ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/3954/21 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/2138/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: захисника - адвоката ОСОБА_6 ,
потерпілого - ОСОБА_7 ,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 травня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 травня 2021 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою до 02.07.2021 року.
Захисник, не погоджуючись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати в частині продовження строку тримання під вартою та в цій частині постановити нову ухвалу про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.
Обгрунтовуючи свої вимоги, захисник посилається на те, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не містить жодного додатку чи посилання на будь-який доказ. Суд не перевірив ризиків, вважає, що це є порушенням права обвинуваченого на захист, що обумовило неповноту судового розгляду. Суд не наводить жодного доказу в обгрунтування свого рішення. Ризик переховування відсутній оскільки якщо припустити, що обвинувачений вчинив злочин, то він мав достатньо часу для переховування; ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України відсутній, оскільки докази зібрані, матеріали в порядку ст. 290 КПК України відкриті. Ризик впливу на потерпілого відсутній, оскільки останній особисто в підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив суд відпустити обвинуваченого. Суд помилково вказав, що обвинувачений за місцем реєстрації не проживає та не має міцних соціальних зв`язків, оскільки він проживає за однією адресою з батьками-пенсіонерами, які перебувають на його утриманні, про що суду були надані документи. Вважає, що КПК України не передбачає під час підготовчого судового засідання продовжувати запобіжний захід. Прокурором клопотання вручене на початку судового засідання, що є порушенням, що судом взагалі не було враховано. Не наведено підстав продовження найбільш суворого запобіжного заходу.

Вислухавши доповідь судді, пояснення захисника, який просив задовольнити апеляційні вимоги, думку потерпілого,вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд першої інстанції вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою, встановив, що з часу обрання запобіжного заходу не змінилися підстави для такого запобіжного заходу, вважав, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Такі висновки суду не є безпідставними, враховуючи, що інкримінований злочин є тяжким. Питання про продовження запобіжного заходу було вирішено в підготовчому судовому засіданні. Судовий розгляд відповідно до ухвали був призначений на 13.05.2021 року. Таким чином потерпілий та свідки у кримінальному провадженні не були допитані безпосередньо судом, а відповідно до вимог ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Враховуючи, що потерпілий та свідки не допитані судом першої інстанції, висновки суду першої інстанції на даний час є обгрунтованими, не зважаючи на позицію потерпілого.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»). Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Саме суспільна небезпечність інкримінованих обвинуваченому дій вказує на те, що є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Надаючи оцінку настання ризиків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України судом не встановлений, тому доводи щодо спростування його наявності є безпідставними. Наявність у обвинуваченого соціальних зв`язків за місцем мешкання, оскільки він проживає за однією адресою з батьками-пенсіонерами, які перебувають на його утриманні, не може слугувати достатньою підставою для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків в умовах більш м`якого запобіжного заходу. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти. Захисник також вказує, що КПК України не передбачає під час підготовчого судового засідання продовжувати запобіжний захід.
У Рішенні Конституційного Суду № 1-р/2017 від 23.11.2017 вказано, що продовження судом під час підготовчого судового засідання застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою за відсутності клопотань прокурора порушує принцип рівності усіх учасників судового процесу, а також принцип незалежності та безсторонності суду, оскільки суд стає на сторону обвинувачення у визначенні наявності ризиків за статтею 177 Кодексу, які впливають на необхідність продовження домашнього арешту або тримання під вартою на стадії судового провадження у суді першої інстанції. Коли суддя за відсутності клопотань сторін (прокурора) ініціює питання продовження тримання обвинуваченого під вартою або домашнім арештом, він виходить за межі судової функції і фактично стає на сторону обвинувачення, що є порушенням принципів незалежності і безсторонності судової влади.
Вказаним Рішенням визнано неконституційним положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України. Таким чином при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу визначальним є ініціювання його стороною, тоді як прийняття такого рішення в підготовчому судовому засіданні не є порушенням вимог КПК України, яке б тягло за собою скасування судового рішення.
Захисник звертає увагу, що прокурором клопотання вручене на початку судового засідання, що є порушенням. Разом з тим не дотримання строків вручення клопотання про продовження запобіжного заходу не свідчить про необгрунтованість судового рішення, оскільки для продовження тримання під вартою в даному випадку наявні достатні підстави.
Застосування більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку не зможе гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого, у зв`язку із чим апеляційний суд на даний час не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог. Ухвала суду є вмотивованою та обгрунтованою.
Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 травня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий

Судді