Справа № 642/4750/20
Провадження: № 1-кс/642/2400/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря- ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова клопотання представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню № 0000002 від 03.03.2021,-
ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , з клопотання, в якому просить скасувати накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_5 від 19.03.2021 у справі №554/2371/20 арешт на земельні ділянки, що належать на праві приватної власності ОСОБА_4 , а саме:
Земельна ділянка площею 0,13 га (кадастровий номер :03:019:0523), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
Земельна ділянка площею 0,1314 га (кадастровий номер :03:019:0524), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
Земельна ділянка площею 0,1 га (кадастровий номер :03:019:0525), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
Земельна ділянка площею 0,12 га (кадастровий номер :03:019:0526), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
Земельна ділянка площею 0,13 га (кадастровий номер :03:019:0527), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
Земельна ділянка площею 0,11 га (кадастровий номер :03:019:0528), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
Земельна ділянка площею 0,1 га (кадастровий номер :03:019:0529), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування клопотання зазначено, що слідчими другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000002, відомості про яке внесені до ЄРДР 03.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. В ході досудового розслідування нібито встановлено, що посадові особи ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» та ГУ Держгеокадастру у Харківській області неналежно виконували свої службові обов`язки щодо охорони лісу, в порушення ч.7 ст.20, ст.123 Земельного Кодексу, виділили у приватну власність земельну ділянку державної власності площею 0,8214 га за адресою: АДРЕСА_1 , з категорії земель лісогосподарського призначення. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 19.03.2021 у справі №554/2371/21, з метою недопущення втрати, зміни предмету злочину та в подальшому забезпечення відшкодування збитків у кримінальному провадженні, накладено арешт на земельні ділянки, належні ОСОБА_4 за кадастровими номерами :03:019:0525,:03:019:0529, :03:019:0528,:03:019:0526,:03:019:0523,:03:019:0524,:03:019:0527.
Вважає, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, арешт накладено необґрунтовано, із порушеннями вимог процесуального закону, тому він підлягає скасуванню. Зазначено, що арештовані земельні ділянки не можуть вважатися речовими доказами, при цьому твердження органу обвинувачення про належність земельних ділянок де категорії речових доказів головним чином ґрунтується на тому, що нібито попередньо встановлено, що земельна ділянка, яка має ознаки лісової ділянки та на якій ростуть 70-ти річні дерева породи «дуб», протиправно, в порушення п 5 ч.1 ст.2, Лісового Кодексу, без отримання відповідного дозволу Кабінету Міністрів України передана у власність для ведення особистого селянського господарства. Органом досудового розслідування дотепер ігнорується той факт, що всі дані стосовно категорій земель, окремі земельні ділянки, їх характеристики та обмеження у їх використанні вносяться до Державного земельного кадастру. Однак дані про належність зазначених земель до категорії земель лісогосподарською призначення, водного фонду або навіть земель, наприклад, оборони, до ДЗК ніколи не вносились; уповноваженими органами державної влади, що здійснюють контроль у сфері використання земель та природних ресурсів зазначене не спростовувалось. Земельні ділянки, належні ОСОБА_4 , не можуть розглядатись в якості речових доказів у вказаному кримінальному провадженні, оскільки не відповідають визначеним критеріям, зокрема: не були знаряддям вчинення кримінального правопорушення; не містять слідів вчинення кримінального правопорушення; не можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального правопорушення; не були об`єктом кримінально протиправних дій. тощо. При цьому, сам факт набуття окремими особами права власності на земельні ділянки не може розглядатись як заподіяння збитків державі. Водночас, незважаючи на безпідставність переконання про наявність у вказаного нерухомого майна ознак речового доказу, очевидною є відсутність будь-яких можливостей знищення або пошкодження такого «доказу», як земельна ділянка, через об`єктивну неможливість знищення такого об`єкта речових прав. Більш того, безпідставним є твердження про необхідність накладення арешту на назване майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, оскільки слідчим взагалі не наводяться будь-які дані стосовно як факту заподіяння такої шкоди, так і її розміри, що унеможливлює використання такого доводу в якості підстави для обмеження прав власника. Заявник зазначив, що наразі відсутні дані про повідомлення будь-якій особі про обґрунтовану підозру у вчиненні кримінальних правопорушень стосовно цієї земельної ділянки, будь-яких слідчих дій, в ході яких органом досудового розслідування або прокурором у законний спосіб вивчались згадані земельні ділянки, за більш як 4 місяці досудового розслідування не проводилось, за період з 19.03.2021, тобто з дати винесення ухвали слідчого судді, якою накладено арешт, стороною обвинувачення не проведено жодної слідчої дії, предметом дослідження в ході якої була б вказана земельна ділянка. Дотепер не є зрозумілим, для досягнення якої саме мети здійснюється фактичне перешкоджання та обмежується законна можливість ОСОБА_4 як власника земельних ділянок в повному обсязі реалізовувати правомочності, що становлять право власності.
Також заявник зазначив, що органом досудового слідства допущені численні порушення вимог КПК, зокрема, слідчий, а так само слідчий суддя в ухвалі від 19.03.2021, посилаються на протокол слідчої дії, яка потребує попереднього дозволу суду, однак проведена без такого дозволу.
Вважає, що під час ініціювання та вирішення питання про накладення арешту на майно ОСОБА_4 не дотримано «легітимної мети», не враховано, що власник набув право власності на неї добросовісно та у законний спосіб, а тому перекладання на нього тягаря відповідальності за нібито незаконні діяння суб`єктів владних повноважень шляхом обмеження його права власності не є пропорційним та не переслідує «легітимну мету», презумовану для досягнення органом розслідування. За таких умов вбачає, що арешт на земельні ділянки, належні ОСОБА_4 , накладено необґрунтовано, за відсутності підстав, а у подальшому його продовження відсутня будь-яка необхідність.

В судовому засіданні засіданні представник власника майна ОСОБА_4 - ОСОБА_6 доводи клопотання підтримав, прохав його задовольнити, після оголошення перерви в судовому засіданні з метою отримання пояснень слідчого, в судове засідання не з*явився, надав заяву, в якій просив розглядати клопотання за його відсутністю та просив арешт скасувати.

Слідчий в судове засідання надала пояснення, в яких зазначила, що допитана в ході досудового розслідування в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що влітку 2018 року, коли вона виходила на пенсію з посади бібліотекара у військовій частині НОМЕР_1 (Національної гвардії України з дислокацією у АДРЕСА_2 ) та військовослужбовці розповіли їй про можливість отримати у власність земельну ділянку з метою в подальшому здавати в оренду та мати з цього прибуток. Для цього їй надали номер чоловіка на ім`я ОСОБА_8 , з яким вона зв`язалась та який пообіцяв їй допомогти отримати земельну ділянку. В подальшому, вона приїхала у м. Харків, де у нотаріуса підписала довіреність до зазначеного ОСОБА_8 , а потім через місяць, знов приїхавши у Харків, отримала від ОСОБА_8 грошові кошти в сумі приблизно 20 тисяч гривень, які, як вона вважала, вона отримала за передачу земельної ділянки в оренду. Жодного наміру продавати земельну ділянку вона не мала, ОСОБА_9 , яка діяли від імені свідка під час укладання договору купівлі- продажу земельної ділянки ОСОБА_10 . -5.10.2018, ОСОБА_7 не знає, на її ім`я довіреність не видавала. В свою чергу ОСОБА_10 11.07.2019 на підставі договору купівлі- продажу № 3811 відчужив зазначену земельну ділянку на користь ОСОБА_4 .
Згідно листа ТУ Держгеокадастру у Харківській області за результатами поділу земельної ділянки з кадастровим номером :03:019:0493 в програмі ведення Державного земельного кадастру сформовані нові земельні ділянки за кадастровими номерами:03:019:0525,:03:019:0529,:03:019:0528,:03:019:0526,:03:019:0523,:03:019:0524, :03:019:0527 на підставі нотаріальної заяви ОСОБА_4 . Таким чином, за результатами поділу земельної ділянки з кадастровим номером :03:019:0493 ОСОБА_4 22.07.2019 став власником семи окремих земельних ділянок за наступними кадастровими номерами: :03:019:0525, :03:019:0529, :03:019:0528, :03:019:0526, :03:019:0523, :03:019:0524, :03:019:0527, на які накладений арешт відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 19.03.2021.
Підставою для накладення арешту на земельні ділянки став той факт, що земельні ділянки є беззаперечним доказом вчинення кримінального правопорушення і більше того є предметом посягання.
Так, в ході досудового розслідування перевіряється факт можливого протиправного виділення у приватну власність земельних ділянок, які мають ознаки лісової ділянки та на якій ростуть 70-ти річні дерева породи «дуб», протиправно, в порушення п.5 ч.1 ст.27 Лісового Кодексу, без отримання відповідного дозволу Кабінету Міністрів України, передана у власність ОСОБА_11 для ведення особистого селянського господарства. Крім того, в подальшому шахрайським шляхом у останньої відчужили земельну ділянку на користь наступного власника - ОСОБА_10 . Окрім цього, подальший поділ, об`єднання або відчуження земельних ділянок, унеможливить їх стягнення, йде в розріз з метою досудового розслідування та не забезпечить цілей кримінального провадження. Більш того, встановлено, що зазначені сім земельних ділянок вже виставлені на продаж на сайті ОЛХ, крім того, подальший арешт також необхідний для збереження дубів, які там ростуть, від самовільної вирубки. З урахуванням викладеного, метою накладення арешту на зазначені земельні ділянки, шляхом заборони їх відчуження, та розпорядження ними, є недопущення втрати, зміни предмету злочину, та в подальшому забезпечення відшкодування збитків у кримінальному провадженні.
Твердження представника власника - адвоката ОСОБА_3 про те, що за 4 місяці не проведено жодних слідчих дій не відповідає дійсності, оскільки він не є стороною кримінального провадження та не знайомився із матеріалами в порядку ст.221 КПК України. Крім того, усі рішення щодо передачі у власність та зміни категорії земельної ділянки Головним управлінням Держгеокадастру в Харківській області приймалось на підставі землевпорядної документації, розробленої ФОП ОСОБА_12 , який має ознаки фіктивності та фактично за своєю адресою не надає послуги з діяльності у сфері інжинірингу, геології та геодезії. З урахуванням вище викладеного, слідчий просила у задоволенні клопотання ОСОБА_13 про скасування арешту відмовити в повному обсязі.
Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Як вбачається з наданих матеріалів, другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000002 від 03.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 19.03.2021 з метою недопущення втрати, зміни предмету злочину та в подальшому забезпечення відшкодування збитків у вказаному кримінальному провадженні, накладено арешт на земельні ділянки, належні ОСОБА_4 за кадастровими номерами :03:019:0525,:03:019:0529,325185000:03:019:0528,:03:019:0526,:03:019:0523,:03:019:0524,:03:019:0527.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч.1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як зазначено вище, арешт на земельні ділянки заявника накладено на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 19.03.2021. Ухвала слідчого судді не оскаржувалась, тому вона є чинною. Клопотання представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, подане до Октябрського районного суду м. Полтави ухвалою слідчого судді від 17.06.2021 повернуто заявнику у зв`язку з непідсудністю для звернення до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (Ленінський районний суд м. Харкова)..

Слідчий суддя зазначає, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

При вирішенні клопотання про скасування арешту майна слідчий суддя враховує підстави для арешту майна, зокрема, відповідно до змісту ухвали слідчого судді від 19.03.2021, арешт накладався з метою недопущення втрати, зміни предмету злочину, та в подальшому забезпечення відшкодування збитків у кримінальному провадженні. Зазначено про наявність достатніх підстави вважати, що зазначені земельні ділянки є беззаперечним доказом вчинення кримінального правопорушення і є предметом посягання. Окрім цього, подальший поділ, об`єднання або відчуження земельних ділянок, унеможливить їх стягнення, йде в розріз з метою досудового розслідування та не забезпечить цілей кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту статті 174 КПК України вбачається, що підставами для скасування арешту майна є доведення заявником, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Оцінюючи наведені у клопотанні доводи щодо необхідності скасування арешту майна на відповідність вимогам статті 174 КПК України, слідчий суддя зазначає наступне.

Підставами накладення арешту на земельні ділянки стала наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно є доказом вчинення кримінального правопорушення та предметом посягання.

Заявником не спростовано твердження про те, що вказане майно має є доказом вчинення кримінального правопорушення та предметом посягання, що стало підставою для накладення на нього арешту.

Таким чином, заявником не доведено, що арешт накладено необґрунтовано, а відповідно, не доведено, що у застосуванні такого заходу відпала необхідність.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження. Арешт майна носить тимчасовий характер, оскільки остаточне рішення про те, що належить вчинити з майном, яке арештоване, буде вирішено судом при ухваленні вироку.
З урахуванням викладеного вище, зважаючи на те, що на теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367КК України, триває, слідчий суддя вважає, що арешт не втратив своєї актуальності, а тому клопотання є передчасним та задоволенню на теперішній час не підлягає.
На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання в права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
Крім того, за вказаних обставин певне тимчасове втручання в реалізацію права власності, яке прямо передбачено законом, не суперечить змісту статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини, оскільки переслідує легітимну мету в суспільних інтересах розгляду кримінального провадження, з дотриманням справедливого балансу інтересів.
Керуючись ст. ст. 98, 132, 170-174 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

Клопотання представника власника майна-адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню № 0000002 від 03.03.2021 залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження суді.
Повний текст ухвали виготовлено 30.07.2021
Слідчий суддя ОСОБА_1