № 930/701/20 від 29.09.2021.
На думку адвоката страхова компанія АТ СГ «ТАС» є належим співвідповідачем у цій справі, а тому суд мав би стягнути суму завданих збитків саме зі страхової компанії, так як це передбачено страховим полісом.
Так, згідно з полісом 134029944, цивільно-правова відповідальність відповідача яким була на момент ДТП забезпечена у АТ СГ «ТАС», встановлений ліміт відповідальності страховика за шкоду нанесену майну третім особам у розмірі 100 000,00 за шкоду нанесену життю і здоров`ю розмірі 200 000,00 грн.
На підставі ст. 33 ЗУ «Про страхування», ОСОБА_8 повідомив страхову компанію СГ «ТАС» про ДТП для того, щоб забезпечити відшкодування матеріального збитку позивачу в межах встановленого полісом лімітом, а саме 100 000,00 грн.
Отже, відповідно до вищевказаного матеріальні збитки має сплатити страхова компанія.
Ці обставини існували в даній справі, але на думку захисника судом не була надана їм належна оцінка та вони не були взяті до уваги судом при винесені вироку.
Таким чином, захисник вважає, що вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 29.09.2021 не відповідає фактичним обставинам справи в частині рішення по цивільному позову, оскільки, у вироку зазначено, що завдані збитки мають стягуватися з ОСОБА_8 , а той факт, що цивільно-правова відповідальність відповідача була на момент ДТП забезпечена у АТ СГ «ТАС» та, що ухвалою суду було залучено страхову компанію «ТАС» як співвідповідача, не було взято до уваги. У своєму вироку суд жодного разу не зазначив про неї.

Представник потерпілого ОСОБА_10 адвокатка ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 29.09.2021 щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України просить призначити до нового розгляду судом першої інстанції.
У тому випадку, якщо колегія суддів прийде до висновку, що допущенні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону можливо усунути в ході апеляційного розгляду, представниця потерпілого просить вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 29.09.2021 щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України скасувати, ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України на 1 рік обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Задовольнити цивільний позов ОСОБА_10 повністю.
В доводах апеляційної скарги посилається на те, що відповідач заперечував щодо більшої частини позовних вимог, у зв`язку з чим в частині вирішення цивільного позову, суд мав провести повний судовий розгляд, чого не відбулося.
Крім того, до провадження долучено три взаємопротилежні висновки, які визначали вартість автомобіля марки «Mitsubishi» моделі «Outlander», належного потерпілому та цивільному позивачу ОСОБА_10 . Укожному з цих висновків встановлена різна вартість транспортного засобу.
Разом з тим, суд першої інстанції належним чином дані висновки не досліджував, експертів для усунення розбіжностей на допит у ході судового слідства не викликав, у вироку даним висновкам не надано жодної оцінки, що є порушенням вимог ст. 356, 374 КПК України.
За наявності таких явних порушень районний суд незаконно застосував спрощений порядок дослідження доказів та розглянув справу без їх дослідження, в тому числі і щодо вимог цивільного позову, які відповідачем визнавались лише частково.
Також, вже в ході судового розгляду, ухвалою від 02.11.2020 суд за клопотанням представника відповідача ОСОБА_8 , суд залучив в якості цивільного співвідповідача страхову компанію «AT СГ «ТАС».
Разом з тим, суд першої інстанції взагалі жодного рішення, що стосувалося би відповідача АТ СГ «ТАС» не прийняв, жодних мотивів та аргументів вирок з цього приводу не містить.
Більше того, у порушення вимог ч. 3 ст. 374 КПК України суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди взяв до уваги лише тілесні ушкодження, отриманні потерпілим ОСОБА_10 внаслідок вчинення ОСОБА_8 правопорушення. Проте, районний суд повністю залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_10 внаслідок дій ОСОБА_8 втратив єдиний засіб до вільного пересування за допомогою власного транспортного засобу в умовах обмеженого руху громадського транспорту, що також потягнуло моральні страждання.
Крім того, суд першої інстанції забезпечив лише аудіофіксацію судових засідань. Разом з тим, ця аудіофіксація судових засідань була вкрай неповною, а саме на записі чітко не відтворюються допит обвинуваченого та потерпілих, виступи потерпілих в судових дебатах тощо. На записі ледве чути лише окремі слова та вирвані з контексту фрази, в зв`язку з чим не можливо зрозуміти чи дійсно обвинувачений визнав вину і покаявся, які обставини повідомляв суду, що пояснювали потерпілі під час допиту, їх позицію щодо покарання.
В матеріалах кримінального провадження існує лише один журнал судового засідання від 24.06.2020, журнали судових засідань з іншими датами, в які проводились слухання справи, відсутні в матеріалах кримінального провадження, а тому було до суду першої інстанції подано зауваження на журнал судового засідання.
Також, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_8 кримінальне правопорушення внаслідок якого заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження двом особам, пошкоджено транспортний засіб, в зв`язку з чим ОСОБА_10 втратив можливість його використовувати та вільно пересуватись у період обмежень в громадському транспорті. Кримінальним правопорушенням завдано великої матеріальної і моральної шкоди потерпілим, що підвищує суспільну небезпеку вчиненого правопорушення.
Враховуючи відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та підвищену суспільну небезпеку вчиненого, суд першої інстанції незаконно застосував ст. 75 КК України та звільнив ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Крім цього, районний суд незаконно та без жодної мотивації не призначив ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Тим самим суд першої інстанції порушив вимоги ч. 3 ст. 374 КПК України, а також ст. 413, 413 КПК України тобто без жодної мотивації не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме не призначив додаткове покарання.
Також, представником потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_16 до суду надано всі необхідні документи щодо стягнення з ОСОБА_8 витрат на правову допомогу, яку поніс ОСОБА_10 .
Разом з тим, зазначена обставина районним судом не розглянута та вирок суду не містить жодних мотивацій та аргументів щодо відхилення зазначених доказів.

Апеляційна скарга прокурора містить прохання про скасування вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 29.09.2021 щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалення нового вироку, яким визнати винуватим ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
В обґрунтування своїх вимог прокурор вказує на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, основним безпосереднім об`єктом якого є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, перелік яких наведений у примітці до ст. 286 КК України, і лише його додатковим обов`язковим об`єктом виступає життя і здоров`я особи.
Внаслідок порушення обвинуваченим ОСОБА_8 вимог Правил дорожнього руху України настали наслідки у вигляді шкоди здоров`ю двох осіб.
Разом з тим судом першої інстанції ОСОБА_8 призначено покарання у виді 1 року обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
При цьому, у порушення п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку суду відсутні переконливі мотиви недоцільності призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Так, суд не в повній мірі врахував як особу обвинуваченого, так і обставини кримінального правопорушення, яке сталося внаслідок грубого порушення ОСОБА_8 вимог п. 10.1 та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1. Правил дорожнього руху України у звичайній дорожній обстановці, що в кінцевому результаті спричинило шкоду здоров`ю 2 осіб та значні матеріальні збитки.

Представник АТ «СГ «ТАС» ОСОБА_17 у своєму відзиві просив залишити апеляційні скарги без задоволення, а вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 29.09.2021 в частині позовних вимог до АТ «СГ «ТАС» (приватне) без змін.
Свої доводи він обґрунтовує тим, що згідно з ч. 4 ст. 51 ЦПК України про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку, залучення в якості співвідповідача можливе лише за клопотанням позивача.
Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимогспосіб (способи) захисту прав та інтересів, передбачених закономчи договором або іншийспосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить судвизначити у рішенні, якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.
Позовна заява не містить жодних вимог до АТ «СГ «ТАС» (приватне), а отжестягнення матеріальної та моральної шкоди з АТ «СГ «ТАС» буде порушенням норм процесуального права.
Крім того, згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP 134029944 страхова сума, за шкоду, заподіяну майну становить 100 000.00 грн.
Також представникАТ «СГ «ТАС» вказує на те, що згідно з експертним автотоварознавчим дослідженням № 63-R/72/6 від 15.06.2020, ринкова вартість автомобіля позивача в непошкодженому стані становить 159 382,85 грн.
Згідно з експертним автотоварознавчим дослідженням № 60-R/72/9 від 15.06.2020, ринкова вартість автомобіля позивача в пошкодженому стані становить 65 750,91 грн.
Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP 134029944 франшиза становить 2 000,00 грн.
Таким чином страхове відшкодування розраховується наступним чином: 159 382.85 грн. (ринкова вартість до ДТП) 65 750,91 грн. (ринкова вартість після ДТП) 2 000 грн. (франшиза) = 91 631.94 грн.
Виходячи з вищенаведеного, згідно з чинним законодавством, страховиком відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди з вирахуванням франшизи.
Крім того, витрати понесені потерпілими у зв`язку з лікуванням повинні бути обґрунтовані та документально підтверджені медичним закладом, а саме кожна витрата повинна підтверджуватися чеками, та згідно з витягом з історії хвороби за період лікування в медичному закладі, засвідченим належним чином медичним закладом, в якому повинно зазначатися про призначення даних лікарських препаратів потерпілому.
АТ «СГ «ТАС» (приватне) не отримувало документів, що підтверджують витрати на лікування, до призначення лікарських засобів потерпілому, підтверджених відповідним закладом охорони здоров`я, що не дає можливості здійснити розрахунок страхового відшкодування у зв`язку з ушкодженням здоров`я позивача.
Таким чином, згідно з законодавством відшкодуванню страховиком підлягають лише обґрунтовані та документально підтверджені медичним закладом понесені витрати на лікування після надання АТ «СГ «ТАС» (приватне) документів, які підтверджують витрати на лікування.
Крім того, згідно з чинним законодавством страховик відшкодовує моральну шкоду в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю тобто 5 % від витрат на лікування, після надання страховику відповідних документів.

На подані апеляційні скарги захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав заперечення, в яких просив залишити без задоволення апеляційні скарги прокурора та представниці потерпілого, оскільки посилання апелянта на неякісний звукозапис судового засідання не може вказувати на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки таке порушення може мати місце лише за відсутності вказаних носіїв інформації, а не посилання на їх неякісне відображення.
Ураховуючи та зважаючи на обсяг інформації, а також значимість, тих процесуальних дій, які проводились у судовому засіданні і мали, якому стати «інформативною основою» ухваленого судового рішення, але технічні аспекти прослухати та перевірити, такі порушення вимог кримінального процесуального закону не є істотними, такими, що перешкодили суду ухвалити законе та обґрунтоване рішення, та не можуть бути підставою для безумовного скасування вироку.
Стосовно того, що суд не досліджував в повній мірі докази, що стосуються поданого цивільного позову, розміру заподіяної матеріальної та моральної шкоди, захисник звертає увагу, що суд враховав надані потерпілим докази на підтвердження витрат на лікування та висновок експерта від 01.04.2021 № 831/20-21.
Обвинуваченим в добровільному порядку вже відшкодовано потерпілому - 75 000 грн., що підтвердив в судовому засіданні потерпілий.
Тому, суд першої інстанції дійшов до правильних висновків на підставі доказів наявних в матеріалах справи, частково задовольнивши позовні вимоги потерпілого та стягнути з обвинуваченого на користь, ОСОБА_10 (134 559,86-65 000 = 69 559,86 грн. матеріальної шкоди (враховуючи повну компенсацію витрат на лікування в сумі 10 136,89 грн ) та 25 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
Так, внаслідок вчинення обвинуваченим злочину, цивільний позивач (потерпілий) отримав середньої важкості тілесні ушкодження, змушений був проходити лікування, переніс моральні страждання, погіршився його стан здоров`я.
Однак, задовольняючи цивільний позов частково (в частині стягнення моральної шкоди), суд правильно врахував те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи.
Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у скоєному, добровільно відшкодував частину шкоди, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина та батько інвалід I групи.
Також враховуючи відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд прийшов до правильних висновків, стосовно міри покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі та звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробувальним терміном, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Крім того не зрозумілою є позиція прокурора та його апеляційної скарги на вирок, через м`якість вироку, адже в судовому засіданні, яке відбулось 29.09.2021 прокурор просив призначити покарання у межах санкції статті у вигляді штрафу у розмірі 3 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Така міра покарання за своєю суттю є м`якшою від покарання, яке було призначено судом у вироку на який прокурором було подано апеляційну скаргу і який підлягає на думку прокурора скасуванню через м`якість призначеного покарання.
Тому захисник вважає, що в апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілого не наведено та необґрунтовано істотних порушень кримінального закону та кримінально процесуального закону, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду.

Представниця потерпілого ОСОБА_11 також подала заперечення на апеляційні скарги прокурора та сторони захисту, в яких просила апеляційні скарги, подані захисником засудженого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_9 та прокурором залишити без задоволення.
Пані адвокат послалася на те, що враховуючи доводи аналогічні з тими, які наводила в апеляційній скарзі не можливо погодитись з мірою покарання, яке просить призначити прокурор.
Крім цього, в своїй апеляційній скарзі прокурор просить в решті вирок залишити без змін.
Проте, в порушення вимог процесуального закону суд першої інстанції не досліджував в повній мірі докази, що стосуються поданого цивільного позову, розміру заподіяної матеріальної та моральної шкоди. Відповідач заперечував щодо більшої частини позовних вимог, у зв`язку з чим в частині вирішення цивільного позову, суд мав провести повний судовий розгляд, чого не відбулося.
За наявності таких явних порушень районний суд незаконно застосував спрощений порядок дослідження доказів та розглянув справу без їх дослідження, в тому числі і щодо вимог цивільного позову, які відповідачем визнавались лише частково.
Також, з тих самих підстав, що представницею потерпілого наводились в апеляційній скарзі, вона просить вимоги апеляційної скарги захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 де зазначено про зміну та постановлення нового рішення в частині цивільного позову потерпілого ОСОБА_18 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином, а саме стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 69 559,86 грн. залишити без задоволення.

Позиції учасників судового провадження

Представник АТ «СГ «ТАС», яке подало відзив на апеляційні скарги, в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про день, час та місце апеляційного розгляді і не повідомив суд про поважні причини свого неприбуття, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України судовий розгляд проведений у його відсутність.

Прокурор просив апеляційну скаргу прокурора задовольнити. Також не заперечував проти часткового задоволення апеляційної скарги представника потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_10 та його представник просили задовільнити апеляційну скаргу пані адвоката ОСОБА_11 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 з підстав наведених в ній.
Захисник та обвинувачений, в свою чергу, просили задовільнити їхню апеляційну скаргу. Також заперечили проти задоволення інших апеляційних скарг.

Потерпіла ОСОБА_12 не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та заперечила проти задоволення інших апеляційних скарг.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Проте, як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 та доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України правильні і ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються.
Посилання представниці потерпілого що суд першої інстанції забезпечив лише аудіофіксацію судових засідань, яка була вкрай неповною, а матеріалах кримінального провадження існує лише один журнал судового засідання від 24.06.2020, журнали судових засідань з іншими датами, в які проводились слухання справи, відсутні в матеріалах кримінального провадження, що є на її думку підставами для скасування вироку суду і повернення кримінального провадження на новий судовий розгляд, не є тими підставами зважаючи на які, сказаний вирок підлягає скасуванню в повному обсязі, оскільки згідно зі ст. 412 КПК України невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Отже, системно-структурний аналіз зазначених норм України свідчить, що для з`ясування питання про те, як неповне фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів вплинуло на законність ухваленого судом рішення, необхідно виходити з «рівня істотності» відхилень від вимог норми кримінального процесуального права.
Так, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що диск, який міститься в матеріалах кримінального провадження дійсно не містить відеофіксації судового провадження в суді першої інстанції,але судовий розгляд проводився з застосуванням технічних засобів аудіофіксації, а в матеріалах провадження наявний журнал судового засідання. Водночас, як вбачається з технічного запису вказаного судового засідання, місцями він нерозбірливо прослуховується.
Колегія суддів вважає, що якість звукозапису в деяких місцях судових засідань не дорівнює порушенню, передбаченому п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.
Суд не виключає, що за певних обставин відсутність звукозаписів судових засідань може стати підставою для скасування судових рішень, якщо сторона, яка посилається на цю обставину, доведе, що це істотно вплинуло або могло вплинути на законність та вмотивованість судового рішення. При цьому стороною в апеляційній скарзі не було наведено обґрунтування, яким чином якість технічного запису судового засідання з посиланням на невизнання обвинуваченим обставин кримінального провадження, що стосується цивільного позову, вплинула на законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення в повному обсязі.
Наявність журналу судових засідань підтверджується матеріалами кримінального провадження (т. 2 а. к. п. 12-15), де дійсно зазначена лише дата 24.06.2020, однак у вказаному журналі відображені відповідні дані не лише судового засідання, яке відбувалося 24.06.2020, а і всіх наступних, а тому вказані порушення не є істотними в розумінні ст. 412 КПК України.
Посилання представниці, щодо незаконного застосування спрощеного порядку дослідження доказів, передбаченого ч. 3 ст. 349 КПК України, в частині кваліфікації вчиненого та доказів вини обвинуваченого не береться судом до уваги, оскільки будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро кається, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, та дав покази, які є послідовними та повністю підтверджують обставини вчинення злочинів, що викладені в обвинувальному акті.
Однак, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги представниці потерпілого, щодовимог цивільного позову, які відповідачем визнавались лише частково, а тому що стосується доводів апеляційних скарг в частині задоволення цивільного позову, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до оскаржуваного вироку, цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної злочином -задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 , матеріальну шкоду в сумі - 69 559,86 грн. та моральну шкоду у сумі 25 000 грн.
Проте, приймаючи таке рішення, судом першої інстанції не було враховано те, що ухвалою від 02 листопада 2020 року Немирівський районний суд Вінницької області (т. 1 а. к. п. 85) задовольнив клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 про залучення до участі у кримінальному провадженні, як цивільного співвідповідача страхову компанію «AT СГ «ТАС» (т. 1 а. к. п. 67-68).
Про дані обставини вказувала також у своїй апеляційній скарзі представниця потерпілого ОСОБА_11 .
З огляду на зміст вироку суду, дану ухвалу суду не було враховано при винесенні вироку Немирівським районним судом Вінницької області від 29.09.2021.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ст. 1192 ЦК України спосіб відшкодування шкоди, завданої його майну обирає потерпілий: або вимагати відшкодувати в натурі, або відшкодувати завдані збитки.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього кодексу.
За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV.
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності закон №1961-IV (ст.3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 закону №1961-IV).
Згідно зі ст. 6 закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом закону №1961-IV (ст. 9, 2231, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Як передбачено ст. 1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Згідно із ч. 1, 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, або особи власника транспортного засобу юридичної особи, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.
Незважаючи на те, що потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальністьколегія суддів не може погодитися з тим, що після того, як судом першої інстанції було залучено, як цивільного співвідповідача страхову компанію «AT СГ «ТАС» місцевий суд не зазначив та не обґрунтував, з яких саме підстав від стягнув лише і саме з ОСОБА_8 на користь потерпілого, матеріальну та моральну шкоду.
Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.
Разом з тим заслуговують на увагу доводи, що наведені у відзиві страхової компанії «AT СГ «ТАС» про те, що згідно з п. 30.2. ст. 30 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на матеріали кримінального провадження, згідно з експертного автотоварознавчого дослідження № 63-R/72/6 від 15.06.2020, ринкова вартість автомобіля позивача в непошкодженому стані становить 159 382,85 грн.

Згідно з експертного автотоварознавчого дослідження № 60-R/72/9 від 15.06.2020, ринкова вартість автомобіля позивача в пошкодженому стані становить 65 750,91 грн.

Окрім того, згідно з абз. 2 п. 12.1. ст. 12 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": «Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту».

Згідно п. 36.6., ст. 36 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"; «Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, мас бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування».

Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP 134029944 франшиза становить 2 000,00 грн.

Таким чином страхове відшкодування розраховується наступним чином: 159 382.85 грн. (ринкова вартість до ДТП) мінус 65 750,91 грн. (ринкова вартість після ДТПІ) мінус 2 000 грн. (франшиза) дорівнює 91 631,94 грн.

Представниця потерпілого також вказувала, що до провадження долучено три взаємопротилежні висновки, які визначали вартість автомобіля марки «Mitsubishi» моделі «Outlander», належного потерпілому та цивільному позивачу ОСОБА_10 . Укожному з цих висновків встановлена різна вартість транспортного засобу.
Проте, судом не надано правової оцінки даним фактам та не досліджено їх.

Крім того судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

З огляду на матеріали кримінального провадження, представником потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_16 до суду надано всі необхідні документи щодо стягнення з ОСОБА_8 витрат на правову допомогу, яку поніс ОСОБА_10 .

Разом з тим, зазначена обставина місцевим судом не розглянута та вирок суду не містить жодних мотивацій та аргументів щодо відхилення зазначених доказів.

Крім того, представниця потерпілого, у своїй апеляційній скарзі вказувала, що суд першої інстанції у порушення вимог ч. 3 ст. 374 КПК України при визначенні розміру моральної шкоди взяв до уваги лише тілесні ушкодження, отриманні потерпілим ОСОБА_10 внаслідок вчинення ОСОБА_8 правопорушення. Проте, районний суд повністю залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_10 внаслідок дій ОСОБА_8 втратив єдиний засіб до вільного пересування за допомогою власного транспортного засобу в умовах обмеженого руху громадського транспорту, що також потягнуло моральні страждання.
Згідно з вимогами цивільного законодавства моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
При цьому моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Разом з тим, судом не вжито заходів щодо з`ясування зазначених обставин з метою прийняття законного і обґрунтованого рішення в частині стягнення моральної шкоди, у вироці суду не наведено мотивів за яких суд дійшов до висновку про стягнення саме такої суми моральної шкоди з обвинуваченого.

Згідно з ст. 129 КПК України ухвалюючи вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
В ч. 1 ст. 368, ч. 3, 4 ст. 374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.
При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, встановити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, й дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду переконана, що цих вимог Закону при розгляді даного провадження судом першої інстанції певним чином дотримано не було.
Колегія суддів вважає, що за вказаних обставин, результат розгляду судом першої інстанції цивільного позову, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, завданій потерпілому матеріальній та моральній шкоді, а також загальним правилам вирішення вимог про відшкодування такої шкоди, що є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а тому в цій частині вирок, не можна визнати законним і він підлягає скасуванню.
Разом з цим, колегія суддів позбавлена можливості ухвалити в частині вирішення цивільного позову нове рішення, оскільки для цього необхідно досліджувати відповідні докази, про що згідно ч. 3 ст. 404 КПК України не було заявлено відповідного клопотання.
Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову є незаконним та необґрунтованим, а тому вирок суду в цій частині підлягає скасуванню. Оскільки цивільний позов є єдиним документом, який не передбачає його розгляду частинами, вирішення зазначеного питання здійснюється у відповідному процесуальному порядку, тому рішення місцевого суду щодо цивільного позову підлягає скасуванню у повному обсязі з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
З огляду на наведене, керуючись принципом верховенства права, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевим судом допущена неповнота судового розгляду кримінального провадження при вирішенні цивільного позову ОСОБА_10 , а також істотні порушення КПК України, які в своїй сукупності перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення в частині вирішення цивільного позову.
Неповнота судового розгляду при вирішення цивільного позову відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
Таким чином істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення в частині вирішення цивільного позову, відповідно до положень ч. 1 ст. 412, ст. 415 КПК України слугують підставами для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
При новому судовому розгляді слід усунути виявленні порушення процесуального закону, перевірити доводи апеляційних скарг в частині цивільного позову, розгляд провадження провести у відповідності до вимог ЦПК України та за його наслідками прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись загальними засадами кримінального провадження передбаченими ст. 7 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову та призначення з цього приводу нового судового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Посилання в апеляційних скаргах на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості не береться апеляційним судом до уваги, оскільки суд першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_8 правильно врахував, що обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання не встановлено, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у скоєному, добровільно відшкодував частину шкоди, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, цивільна дружина та батько інвалід І групи, раніше не судимий.
Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано враховано і те, що потерпілі просили суд обвинуваченого суворо не карати. А тому призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання у виді 1 року обмеження волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами, з випробовуванням з визначенням іспитового строку 1 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, є обґрунтованим та буде необхідним й достатнім для його виправлення і попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.
Зважаючи на викладене, особу винного та обставини кримінального правопорушення, непризначення додаткового покарання ОСОБА_8 у видіпозбавлення права керувати транспортними засобами, також відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, апеляційні скаргипредставниці потерпілого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_9 задовільнити частково, а вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасувати, та призначити з цього приводу новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вирок суду залишити без змін.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_13 залишити без задоволення.
Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 29 вересня 2021 року відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_8 , Страхової компанії АТ СГ «ТАС» скасувати та призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Ухвала апеляційного суду в частині скасування вироку в частині вирішення цивільного позову та призначення нового розгляду в порядку цивільного судочинства касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4