ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/355/21 Справа № 697/349/20 Категорія: ч.1 ст.115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів судового засіданняОСОБА_5 ОСОБА_6
за участі:
прокурораОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11

представників потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_12 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 та представника потерпілого - адвоката ОСОБА_12 в інтересах потерпілої ОСОБА_11 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 02 березня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Канева Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, маючого на утриманні неповнолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено йому покарання у виді 12 /дванадцяти/ років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з дня затримання з 24.12.2019 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено до вступу вироку в законну силу.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 1256 грн. 08 коп. за проведення судових експертиз.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 , про стягнення моральної шкоди задоволений частково.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 200 000 грн. моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 , про стягнення моральної шкоди задоволений частково.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 200 000 грн. моральної шкоди.

Вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку, ОСОБА_8 , близько 13 год. 45 хв., рухаючись на автомобілі марки «Аudi 100» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Енергетиків в м. Канів Черкаської області, неподалік від ДНЗ «Канівське ВПУ» побачив та впізнав ОСОБА_14 , з яким у нього у жовтні 2019 року мав місце конфлікт, під час якого ОСОБА_14 наніс останньому тілесні ушкодження та побачивши останнього, ОСОБА_8 , з метою помсти за спричинені раніше тілесні ушкодження вчинив умисне вбивство ОСОБА_14 .. Так, він, під`їхавши до прохідної Канівської філії ТОВ «Клуб сиру», що по вул. Дорошенка, в м. Каневі Черкаської області, де працює його дружина, висадив її, та розвернувши автомобіль поїхав в напрямку вул. Енергетиків. Побачивши, що ОСОБА_14 продовжує рухатися пішки по вул. Дорошенка, ОСОБА_8 залишив автомобіль на узбіччі дороги та став наздоганяти потерпілого, рухаючись за ним пішки до вул. Церетелі, в м. Канів Черкаської області, де перебуваючи на дорозі, поряд з будинком № 9, близько 13 год. 50 хв., діючи умисно, маючи умисел на вбивство наніс останньому декілька ударів кулаком правої руки в голову, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді рани та садна в ділянці зовнішнього кута правого ока, крововиливу у м`які покрови голови з внутрішнього боку в ділянці лівого тім`яного горба, а в подальшому продовжуючи свій злочинний умисел наніс ОСОБА_14 два удари ножем в груди спереду та один удар ножем в голову, в результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення грудної клітки з ушкодженням лівої легені, що призвело до гострої крововтрати та спричинило смерть ОСОБА_14 , непроникаючого поранення грудної клітки зліва та рани у лівій підочно - ямковій ділянці. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 03-01/1191 від 25.12.2019 колото-різане поранення грудної клітки з ушкодженням лівої легені відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Не погоджуючись з вироком суду адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 02.03.2021 щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , а справу направити на новий судовий розгляд до того ж суду. Також захисник просив обрати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю та встановити для нього такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілими; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Крім цього, адвокат ОСОБА_9 просив провести судове слідство, в ході якого повторно дослідити всі докази подані стороною обвинувачення та повторно допитати свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ..

В обґрунтування доводів апеляції захисник ОСОБА_9 посилається на те, що, на думку сторони захисту, вищезазначений вирок суду винесено без урахування дійсних обставин справи, постановлено помилково, без належного дослідження доказів та порушенням права на захист.

Вирок підлягає скасуванню, оскільки місцевий суд приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України лише формально перерахував наведені докази, однак належної оцінки доказам не надав.

Так, місцевий суд поверхово розглянув справу, дав неправильну оцінку добутим у справі доказам, деяким доказам не дав оцінку взагалі, деякі докази проігнорував, в основу вироку поклав припущення, внаслідок чого ухвалив вищевказаний вирок, що суперечить дійсним обставинам справи та ч.1 ст.115 КК України, ст. 368 КПК України.

У вироку місцевий суд критично оцінив позицію сторони захисту в тій частині, що обвинувачений не мав умислу на вбивство ОСОБА_14 , а лише хотів спричинити йому незначні тілесні ушкодження, як помсту за конфлікт, який відбувся між ними раніше, а уже в ході виниклої між ними бійки, побачивши в руках потерпілого ніж, був вимушений захищатись, та намагаючись вибити ніж з рук потерпілого, схвативши його за руку та наносячи по ній удари коліном спричинив тілесні ушкодження від яких настала смерть потерпілого, розцінює її як таку, що направлена на уникнення від кримінальної відповідальності за більш тяжкий злочин, оскільки вона повністю протирічить об`єктивно встановленим в судовому засіданні обставинам.

Сторона захисту висловлювала іншу позицію - з`ясування обставин, які передували події 24.12.2019 року, де були нанесені тілесні ушкодження ОСОБА_8 , і згодом в момент з`ясування обставин уже 24.12.2019 року нанесено тілесне ушкодження декілька ударів рукою в обличчя, що спричинили легкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_14 , а загинув потерпілий від колото-різаного поранення з ушкодженням лівої легені, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

На думку захисника, з невідомих причин, суд першої інстанції у вироку вказує на те, що в обвинуваченого ОСОБА_8 був умисел на вбивство, зокрема що виразилося характером, механізмом та кількістю спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, але у вироку суд не зазначає, якими ж доказами підтверджується саме характер, а якими доказами підтверджується механізм, та якими ж доказами підтверджується кількість спричинених тілесних ушкоджень.

В основу обвинувального вироку суд першої інстанції поклав докази, досліджені в судовому засіданні і їх вважає належними, допустимими та достатніми для доведеності вини обвинуваченого, а відтак покладає їх в основу обвинувального вироку та дійшов висновку що вина ОСОБА_8 у вчиненні даного злочину доведена повністю поза розумним сумнівом, і кваліфікує його дії за ч.1 ст.115 КК України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

З такими висновками суду першої інстанції сторона захисту не погоджується так, як суд першої інстанції навіть не звертав уваги на зауваження сторони захисту про неналежність та недопустимість доказів, а також грубого порушення права на захист.

Обвинувачений ОСОБА_8 намагався через адвоката перерахувати кошти, як добровільну допомогу сім`ї, що втратила рідну для них людину, але потерпілі навмисно не отримали кошти, що, на думку захисника, свідчить про невпевненість у причетності обвинуваченого до смерті потерпілого.

На думку захисника, неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження полягає у тому, що суд, розглядаючи таку непросту справу, підійшов до справи формально, про що свідчить те, що навіть не встановлено обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого. Зокрема у вироку не зазначено на це посилання. Лише тільки у реченні щодо виду покарання вказано, що суд врахував відсутність обтяжуючих чи пом`якшуючих обставин, які відсутні, але ж суд мав би вирішити питання чи є вказані обставини, чи вони відсутні.

Крім того, ухвалюючи вирок суд також приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Суд першої інстанції вказує у вироку, що про умисел на вбивство свідчать зокрема характер, механізм та кількість спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, зокрема трьох колото-ріжучих ран - проникаюче поранення грудної клітки з ушкодженням лівої легені, непроникаюче поранення грудної клітки зліва, рана у лівій підочно-ямковій ділянці, дії обвинуваченого який на ґрунті помсти наздогнав потерпілого та відразу почав спричиняти йому тілесні ушкодження в життєво важливі органи, зокрема по голові.

Суд першої інстанції зазначає, що позиція обвинуваченого в тій частині, що він захищаючись намагався забрати в потерпілого ножа також спростовується відсутністю в обвинуваченого будь-яких тілесних ушкоджень, що могли бути нанесені в ході боротьби, тим, що обвинувачений, залишивши місце події забрав з собою ножа який є знаряддям вчинення злочину, пізніше його позбувся та якого пізніше було вилучено під час вказаного вище ОМП.

Проте, такої позиції обвинувачений не вказував під час судового слідства, чому суд першої інстанції ставить в основу ті докази, які обвинувачений ОСОБА_8 не підтверджував в суді не зрозуміло.

На думку сторони захисту, жодний доказ не підтверджує готування до злочину, а як можна взагалі докази, що додані до матеріалів кримінального провадження вважати належними та допустимими, якщо вони зібрані з порушенням процесуального закону. На доказах сторона захисту детально зупинялася під час їх дослідження в судовому засіданні.

Так, під час отримання тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_14 , що призвели до смерті останнього свідків не було.

На думку сторони захисту, не можна стверджувати, що ножові поранення були нанесені обвинуваченим ОСОБА_8 , якщо жоден із свідків не бачив взагалі ОСОБА_8 на місці де виявлено труп потерпілого ОСОБА_14 і долучені до матеріалів кримінального провадження теж відсутні, як прямі, так і не прямі докази нанесення смертельних тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_8 , а також категоричне заперечення ним нанесення ножових поранень потерпілому.

Крім того, суд першої інстанції взагалі не вказує у вироку, що під час судового розгляду не досліджувався речовий доказ - ніж.

Також, суд першої інстанції вирішив, що одяг, який належав ОСОБА_8 - штани, куртку, шапку, черевики необхідно знищити.

Захисник вказує, що немає такої норми закону, якою надано право суду знищувати майно обвинуваченого, яке не були досліджено, ні під час досудового розслідування, ні під час судового слідства. Крім того, постає і інше питання, а чому суд не вирішив знищити і інший одяг обвинуваченого, а саме мобільний телефон, який до речі теж визнаний речовим доказом?

Що стосується грубого порушення права на захист, то під час затримання, під час проведення слідчих дій із затриманим, а згодом із підозрюваним, а також і інших слідчих дій не було допущено захисника ОСОБА_18 ..

Про це свідчать письмові докази в матеріалах справи на які сторона захисту звертала увагу, що захисника ОСОБА_18 було допущено лише 03.01.2020 року, яка, до речі, додала лише копію відповідного доручення № 023-0000011 від 03.01.2020 року.

Проте, процесуальне законодавство зокрема п.2. ч.1 ст.50 КПК України встановлює, що адвокат допускається на підставі доручення виданого центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Дійсно на підставі доручення, але ж не копії такого доручення.

Тому враховуючи те, що стороною обвинувачення дії ОСОБА_8 кваліфіковано за статтею 115 КК України, а це особливо тяжкий злочин, де участь захисника є обов`язковою, тому всі слідчі дії до 03.01.2020 року проводилися без участі адвоката, так, як відсутні будь-які документи, що свідчили про допуск адвоката до участі у справі, а всі інші дії після 03.01.2020 року проводилися не маючи оригіналу відповідного доручення, а допуск відбувся на підставі копії доручення, що суперечить нормам процесуального закону ст. 50 КПК України.

Так, як сторона захисту просила суд виправдати ОСОБА_8 у зв`язку з недоведеністю у скоєнні ним такого тяжкого злочину, а також те, що суд першої інстанції повністю ігнорував доводи сторони захисту про недопустимість та неналежність письмових доказів, а також той факт, що частина доказів взагалі не досліджувалася під час судового засідання в суді першої інстанції та враховуючи те, що до апеляційної скарги додані клопотання про дослідження доказів під час розгляду справи в апеляційній інстанції, сторона захисту зупиняємося на тих письмових доказах, які додані до обвинувального акту і які сторона обвинувачення вважає, що вони підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Сторона захисту в суді першої інстанції заявляла клопотання в порядку ч.3 ст.358 КПК України, але суд першої інстанції проігнорував клопотання про виключення таких доказів з числа доказів сторони обвинувачення і вирішувати справу на підставі інших доказів, провести відповідну експертизу, чи допитати інших свідків, зокрема слідчих, що складали процесуальні документи з грубим порушення норм КПК України.

Також сторона захисту просила надати час для підготовки промови в судових дебатах. Суд першої інстанції обмежив у такому праві та порушив право сторони кримінального провадження у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції.

Щодо безпосереднього дослідження доказів судом першої інстанції, то, на думку адвоката ОСОБА_9 , протокол огляду місця події від 24.12.2020 року (а.с.139 т.2) складений невідомою особою, яка назвалася слідчим, в матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази, які б могли підтвердити повноваження такої посадової особи на прізвище ОСОБА_19 ; також у даному протоколі (а.с.145 т.2) зазначено, що під час огляду вилучено і зазначено перелік речей, що вилучені, про те на аркуші 13 самого протоколу в графі «Виявлене під час огляду вилучено» нічого не зазначено; також в протоколі ОМП зазначено, що під час проведення такої слідчої дії проводилася фіксація, зокрема фотографування за допомогою цифрового фотоапарату «Кенон» і до протоколу додано фототаблицю. Незрозумілим є те, яким чином слідча ОСОБА_20 їх долучила до процесуального документу, якого вона не складала і не була присутня під час складання такого процесуального документу. Сторона захисту заявляла клопотання в порядку ст.358 КПК України, але суд не вирішив дані клопотання, проігнорувавши їх. Порушення фіксації факту правопорушення та порушення права на захист.

Протокол огляду місця події від 25.12.2020 року (а.с.168 т.2) в якому зазначено, що під час слідчої дії дослівно словами автора «гр. ОСОБА_8 в присутності захисника ОСОБА_18 привів учасників слідчої дії за гараж № НОМЕР_2 ». Захисник ОСОБА_9 висловлює сумнів щодо того чи був ОСОБА_8 в статусі сторони кримінального провадження та хто надав ОСОБА_8 захисника, якого він не викликав, з яким у нього угоди не було і яким чином було допущено захисника ОСОБА_18 до такої слідчої дії. Крім того, ні у протоколі, ні у фототаблиці не відображено, що то був автогараж №178. Сторона захисту заявляла клопотання в порядку ст.358 КПК України, але суд першої інстанції не вирішив дані клопотання. Таким чином, порушення права на захист, на думку адвоката, полягає у неналежній фіксації та виявленні речових доказів.

Що стосується письмового доказу - протоколу затримання від 25.12.2020 року (а.с.172 т.2), то у ньому зазначено, що ОСОБА_8 затримано «якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.» На думку сторони захисту таке посилання є неприпустимим так, як ОСОБА_8 затримано на АДРЕСА_2 , а подія де загинув потерпілий це вул. Церетеллі у м. Каневі відстань між цими вулицями близько 7 км. Очевидців події не має, а потерпілий ОСОБА_14 загинув. У даному протоколі не зазначено про ознаки на тілі, одязі чи місці події, які вказували б на те, що ОСОБА_8 нещодавно скоїв злочин. Таким чином, на думку адвоката, допущено порушення порядку затримання особи, яку підозрюють у скоєнні злочину.

Щодо протоколу проведення слідчого експерименту (а.с.188 т.2), то сторона захисту вважає, що цей документ взагалі не може рахуватися як процесуальний документ. Враховуючи, що слідча дія в розумінні процесуального закону є безперервною, тому не може призупинятися, перериватися, а тим більше проводитися одночасно на різних вулицях, а це вул. Енергетиків (приміщення слідчого) вул. Енергетиків (район училища №23) вул. Церетеллі. Тож, яким чином, здійснювалося переміщення і чи передбачено такі дії нормами КПК. Яким чином і хто за собою возив понятих і чи погоджувалися вони цілий день ходити за слідчими. У даному протоколі зазначено, що таке переміщення здійснювалося за допомогою службового автомобіля, але в протоколі не вказано, що залучався такий автомобіль. Також у протоколі зазначено, що під час такої слідчої дії проводилася відеофіксація на відеокамеру «Раnasоnіс», а до протоколу додано фотографії. Залишилось незрозумілим хто виконував фотофіксацію і чим. Крім того, під час огляду в судовому засіданні сторона захисту зазначала, що відеофіксація та писаний текст протоколу не співпадають.

Що стосується протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками (а.с.202 т.2) фото ОСОБА_8 зроблено таким чином, щоб особа, яка впізнає, могла з впевненістю впізнати іншу особу, а це як відсутність позначок «ростовки».

Таким чином, сторона захисту звертала увагу місцевого суду, що докази винуватості обвинуваченого подано з порушенням норм КПК України, в розумінні ст.ст. 85, 86 КПК України, які є не допустимі та не належні та заявляла клопотання відповідно до вимог ст.358 КПК України. Проте суд першої інстанції знову проігнорував та не вирішив заявлені клопотання.

Крім того, про всі подані докази сторона захисту заперечувала і суд у вироку не спростував заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.88 КПК України докази та відомості, передбачені частиною першою цієї статті, можуть бути визнані допустимими, якщо сторони погоджуються, щоб ці докази були визнані допустимими. Крім того, вони подаються для доказування того, що підозрюваний, обвинувачений діяв з певним умислом та мотивом або мав можливість, підготовку, обізнаність, потрібні для вчинення ним відповідного кримінального правопорушення, або не міг помилитися щодо обставин, за яких він вчинив відповідне кримінальне правопорушення.

Також якщо їх подає сам підозрюваний, обвинувачений або підозрюваний, обвинувачений використав подібні докази для дискредитації свідка.

Тому, на думку захисника, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог КПК України і засудив ОСОБА_8 незаконно.

Що стосується доказів, які суд першої інстанції зазначив у вироку, як такі, що підтверджують вину ОСОБА_8 у причетності до скоєння особливо тяжкого злочину, зокрема:

- дані показань потерпілої ОСОБА_11 , то даний свідок особисто не бачила обвинуваченого ОСОБА_8 на місці де було знайдено тіло потерпілого ОСОБА_14 , також вона не була присутня під час конфлікту біля бару «Старий Канів» у жовтні 2019 року. Крім того, даний свідок не була очевидцем події отримання потерпілим ОСОБА_14 смертельних тілесних ушкоджень. Таким чином, суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 368 КПК України.

Захиснику ОСОБА_21 незрозуміло, що даний доказ підтверджує, зокрема, на його думку, він не може підтверджувати того, що ОСОБА_8 діяв з певним умислом та мотивом або мав можливість, підготовку, обізнаність, потрібні для вчинення ним відповідного кримінального правопорушення.

Що стосується даних показань потерпілого ОСОБА_10 , який є братом померлого ОСОБА_14 , то свідок ОСОБА_10 особисто бачив один раз обвинуваченого ОСОБА_8 в темний час доби, не на освітленій території 13.10.2019 під час сутички поряд з баром « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». На місці де знайдено тіло потерпілого ОСОБА_14 свідок ОСОБА_10 обвинуваченого не бачив. Крім того, в момент отримання потерпілим ОСОБА_14 тілесних ушкоджень не був очевидцем події 24.12.2019 року.

Таким чином, суд першої інстанції знову не дотримався вимог ст.368 КПК України.

Сторона захисту зазначає, що даний доказ не може підтверджувати того, що ОСОБА_8 діяв з певним умислом та мотивом або мав можливість, підготовку, обізнаність, потрібні для вчинення ним відповідного кримінального правопорушення, або не міг помилитися щодо обставин, за яких він вчинив відповідне кримінальне правопорушення.

Щодо даних показань свідка ОСОБА_16 , яка є дружиною обвинуваченого, то даний свідок очевидицею події 24.12.2019 року не була, на місці події та вдома з 13:00 години 24.12.2019 року до моменту проведення обшуку в квартирі де проживають з обвинуваченим теж не була.

На думку захисника, знову суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 368 КПК України.

Сторона захисту зазначає, що даний доказ не може підтверджувати того, що ОСОБА_8 діяв з певним умислом та мотивом або мав можливість, підготовку, обізнаність, потрібні для вчинення ним відповідного кримінального правопорушення, або не міг помилитися щодо обставин, за яких він вчинив відповідне кримінальне правопорушення.

Четвертий доказ, який, на думку сторони захисту, взагалі виправдовує обвинуваченого це показання свідка ОСОБА_15 , яка знає особисто, як обвинуваченого ОСОБА_8 так і потерпілого ОСОБА_14 , але вона не впізнала нікого з тих хлопців, що бігли по вулиці. Крім того, у вироку взагалі невірно зазначені покази вказаного свідка, так як свідок ОСОБА_15 пояснювала, що останній з хлопців, що наздоганяв іншого був у синій куртці. Проте, 24.12.2019 обвинувачений ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_14 були в чорних куртках. Крім того, у короткочасний період поки дійшла до будинку до неї у двір зайшов працівник поліції. Хоча відстань від Канівського відділку поліції до будинку свідка близько 7 кілометрів. Очевидцем події 24.12.2019 року вона теж не була.

Сторона захисту знову стверджує про те, що даний доказ не може підтверджувати того, що ОСОБА_8 діяв з певним умислом та мотивом або мав можливість, підготовку, обізнаність, потрібні для вчинення ним відповідного кримінального правопорушення, або не міг помилитися щодо обставин, за яких він вчинив відповідне кримінальне правопорушення.

Щодо такого доказу, як протокол огляду місця події від 24.12.2019 з фототаблицею до нього, відповідно до якого було оглянуто ділянку місцевості, а саме проїзну частину біля будинку АДРЕСА_3 , в ході огляду було виявлено та вилучено 11 змивів речовини бурого кольору, 1 слід низу взуття (гіпсовий знімок), 3 цукерки, зразки волосся трупа, мікронакладення з обох рук трупа, піднігтьовий вміст з обох рук трупа, дактилокарту трупа, 7 чеків, рюкзак чорного кольору. То, на думку сторони захисту, даний процесуальний документ не відповідає вимогам процесуального законодавства, складений невідомою особою, яка назвалася слідчим, у матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази, які б могли підтвердити повноваження такої посадової особи на прізвище ОСОБА_19 .. Також у даному протоколі (а.с.145 т.2) зазначено, що під час огляду вилучено і зазначено перелік речей які вилучені, проте на аркуші 13 самого протоколу в графі «Виявлене під час огляду вилучено» нічого не зазначено. Також у протоколі ОМП зазначено, що під час проведення такої слідчої дії проводилася фіксація, зокрема фотографування і до протоколу додано фототаблицю. Незрозумілим є те, яким чином слідча ОСОБА_20 їх долучила до процесуального документу, якого вона не складала і не була присутня під час складання такого процесуального документу.

Суд першої інстанції у вироку не спростував, що цей доказ складений у відповідності до норм процесуального законодавства і є належним доказом та отриманий у відповідності до процесуального закону.

Якщо вважати цей доказ, протокол огляду місця події від 24.12.2019 з фото таблицею до нього, належним, то на думку сторони захисту в сукупності з іншим доказом - висновком експерта № 10/35 від 15.01.2020, то вони взагалі спростовують присутність обвинуваченого ОСОБА_8 на місці події.

Суд чомусь посилаючись на докази бере частину речень, а частину речень, які виправдовують обвинуваченого взагалі не зазначає про них.

Так, згідно з висновком експерта № 10/35 від 15.01.2020 суд взяв фразу « ... відповідно до якого слід взуття розмірами 195/90/5 мм міг бути залишений кросівком на праву ногу пари кросівок «Rееbок» ОСОБА_14 » і зазначив про це у вироку.

Проте, останню частину речення з висновку експерта № 10/35 від 15.01.2020 не вказав, а це фраза «... так і іншим взуттям на праву ногу з подібним малюнком низу підошви та розмірними характеристиками елементів».

Тобто, поряд з трупом ОСОБА_14 виявлено слід взуття, який міг бути залишений ним самим так і іншою особою взутою у подібне взуття.

Крім того, на виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 експерт у своєму висновку зазначає, що « .... Даний слід низу взуття залишений не черевиками Тіmbеrland» ОСОБА_8 ».

Крім того, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_23 взагалі у вироку не зазначені, як ніби то їх і не було.

Таким чином, на думку сторони захисту, вказані та інші докази ні окремо ні у своїй сукупності не підтверджують присутність обвинуваченого ОСОБА_8 на місці у момент спричинення смертельних тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 ..

Вказані докази не підтверджують чи мало місце діяння у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Також на речових доказах, які зібрані органами досудового розслідування не знайдено біологічних матеріалів ОСОБА_8 , зокрема, на вилучених черевиках, які належать ОСОБА_8 не виявлено слідів крові ні його, ні потерпілого ОСОБА_14 ..

На одязі, що вилучений під час обшуку в помешканні ОСОБА_8 теж не виявлені сліди крові ні його, ні потерпілого ОСОБА_14 ..

Під час обшуку автомобіля взагалі нічого не виявлено.

На вилучених 11-ти змивах речовини бурого кольору не виявлені сліди крові, які б належали обвинуваченому ОСОБА_8 ..

На вилученому ножі, ані слідів рук, ані слідів крові обвинуваченого ОСОБА_8 , ані потерпілого ОСОБА_14 теж не виявлено.

У судовому засіданні не було досліджено такий доказ, як ніж та інші докази, які були вилучені під час досудового розслідування і їх чомусь суд не досліджував.

Тому за обставин, що викладені вище та у відповідності до п.5 ч.2 ст.396 КПК України сторона захисту вимушена клопотати перед судом про дослідження доказів у суді апеляційної інстанції.

Що стосується обрання міри запобіжного заходу, то на думку адвоката ОСОБА_9 , затримання 24.12.2019 о18 годині 40 хвилин ОСОБА_8 у порядку ст. 208 КПК України і підставами затримання в протоколі зазначено дослівно: «... якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин».

Проте, таке посилання є неприпустимим, оскільки ОСОБА_8 затримано на АДРЕСА_2 , а подія де загинув потерпілий ОСОБА_14 це АДРЕСА_4 відстань між цими вулицями близько 7 км.

Крім того очевидців події не було.

Вказані обставини неодноразово заперечувалися стороною захисту під час судового розгляду та оскаржувалися до апеляційного суду, але результат залишився без змінний і ОСОБА_8 упродовж усього судового слідства перебував арештованим і йому навіть під час підготовчого засідання не обиралася міра запобіжного заходу, а продовжувалася, що суперечить главам 27 та 28 КПК України.

Однобокість, як суду першої інстанції, так і Черкаського апеляційного суду вказує на грубе порушення прав обвинуваченого зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» «... практика тримання обвинувачених під вартою без конкретних правових підстав або за відсутності чітких правил, які б регулювали їхнє становище, наслідком застосування якої може стати позбавлення особи свободи без дозволу суду на необмежений строк, є несумісною з принципами правової визначеності та захисту від свавілля, якими поєднані Конвенція та принцип верховенства права».

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_8 за місцем свого проживання характеризується з позитивної сторони, має тісні соціальні зв`язки, зокрема: одружений, має неповнолітню доньку, постійне місце проживання, має хвору маму, яка проживає сама і потребує стороннього догляду, тому така сувора міра запобіжного заходу є неприпустима, і тому сторона захисту в суді апеляційної інстанції просить обрати міру запобіжного заходу не пов`язану з позбавленням волі.

Підвищені вимоги до судового розгляду кримінальних справ у порядку КПК України ґрунтуються на існуючій практиці ЄСПЛ та мають враховуватися судами з огляду на положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, оскільки одним із найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про продовження строку тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: «Смирнова проти Росії», «Пірузян проти Вірменії», «Тирон проти Румунії»).

Також враховуючи вимоги ч.3 ст.404 КПК України сторона захисту клопоче перед судом апеляційної інстанції про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження так, як вони досліджені не повністю та з порушенням процесуальних норм, оскільки сторона захисту заявляла клопотання про виключення письмових доказів в порядку ст. 358 КПК України та розглядати (справу без тих доказів).

Представник потерпілого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_12 , не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, звернувся із апеляційною скаргою в частині невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, в якій просив вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 02.03.2021 в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та суми стягнутої моральної шкоди на користь ОСОБА_10 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді 15 років позбавлення волі. Стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. /п`ятсот тисяч / грн..

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник потерпілого посилається на те, що судом першої інстанції було встановлено, що про умисел на вбивство свідчать зокрема характер, механізм, та кількість спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, зокрема трьох колото-ріжучих ран - проникаюче поранення грудної клітки з ушкодженням лівої легені, непроникаюче поранення грудної клітки зліва, рана у лівій підочно-ямковій ділянці, дії обвинуваченого який на ґрунті помсти наздогнав потерпілого та відразу почав спричиняти йому тілесні ушкодження в життєво важливі органи, зокрема по голові.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Отже, значення заходу примусу для досягнення його мети (ст. 50 КК) визначається не лише його суворістю, а й справедливістю. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

На думку представника потерпілого, у цьому кримінальному провадженні при виборі обвинуваченому заходу примусу суд першої інстанції порушив наведені законодавчі приписи, оскільки не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який належить до категорії тяжких злочинів, не в достатній мірі зважив суд і на конкретні обставини вчинення злочину та його підвищену суспільну небезпеку, а саме вчинення злочину проти життя особи.

Таким чином, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його підвищену суспільну небезпеку та непоправні наслідки, спричинені вчиненим кримінальним правопорушенням, вважають, що достатнім та справедливим покаранням для обвинуваченого буде призначення йому покарання у вигляді 15 років позбавлення волі.

Крім того, розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, є занадто малим та не відповідає розміру моральних страждань потерпілого.

Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. ст. 56, 62 Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуючи характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілих, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, при визначенні розміру моральної шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає серед іншого у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, потерпілий, є рідним братом убитого ОСОБА_14 . З братом мав дуже близькі відносини, проживали разом, мали спільний побут та вели спільно господарство. Офіційного працевлаштування не мали, разом їздили на тимчасові заробітки до Польщі, займалися ремонтами квартир.

У зв`язку з протиправними діями обвинуваченого, потерпілий пережив сильний емоційний стрес і на даний час несе моральні страждання, вживає заспокійливі ліки, не може вести нормальний спосіб життя, оскільки втратив рідного брата, з яким був дуже тісно пов`язаним.

Враховуючи глибину та тривалість моральних страждань, які переніс та на даний момент продовжує нести потерпілий в результаті смерті свого рідного брата, а також враховуючи принципи розумності та справедливості, потерпілий оцінює розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в розмірі 500000,00 грн. (п`ятсот тисяч грн. 00 коп.).

Представник потерпілого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 , не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, звернувся із апеляційною скаргою в частині невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, в якій просив вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 02.03.2021 в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та суми стягнутої моральної шкоди на користь ОСОБА_11 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді 15 років позбавлення волі. Стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. /п`ятсот тисяч / грн..

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник потерпілого посилається на те, що судом першої інстанції було встановлено, що про умисел на вбивство свідчать зокрема характер, механізм, та кількість спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, зокрема трьох колото-ріжучих ран - проникаюче поранення грудної клітки з ушкодженням лівої легені, непроникаюче поранення грудної клітки зліва, рана у лівій підочно-ямковій ділянці, дії обвинуваченого який на ґрунті помсти наздогнав потерпілого та відразу почав спричиняти йому тілесні ушкодження в життєво важливі органи, зокрема по голові.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

На думку представника потерпілого, у цьому кримінальному провадженні при виборі обвинуваченому заходу примусу суд першої інстанції порушив наведені законодавчі приписи, оскільки не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який належить до категорії тяжких злочинів, не в достатній мірі зважив суд і на конкретні обставини вчинення злочину та його підвищену суспільну небезпеку, а саме вчинення злочину проти життя особи.

Отже, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його підвищену суспільну небезпеку та непоправні наслідки, спричинені вчиненим кримінальним правопорушенням, вважають, що достатнім та справедливим покаранням для обвинуваченого буде призначення йому покарання у вигляді 15 років позбавлення волі.

Крім того, розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, є занадто малим та не відповідає розміру моральних страждань потерпілого.

Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. ст. 56, 62 Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуючи характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілих, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, при визначенні розміру моральної шкоди.

Моральна шкода полягає серед іншого у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, потерпіла, є матір`ю убитого ОСОБА_14 . У зв`язку з протиправними діями ОСОБА_8 потерпіла пережила сильний емоційний стрес і на даний час несе моральні страждання, вживає заспокійливі ліки, не може вести нормальний спосіб життя, оскільки втратила сина.

Враховуючи глибину та тривалість моральних страждань, які перенесла та на даний момент продовжує нести потерпіла в результаті смерті свого сина, а також враховуючи принципи розумності та справедливості, потерпіла оцінює розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 в розмірі 500000,00 грн. (п`ятсот тисяч грн. 00 коп.).

У додатковому поясненні до апеляційної скарги адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просив скасувати вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 02.03.2021 року, а справу направити на новий судовий розгляд до того ж суду. Обрати відносно ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю. Встановити для ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України такі обов`язки: - прибувати за кожною вимогою до суду; - повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; - утримуватися від спілкування з потерпілими; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В обґрунтування цього додаткового пояснення, яке за своєю суттю є доповненням до апеляційної скарги захисник посилається на те, що відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Крім того п. 2 ч. ст. 412 КПК України визначено, що судове рішення ухвалено незаконним складом суду.

Незаконність складу суду визначено у п.81 рішення ЄСПЛ «Салов проти України», відповідно до якого «неупередженість» у сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має визначитися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію, тобто чи були в суді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу.

Як видно з матеріалів справи майже всі ухвали колегії суду першої інстанції були оскаржені до апеляційної інстанції з тих чи інших умов. Крім того, враховуючи те, що одне засідання, а саме 13.11.2020 року було проведено без участі захисника ОСОБА_9 ..

Проте головуючий з невідомих причин самостійно визначив, що для забезпечення права на захист слід залучити адвоката за призначенням, що грубо суперечить нормам процесуального законодавства так, як договір з адвокатом ОСОБА_9 не був розірваний і тому в розгляді кримінального провадження де участь захисника є обов`язковою одночасно не можуть приймати участь адвокат за договором і адвокат за призначенням.

Крім того 15.12.2020 року на адресу Голови Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області надійшов лист за №697/349/20 від 13.11.2020 року підписаний суддею Черкаського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 про неналежну поведінку адвоката ОСОБА_9 , у своєму листі зазначає, що у проваджені Черкаського районного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , справу розглядає колегія суддів: головуючий суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ..

Також адвокатом ОСОБА_9 15.01.2021 подано скаргу до Вищої ради правосуддя на дії головуючого судді ОСОБА_1 ..

Крім того, під час судового засідання адвокатом ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подано заяву про відвід головуючого судді ОСОБА_26 , яку було відхилено.

Під час судового засідання адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 заявив клопотання про надання судом часу для підготовки до судових дебатів на, що головуючий категорично відмовив.

Тому, враховуючи позицію ЄСПЛ вважає, що у сукупності всіх перелічених обставин у колегії суддів були всі достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу.

Дане кримінальне провадження належить до категорії щодо особливо тяжких злочинів, а тому участь захисника є обов`язковою.

13.11.2020 року судове засідання було проведено без участі захисника ОСОБА_9 про, що свідчить журнал судового засідання.

Забезпечення захисника без згоди обвинувачення, без підтверджуючих документів, а це оригінал (саме оригінал п.2 ч.1 ст.50 КПК України) доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Черкаській області, на думку захисника, можна розцінювати як порушення права на захист, а у даній категорії справ присутність адвоката є обов`язковою і є окремою підставою безумовного скасування вироку.

Третя підстава це п.7 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

В матеріалах кримінального провадження відсутня архівна копія.

Як визначено п. 3.4. Наказу № 108 від 20.09.2012 року «Про затвердження Інструкції про порядок роботи з технічними засобами фіксування судового процесу (судового засідання)», що після закінчення судового засідання секретар або іншій працівник апарату суду:

-зберігає, роздруковує, підписує Журнал судового засідання або виготовляє та підписує Протокол судового засідання та приєднує до справи (матеріалів кримінального провадження);

-створює архівну та робочу копії фонограми;

-перевіряє якість запису архівної копії фонограми;

- архівну та робочу копії фонограми долучає до судової справи (матеріалів кримінального провадження).

До справи не долучено архівної копії аудіо та відеозаписів судових засідань, що унеможливлює суд апеляційної інстанції співставити перебіг судового процесу в суді першої інстанції з журналом судових засідань, а приєднання до справи лише робочої копії викликає у сторони захисту сумніви в достовірності їх створення.

Заслухавши доповідь судді, думку адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу із доповненням до неї адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 із вказаних у ній підстав та заперечували проти задоволення апеляційних скарг представника потерпілого в інтересах потерпілого ОСОБА_10 та в інтересах потерпілої ОСОБА_11 , думки потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та їхнього представника адвоката ОСОБА_13 , які всі заперечували проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 із доповненням до неї в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , натомість просили задовольнити апеляційні скарги представника потерпілого в їхніх інтересах, міркування прокурора, яка повністю заперечувала проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 із доповненням до неї, натомість просила частково задовольнити вимоги апеляційних скарг представника потерпілого в інтересах потерпілого ОСОБА_10 та в інтересах потерпілої ОСОБА_11 , зокрема в частині збільшенням суми стягнення моральної шкоди, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 із доповненням до неї, представника потерпілого - адвоката ОСОБА_12 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 та в інтересах потерпілої ОСОБА_11 до задоволення не підлягають із наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, колегія суддів місцевого суду дотрималась вищезазначених вимог закону при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (вбивству) та кваліфікація його дій за ч.1 ст.115 КК України відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням дійсних обставин події та ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які детально досліджені в судовому засіданні і в їх сукупності та взаємозв`язку дана правильна юридична оцінка.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на доказах досліджених і належним чином оцінених судом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Так винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 , незважаючи на те, що він свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, не погодившись з кваліфікацією інкримінованого йому злочину, вказавши, що умислу на вбивство потерпілого він не мав, повністю доведена зібраними у справі доказами, яким суд дав належну оцінку і навів у вироку, зокрема:

- даними показань, допитаної у судовому засіданні місцевого суду потерпілої ОСОБА_11 , яка є матір`ю померлого ОСОБА_14 , яка в судовому засіданні показала, що 24.12.2019 року її старший син ОСОБА_27 пішов в магазин, взявши з собою рюкзак, гроші та телефон. Через деякий час, молодшому сину ОСОБА_28 хтось зателефонував, після чого він крикнув їй «викликай швидку», викликавши швидку, вони вибігли з молодшим сином ОСОБА_28 на двір та побачили сина ОСОБА_27 , який не дочекавшись лікарів, помер в ОСОБА_28 на руках. У нього були видимі порізи на обличчі та тулубі. Пізніше її молодший син ОСОБА_29 розповів їй, що з обвинуваченим у ОСОБА_27 раніше був конфлікт. Охарактеризувала свого сина як спокійну врівноважену та порядну людину. На запитання пояснила, що ножа який проходить у справі як знаряддя вбивства її сина вона раніше ні вдома ні в сина не бачила, виключає, що останній носив його з собою;

- даними показань потерпілого ОСОБА_10 , який є братом померлого ОСОБА_14 про те, що йому відомо про конфлікт, який відбувся 13.10.2019 року між його старшим братом ОСОБА_14 та обвинуваченим ОСОБА_8 .. ОСОБА_14 знаходився біля бару «Старий Канів» та розмовляв зі своєю знайомою ОСОБА_30 , в цей час до нього підійшов обвинувачений та вдарив його. 24.12.2019 року о 12 год. 56 хв. зателефонував брат, та повідомив, що його підрізали, одразу вибіг на вулицю та побачив, як його брат ОСОБА_14 сперся на камінь та повідомив йому, що його підрізав ОСОБА_8 .. Приїхали працівники поліції та автомобіль швидкої допомоги, але ОСОБА_14 на цей час уже помер. Заглянувши під одяг, побачив, що у брата були поранення в області серця, також рани були на обличчі в районі очей. Також додав, що його брат ніколи з собою не носив ножа, був спокійним та неконфліктним;

- даними показань свідка ОСОБА_16 , яка є дружиною обвинуваченого, яка в судовому засіданні показала, що 24.12.2019 року в їхньої дитини було свято, близько 14 години ОСОБА_8 повіз її на роботу, по дорозі побачили чоловіка, схожого на того, хто близько двох місяців тому побив ОСОБА_8 біля кафе. Уже ввечері дізналась про те, що її чоловіка було затримано працівниками поліції;

- даними показань свідка ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні показала, що 24.12.2019 року, перебуваючи в себе дома та почувши якісь крики та гавкіт собак, вийшла на вулицю та побачила як один чоловік біг за іншим, з них нікого не впізнала, зайшла додому одягнутись, та в цей час зайшов працівник поліції. Також додала, що вона була вчителем ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , останнього знає як щиру, відверту та абсолютно неконфліктну людину, обвинуваченого по школі не пам`ятає;

- даними протоколу огляду місця події від 24.12.2019 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого було оглянуто ділянку місцевості, а саме проїзну частину біля будинку АДРЕСА_3 , в ході огляду було виявлено та вилучено 11 змивів речовини бурого кольору, 1 слід низу взуття (гіпсовий знімок), 3 цукерки, зразки волосся трупа, мікронакладення з обох рук трупа, піднігтьовий вміст з обох рук трупа, дактилокарту трупа, 7 чеків, рюкзак чорного кольору;

- даними протоколу огляду місця події від 25.12.2019 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого було оглянуто гаражний кооператив «Світлофор», що розміщений поруч із вулицею Коцюбинського в м.Каневі Черкаської області, в ході якого було виявлено та вилучено ніж;

- даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 25.12.2019 року, відповідно до якого було затримано ОСОБА_8 , під час обшуку останнього було виявлено та вилучено взуття, а саме черевики чорного кольору, на шнурках темного кольору із підошвою чорного кольору;

- даними протоколу огляду трупа від 25.12.2019 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого було оглянуто труп ОСОБА_14 , в ході огляду якого було виявлено нанесені ОСОБА_14 тілесні ушкодження, а також вилучено одяг, а саме куртку, штани, кросівки, шкарпетки, труси, джемпер, футболку;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 25.12.2019 року з таблицею зображень до нього за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до якого, ОСОБА_8 вказав як саме він наносив удари кулаком руки в обличчя ОСОБА_14 ;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.01.2020 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_10 , впізнав ОСОБА_8 , який зображений на фото №1 з яким у нього з братом напередодні вбивства виник конфлікт, який переріс в бійку;

- даними висновку судово-психіатричного експерта № 7 від 08.01.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_8 хронічним психічним захворюванням, недоумством не страждає і не страждав на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому правопорушення, а виявляє ознаки органічного психічного розладу у зв`язку з перенесеною в ранньому віці нейроінфекцією та повторних черепно-мозкових травм з проявами церебрастенічного (не психотичного) синдрому (F-06.6 за МКХ-10), що при збереженні у нього процесів мислення, пам`яті, інтелекту, критичних функцій вольового контролю не позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними.

На період часу, до якого відноситься скоєння ОСОБА_8 інкримінованого йому правопорушення, у нього не відмічалося проявів тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки, в його поведінці не відображалося психопатологічної симптоматики що також свідчить про його здатність усвідомлювати свої дії і керувати ними.

На теперішній час, ОСОБА_8 хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством або іншим хворобливим станом психіки не страждає, а виявляє прояви органічного психічного розладу у зв`язку з перенесеною у ранньому віці нейроінфекцією, повторних черепно-мозкових травмам з проявами церебрастенічного синдрому, що при збереженні у нього пам`яті, інтелекту, вольового контролю, критичних та прогностичних функцій не позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними, правильно сприймати обставини, що мають значення по справі, приймати участь при проведенні слідчих дій і при розгляді справи в суді. За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_8 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. Під час вчинення інкримінованих йому дій ОСОБА_8 не знаходився в стані фізіологічного афекту або в будь-якому іншому емоційному стані, котрий міг суттєво впливати на його свідомість та поведінку;

- даними висновку експерта № 03-01/1191 від 25.12.2019 року, відповідно до якого на підставі проведеної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_14 , 1987 р.н., даних додаткових експертиз. Причиною смерті є гостра крововтрата, яка розвинулась, як ускладнення колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням лівої легені. Враховуючи ступінь вираженості трупних явищ (трупне заклякання добре виражене в усіх досліджених групах м`язів, трупні плями при натисненні на них пальцем в ділянці попереку бліднуть та відновлюють свій колір через 17 хвилин), смерть ОСОБА_14 настала до 24 годин до моменту експертизи трупа в морзі. При експертизі трупа виявлені наступні тілесні ушкодження: проникаюче поранення грудної клітки з ушкодженням лівої легені, непроникаюче поранення грудної клітки зліва, рана у лівій підочно-ямковій ділянці. Вказані поранення спричинені дією якогось знаряддя, що володіє властивостями плаского колюче-ріжучого та має гостру ріжучу кромку (лезо) та обух з добре вираженими ребрами шириною близько 1-1,5мм, на що вказує форма ран на шкірі, відсутність дефекту тканини, рівні неосаджені краї, форма кінців, характер стінок ранового каналу і переважання його довжини над шириною. Колото-різане поранення грудної клітки з ушкодженням лівої легені відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та перебуває в прямому причинному зв`язку з настання смерті. Непроникаюче поранення грудної клітки зліва, рана у лівій підочно-ямковій ділянці носять ознаки легких тілесних ушкоджень. Також при судово-медичній експертизі трупа виявлені рана та садно в ділянці зовнішнього кута правого ока, крововилив у м`які покрови голови з внутрішнього боку в ділянці лівого тім`яного горба, які виникли внаслідок дії тупих предметів та носять ознаки легких тілесних ушкоджень. Всі виявлені тілесні ушкодження є прижиттєвими, про що свідчать їх морфологічні особливості. При судово-токсикологічній експертизі крові трупа спирти не виявлені;

- даними висновку експерта № 05-4-05/19 від 11.02.2020 року, відповідно до якого ушкодження на шкіряному клапті є колото-різаним і виникло від дії якогось знаряддя, що володіє властивостями плаского колюче-ріжучого та має гостру ріжучу кромку (лезо) та знаряддя надаються без врахування скоротливої здатності шкіри. Не виключається можливість виникнення ушкодження на шкіряному клапті внаслідок дії клинка ножа наданого на експертизу;

- даними висновку експерта №03-01/1191/1 від 24.01.2020 року, відповідно до якого згідно показів підозрюваного ОСОБА_8 могла утворитися забита рана та садно в ділянці зовнішнього кута правого ока. Решта ушкоджень утворитись за обставин, на які вказав підозрюваний ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту за його участю 25.12.2019 року не могли;

- даними постанови про визнання речовим доказом від 19.02.2020 року, відповідно до якої мобільний телефон марки «Huawei», що належав ОСОБА_14 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні;

- даними протоколу огляду предметів від 18.02.2020 року з роздруківкою скріншотів з мобільного телефону ОСОБА_14 , відповідно до якого було оглянуто мобільний телефон марки «Huawei» чорного кольору в силіконовому чохлі синього кольору, який був вилучений в ході огляду місця події 24.12.2019 року, при включенні якого в лівому нижньому куті екрана мається значок виклику, при натисненні на який відображуються дзвінки здійсненні 24.12.2019 року, три останні з яких « ІНФОРМАЦІЯ_3 », «Екстрена служба» « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Під час перегляду історії вказаних дзвінків зроблено скріншоти з екрана мобільного телефону, які роздруковано на аркуші паперу;

- даними постанови про визнання речовим доказом від 19.02.2020 року, відповідно до якої ніж, що був вилучений 25.12.2019 року в ході огляду місця події території поряд з гаражним кооперативом «Світлофор» в м.Каневі Черкаської області визнано речовим доказам у кримінальному провадженні № 0000755;

- даними протоколу огляду предметів від 19.02.2020 року, відповідно до якого було оглянуто ніж складний промислового виробництва, бувший в користуванні, загальною довжиною 228 мм в розкладеному стані та 127 мм у складеному;

- даними постанови про визнання речовим доказом від 19.02.2020 року, відповідно до якої гіпсовий зліпок низу взуття та одинадцять змивів речовини бурого кольору, що були вилучені в ході огляду місця події 24.12.2019 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000755;

- даними висновку експерта № 10/35 від 15.01.2020 року, відповідно до якого слід взуття розмірами 195/90/5 мм міг бути залишений кросівком на праву ногу пари кросівок «Reebok» ОСОБА_14 ;

- даними огляду диску з відеозаписами з трьох камер відеоспостереження, які надав потерпілий ОСОБА_14 .. Один із вказаних файлів під назвою «КП 2 офіс» об`ємом 898600КБ при перегляді якого встановлено, що даний файл містить відеозапис із камери зовнішнього відеоспостереження, зона видимості даної камери охоплює частину дороги та узбіччя по АДРЕСА_5 та частину території, прохідну заводу Канівської філії ТОВ «Клуб сиру», що межує із вказаною вулицею, відеокамера спрямована у напрямку мікрорайону Костянець. У лівому верхньому куті мається дата 2019/12/24/ та час. Час початку відеозапису «12:30:19». При подальшому перегляді даного відеозапису встановлено, що особа, що зовні схожа на потерпілого ОСОБА_14 з`являється в зоні видимості відеокамери о 13год.20хв.10 сек., при цьому він іде по тротуару по лівій стороні у напрямку вул. Енергетиків, поряд з пішохідним переходом, що біля прохідної Канівської філії ТОВ «Клуб сиру» зупиняється та кілька секунд розмовляє з трьома особами (чоловік, жінка та малолітня дитина) після цього рухається далі в тому ж напрямку та о 13 год. 21 хв. 22 сек. зникає із зони видимості відеокамери. О 13 год. 42 хв.25 сек. в зоні видимості камери з`являється автомобіль марки «Ауді 100» світлого кольору, який рухається від вул. Енергетиків. Поряд із прохідною Канівської філії ТОВ «Клуб сиру» автомобіль зупиняється на узбіччі та з нього з переднього пасажирського місця виходить жінка в білій куртці, яка зовні схожа на ОСОБА_16 , яка через прохідну йде на територію заводу. Автомобіль проїздить на кілька метрів далі від прохідної, де розвертається та рухається в напрямку вул. Енергетиків і зникає із зони видимості відеокамери о 13 год. 43 хв. 41 сек.. О 13 год. 45хв. 13 сек. в зоні видимості відеокамери з`являється чоловік, що зовні схожий на потерпілого ОСОБА_14 , який рухається в напрямку мікрорайону «Костянець» по тротуару по лівій стороні. Потерпілий зникає із зони видимості відеокамери о 13 год. 47 хв.17 сек.. О 13 год. 49 хв. 28 сек. в зоні видимості відеокамери з`являється чоловік, що зовні схожий на підозрюваного ОСОБА_8 , який спочатку йде по тротуару по лівій стороні, а потім деяку відстань пробігає, зникає із зони видимості відеокамери о 13 год. 50 хв. 52 сек.. Відеозапис закінчується о 13 год. 59 хв. 38 сек..

Інші, шістнадцять відеофайлів, що маються на вказаному диску - це відеозаписи із камери спостереження, зона видимості якої охоплює ділянку вул. Дорошенка в м.Канів поряд із зупинкою громадського транспорту навпроти території ТОВ «Канів Солод» та заїзд до відділення №1 «Нової пошти», в лівому верхньому куті мається дата «12-24-2019» та час, відеозапис починається о 13 год. 50 хв. 00 сек.. Кожний наступний файл є продовженням попереднього. При перегляді даних відеофайлів встановлено: відеофайл під назвою «ch01_5009» об`ємом 56228 КЕ, початок запису 13 год. 50 хв. 04 сек.; о 13 год. 54 хв. 17 сек. в зоні видимості відеокамери з`являється чоловік, що схожий на потерпілого ОСОБА_14 , який рухається по відношенню до камери справа - наліво, по відношенню до місцевості - у напрямку мікрорайону «Костянець», зникає із зони видимості відеокамери о 13 год. 51 сек. 32 сек.. Відеозапис закінчується о 13 год. 51 хв. 57 сек.. Відеофайл під назвою «ch01_ 5238» об`ємом 34560КБ, початок запису 13 год. 51 хв. 57 сек.; о 13 год. 52 хв. 41 сек. в зоні видимості відеокамери з`являється чоловік, зовні схожий на підозрюваного ОСОБА_8 , який рухається в напрямку аналогічно потерпілому та зникає із зони видимості відеокамери о 13 год. 53 хв. 42 сек.. Відеозапис закінчується о 13 год. 53 хв. 42 сек.. Ще два відеофайли, що маються на вказаному диску - це відеозаписи із камери спостереження, зона видимості якої охоплює частину території колишнього хлібзаводу та ділянку вулиці, що веде від вул. Дорошенка навколо території колишнього хлібзаводу в напрямку АДРЕСА_6 , в лівому верхньому куті мається дата 12-24-2019 та час. При перегляді: відеофайлу під назвою «5000» об`ємом 267740 КБ встановлено, що відеозапис починається о 13 год. 50 хв. 00 сек., в правому верхньому куті видно невелику частину дороги, що нечітко проглядається із-за дерев, о 13 год. 51 хв. 07 сек. по вказаній ділянці дороги в напрямку від вул. Дорошенка проходить чоловік в темному одязі, що схожий на підозрюваного ОСОБА_8 , який зникає із зони видимості відеокамери о 13 год. 51 хв. 13 сек..

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення доведене та, що він обґрунтовано засуджений за ч.1 ст.115 КК України.

На думку колегії суддів апеляційного суду, зазначені та проаналізовані місцевим судом письмові докази у справі зібрані відповідно до вимог кримінально процесуального закону, є допустимими та належними, та такими, що безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілих, свідків та частково самого обвинуваченого.

Суд у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття. Висновки суду підтверджуються матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим підстав визнати їх неправильними як і доказів недопустимими не встановлено.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку покази потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , свідків: ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та письмові докази, оскільки вони є логічними, послідовними, повністю узгоджуються між собою та відповідають обставинам кримінального провадження. Підстав сумніватися в достовірності показань свідків та потерпілих у апеляційного суду немає.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що письмові докази у кримінальному провадженні, разом з показами потерпілих та свідків свідчать про неможливість формування штучних доказів, однобічність проведення досудового розслідування.

Тобто, сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про достатність законних підстав для прийняття відповідного процесуального рішення про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому діяння повністю доведена.

Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Фактичні обставини справи встановлено повно та правильно оцінено докази. Окрім того, у судовому рішенні наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого суду щодо того, що суд першої інстанції критично оцінив позицію сторони захисту, в тій частині, що обвинувачений не мав умислу на вбивство ОСОБА_14 , а лише хотів спричинити йому незначні тілесні ушкодження як помсту за конфлікт, який відбувся між ними раніше, а уже в ході виниклої між ними бійки, побачивши в руках потерпілого ніж, був вимушений захищатись, та намагаючись вибити ніж з рук потерпілого, схвативши його за руку, та наносячи по ній удари коліном спричинив тілесні ушкодження від яких настала смерть потерпілого, обґрунтовано розцінив її як таку, що направлена на уникнення від кримінальної відповідальності за більш тяжкий злочин, оскільки вона повністю протирічить об`єктивно встановленим в судовому засіданні обставинам.

Так, зокрема згідно висновку експерта №03-01/1191/1 від 24.01.2020 року згідно показів підозрюваного ОСОБА_8 могла утворитися забита рана та садно в ділянці зовнішнього кута правого ока. Решта ушкоджень утворитись за обставин, на які вказав підозрюваний ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту за його участю 25.12.2019 року не могли.

Колегія суддів апеляційного суду вважає цей висновок експерта таким, що органічно поєднується з іншими доказами підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 саме у навмисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (вбивству) та не суперечить їм. Крім того, об`єктивних підстав для того, щоб сумніватись у правдивості такого висновку чи можливої упередженості експерта у колегії суддів апеляційного суду немає.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 із доповненням до неї про необхідність скасування вироку Черкаського районного суду Черкаської області від 02.03.2021 щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , а справу направити на новий судовий розгляд з підстав того, що вищезазначений вирок суду винесено без урахування дійсних обставин справи, постановлено помилково, без належного дослідження доказів та порушенням права на захист, оскільки місцевий суд приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України лише формально перерахував наведені докази, проте належної оцінки доказам не надав, місцевий суд поверхово розглянув справу, дав неправильну оцінку добутим у справі доказам, деяким доказам не дав оцінку взагалі, деякі докази проігнорував, в основу вироку поклав припущення, внаслідок чого ухвалив вищевказаний вирок, що суперечить дійсним обставинам справи та ч.1 ст.115 КК України, ст. 368 КПК України, то колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що ці доводи не підлягають до задоволення та спростовуються доказами наведеними у вироку місцевого суду із належною оцінкою цих доказів, як самих по собі так і у своїй сукупності з якими також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 із доповненням до неї про те, що висновки місцевого суду щодо навмисних дій ОСОБА_8 не підтверджуються дослідженими під час судового засідання доказами, то колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_8 з цього приводу, оскільки місцевим судом було встановлено, що забита рана та садно в ділянці зовнішнього кута правого ока потерпілого ОСОБА_14 могли утворитися згідно показів підозрюваного ОСОБА_8 , а решта тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_14 утворитись за обставин, на які вказав підозрюваний ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту за його участю 25.12.2019 року не могли. Це підтверджується даними висновку експерта №03-01/1191/1 від 24.01.2020 року. Крім того, згідно показів потерпілої ОСОБА_11 вона особисто бачила у потерпілого ОСОБА_14 порізи на обличчі та тулубі. На запитання пояснила, що ножа який проходить у справі як знаряддя вбивства її сина вона раніше ні вдома ні в сина не бачила, виключає, що останній носив його з собою. Згідно показів потерпілого ОСОБА_10 , йому відомо про конфлікт, який відбувся 13.10.2019 року між його старшим братом ОСОБА_14 та обвинуваченим ОСОБА_8 24.12.2019 року о 12 год. 56 хв. зателефонував брат, та повідомив, що його підрізали, одразу вибіг на вулицю та побачив, як його брат ОСОБА_14 сперся на камінь та повідомив йому, що його підрізав ОСОБА_8 .. Приїхали працівники поліції та автомобіль швидкої допомоги, але ОСОБА_14 на цей час уже помер. Заглянувши під одяг, побачив, що у брата були поранення в області серця, також рани були на обличчі в районі очей. Також додав, що його брат ніколи з собою не носив ножа, був спокійним та неконфліктним.

Таким чином, на думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, місцевий суд вірно визначив те, що за наявних обставин, навпаки, дії обвинуваченого ОСОБА_8 носили саме умисний характер, направлений на позбавлення життя потерпілого і, що потерпілий ОСОБА_14 не міг собі нанести такі удари ножем у процесі боротьби із обвинуваченим ОСОБА_8 , як про це стверджує сторона захисту у апеляційній скарзі.

Що стосується доводів апеляційної скарги апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 із доповненням до неї про те, що, під час затримання, під час проведення слідчих дій із затриманим, а згодом із підозрюваним, а також і інших слідчих дій не було допущено захисника ОСОБА_18 , тобто було допущене грубе порушення права на захист, то колегія суддів апеляційного суду вважає наступне.

Зокрема, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину складений 25.12.2019. При цьому, органу (установі), уповноваженій законом на надання безоплатної правової допомоги повідомлено про затримання ОСОБА_8 о 19. год. 30 хв.. Також ОСОБА_8 було роз`яснено, що він має право на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, а також після першого допиту мати такі побачення без обмеження їх кількості й тривалості; на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних дій; на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбаченими КПК України та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги та інші права. При цьому, затриманий ОСОБА_8 заяв та клопотань не мав, про що і розписався. Крім того, також затриманий ОСОБА_8 розписався про те, що він зауважень і доповнень до протоколу немає після завершення складення цієї слідчої дії. Прохання про призначення професійного захисника від обвинуваченого ОСОБА_8 висловлено не було.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі доводи про порушення права на захист щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягають до задоволення, оскільки дані тих процесуальних документів на які посилається сторона захисту та які складені без участі захисника ОСОБА_18 , якогось доказового значення про наявність чи про відсутність умислу на вбивство не мають. А у даному кримінальному провадженні не заперечується те, що такі події мали місце 24.12.2019 року, що обвинувачений ОСОБА_8 причетний до них. Стороною захисту заперечується лише умисел на убивство.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що сторона захисту просила надати час для підготовки промови в судових дебатах, однак суд першої інстанції обмежив у такому праві та порушив право сторони кримінального провадження у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції, то колегія суддів апеляційного суду не бере до уваги ці доводи та вважає їх безпідставними з огляду на те, що розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції тривав з 05.03.2020 до 02.03.2021 (дати постановлення вироку) майже рік і часу для підготовки виступу в судових дебатах було цілком достатньо.

Що стосується вимог доповненої апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що одне судове засідання, а саме 13.11.2020 року було проведено без участі захисника ОСОБА_9 і що головуючий з невідомих причин самостійно визначив, що для забезпечення права на захист слід залучити адвоката за призначенням, що грубо суперечить нормам процесуального законодавства так, як договір з адвокатом ОСОБА_9 не був розірваний і тому в розгляді кримінального провадження де участь захисника є обов`язковою одночасно не можуть приймати участь адвокат за договором і адвокат за призначенням, то колегія суддів суду апеляційної інстанції не вбачає у вказаному порушення права на захист, оскільки, як видно з матеріалів провадження 13.11.2020 судове засідання дійсно не відбулось слуханням по суті, а було перенесено на 26.11.2020 року, в яке захисник ОСОБА_9 також не з`явився, направивши клопотання про відкладення судового засідання. Таким чином, захисник ОСОБА_31 був залучений через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Черкаській області лише на одну процесуальну дію - захист інтересів ОСОБА_8 під час вирішення питання про можливість продовження строку дії запобіжного заходу.

Крім того, адвокат послався як на підставу для скасування вироку місцевого суд у також на п.7 ч.2 ст.412 КПК України, оскільки до справи не долучено архівної копії аудіо та відеозаписів судових засідань, що унеможливлює суд апеляційної інстанції співставити перебіг судового процесу в суді першої інстанції з журналом судових засідань, а приєднання до справи лише робочої копії викликає у сторони захисту сумніви в достовірності їх створення.

Колегія суддів апеляційного суду вважає такі доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки не приєднання до матеріалів кримінального провадження саме архівної копії аудіо та відеозаписів судових засідань, не є таким істотним порушенням норм КПК України, яке тягне за собою безумовне скасування судового рішення. Відповідно до вимог, передбачених п.7 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції. При розгляді провадження в суді апеляційної інстанції встановлено наявність журналів судового засідання та технічного носія інформації, який можливо прослухати та відтворити події, які відбувались у судовому засіданні.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 щодо того, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає до скасування, а щодо ОСОБА_8 необхідно обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю та встановити для нього ряд обов`язків, то колегія суддів апеляційного суду вважає, що ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки обвинуваченому ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вказаному вироку уже в порядку виконання вироку після призначення обвинуваченому реальної міри покарання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 просив провести судове слідство та дослідити всі докази подані стороною обвинувачення та повторно допитати свідків: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_22 ..

Проте, колегія суддів відмовила у задоволенні такого клопотання відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, оскільки сторона захисту заявила таке клопотання виключно з тих підстав, що вона не погоджується із оцінкою доказів судом першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого - адвоката ОСОБА_12 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_11 про те, що необхідно вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 02.03.2021 в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та суми стягнутої моральної шкоди на користь обох потерпілих скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді 15 років позбавлення волі. Стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. /п`ятсот тисяч / грн., то колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає такі доводи безпідставними з огляду на таке.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 місцевий суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризуються позитивно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше не судимий та враховуючи відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що його виправлення та перевиховання можливе лише при призначенні покарання у вигляді реального позбавлення волі на строк дванадцять років позбавлення волі, а тому вимоги апеляційної скарги представника потерпілого - адвоката ОСОБА_12 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_11 щодо того, що суд першої інстанції не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який належить до категорії тяжких злочинів, не в достатній мірі зважив суд на конкретні обставини вчинення злочину та його підвищену суспільну небезпеку, а саме вчинення злочину проти життя особи та непоправні наслідки, спричинені вчиненим кримінальним правопорушенням, вважають, що достатнім та справедливим покаранням для обвинуваченого буде призначення йому покарання у вигляді 15 років позбавлення волі не підлягають до задоволення, оскільки апелянтами не наведено настільки переконливих даних, які б давали підстави для застосування обвинуваченому ОСОБА_8 більш тяжчого покарання ніж призначеного судом першої інстанції.

Частиною 2 статті 50 КК України, передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Також колегія суддів апеляційного суду погоджується із рішенням місцевого суду стосовно розміру стягнутої моральної шкоди із обвинуваченого ОСОБА_8 щодо часткового задоволення вимог потерпілих про стягнення з обвинуваченого на користь кожного потерпілого моральної шкоди в розмірі 200 000 грн. та вважає, що доводи апеляційних скарг з приводу того, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, є занадто малим та не відповідає розміру моральних страждань потерпілих не заслуговують на увагу та не підлягають до задоволення, оскільки при визначенні розміру стягнення такої шкоди місцевим судом було належним чином враховано те, що смерть потерпілого ОСОБА_14 сталася внаслідок протиправних дій обвинуваченого, втрата рідної людини, у даному випадку сина та брата потерпілих є безперечно непоправною втратою, внаслідок якої потерпілі зазнали глибоких душевних страждань, вони назавжди позбавлені можливості спілкування із рідною людиною, а тому, враховуючи це та враховуючи принцип розумності та справедливості, суд першої інстанції також, враховуючи у деякій мірі події які передували скоєнню цього кримінального правопорушення, частково задовольнив вимоги потерпілих щодо стягнення з обвинуваченого на користь кожного потерпілого моральної шкоди в розмірі 200 000 грн. і з таким рішенням погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, та не указують на наявність таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджали чи могли перешкоджати суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 із доповненням до неї, представника потерпілого - адвоката ОСОБА_12 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 та представника потерпілого - адвоката ОСОБА_12 в інтересах потерпілої ОСОБА_11 задоволенню не підлягають, підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів:

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 із доповненням до неї, представника потерпілого - адвоката ОСОБА_12 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 та представника потерпілого - адвоката ОСОБА_12 в інтересах потерпілої ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 02 березня 2021 року, стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Вирок суду вступає в законну силу з моменту проголошення ухвали апеляційним судом, та дані судові рішення можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 у той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий:

Судді: