17 травня 2021 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, виконує роботи з ремонту комп`ютерної техніки, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, з загальною середньою освітою, одруженого, який має на утриманні доньку 2015 року народження, працюючого на ПП " ОСОБА_10 " поваром, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, виконує будівельні роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого
обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.146, ч.2 ст.186, ч.1 ст. 263 КК України,
-якою продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 5 липня 2021 року включно.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_11
захисник ОСОБА_5
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Розглянути можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту ( в т.ч. в нічний час, з носінням спеціального засобу контрою), особистого зобов`язання.
Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , до 5 липня 2021 року, включно. Відмовлено у задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник посилаючись на позитивні характеристики стосовно осіб обвинувачених, на те, що вони раніше до кримінальної відповідальності не притягувались, мають міцні соціальні зв`язки, зокрема у вигляді зареєстрованого місця проживання, наявності родини, житла, хворих батьків, сторона захисту вважає, що до обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , суд міг застосувати більш м`який запобіжний захід. Так, посилаючи на те, що у обвинуваченого ОСОБА_9 є на утриманні малолітня донька, яку не має з ким залишити у нічний час, захисник вважає, що буде достатнім застосувати до обвинувачених запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічній час, а саме з 21г.00хв. до 07г.00хв. Стосовно ОСОБА_7 захисник вказує, що у останнього травма колінного суглоба і він потребує хірургічного втручання, а тому не може утримуватися в СІЗО, оскільки потребує своєчасної медичної допомоги. ОСОБА_8 має матір та бабусю похилого віку, які потребують стороннього догляду. ОСОБА_6 не має кровних родичів, бо є сиротою, однак намагається створити сім`ю та проживає у цивільному шлюбі, має постійне місце проживання у вигляді орендованого житла.
Крім того, захисник зауважує, що потерпілий отримав повне відшкодування матеріальної і моральної шкоди та не має претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених, про що неодноразово повідомляв суд. Більш того, потерпілий сам просив суд про зміну запобіжного заходу обвинуваченим на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою. Зауважує, що потерпілий ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_13 перебувають під домашнім арештом у зв`язку з обвинуваченням за ч.3 ст.307 КК України, а тому ризик впливу на них відсутній.
Вказує, що стороною обвинувачення навмисно необґрунтовано завищено кваліфікацію саме перед направленням обвинувального акту до суду, станом на 30.04.2020р. обвинувачені підозрювались у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, така кваліфікація була й на момент повідомлення про підозру 24.01.2020р., а в травні 2020 року, перед направленням обвинувального акту до суду кваліфікацію змінили на ч.4 ст.189 КК України.
Також сторона захисту вважає, що розглядати питання обрання запобіжного заходу суд мав колегіально, а не одноособова (незважаючи на посилання про запровадження карантинних заходів).
Обставини встановлені судом першої інстанції.
Ухвалами слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2020 року відносно кожного з обвинувачених обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 березня 2020 року включно. Подальшими ухвалами Центрального районного суду м. Миколаєва цей строк продовжувався неодноразово, востаннє - ухвалою від 11 березня 2021 року - до 9 травня 2021 року включно.

Продовжуючи строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, суд прийшов до висновку, що підстави для зміни обраного відносно кожного з обвинувачених запобіжного заходу є відсутніми, а належну процесуальну поведінку кожного з них можливо забезпечити лише шляхом подальшого застосування до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває обвинувальний акт за №0000628 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.146, ч.2 ст.186, ч.1 ст. 263 КК України,

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії раніше обраного відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою опираючись про те, що ризики, які були враховані під час обрання цього запобіжного заходу, а саме - того, що обвинувачені можуть ухилятись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні та вчинити інше правопорушення - наразі не усунуті та не зменшились.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, суд, пославшись на відомості що характеризують особи обвинувачених, обставини вчинення та тяжкість інкримінованих їм злочинів, прийшов до висновку, що заявлені раніше ризики не зменшилися, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинувачених під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжких злочинів, вчинених у складі організованої групи, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, обвинувачені не мають стабільного та легального джерела доходу, на вказані обставини лише посилається захисник в апеляційній скарзі, проте не підтверджує свої доводи відповідними доказами. Крім того, обвинувачені свої злочинні дії припинили лише будучі затриманими працівниками поліції, що дають суду підстави вважати ризики ухилення від суду та продовження злочинної діяльності чи вчинення іншого злочину, цілком обґрунтованими.

Посилання захисника про те, що потерпілий ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_13 перебувають під домашнім арештом у зв`язку з обвинуваченням за ч.3 ст.307 КК України, а тому ризик впливу на них відсутній, апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки обвинувачені будучи на свободі матимуть всі можливості впливу на потерпілого та свідків.

Наведені обставини дають можливість припустити, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити нові кримінальні правопорушення, і свідчать про наявність ризиків, передбачених п. п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому висновок суду першої інстанції про наявність зазначених ризиків є вірним.

Також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Враховуючи наведене, є безпідставним доводи апелянта відносно необґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинувачених під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру скоєного, що інкримінується обвинуваченим, та більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов. Були суду відомі і дані щодо сімейного стану обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , та стану здоров`я ОСОБА_7 , що не перешкоджає триманню їх під вартою, а посилання захисника на погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 , документально не підтверджені, одночасно і відсутні відомості, які б вказували на неможливість перебування останнього під вартою.

З урахуванням тяжкості злочину, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого їм обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованих їм злочинів, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченим та застосування альтернативних запобіжних заходів, про що просить захисник.

Посилання на певні дані про осіб обвинувачених не є визначальними обставинами, які давали б можливість обрати їм запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Окрім того, оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість на даній стадії судового розгляду апеляційним судом перевірці не підлягають, а тому доводи апелянта і в цій частині є такими, що не заслуговують на увагу.

Щодо зауваження захисника про те, що питання про продовження запобіжного заходу суд мав розглядати колегіально, а не одноособово, незважаючи на посилання про запровадження карантинних заходів, колегією суддів не може бути враховано. На переконання колегії суддів вказані доводи є безпідставними, оскільки судом першої інстанції правильно зазначено в ухвалі, що відповідно до 205 розділу ХІ "Перехідні положення" Кримінального Процесуального Кодексу України тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено, що клопотання про продовження строку тримання особи під вартою у разі, якщо справа розглядається колегією суддів, може бути розглянуте, зокрема, головуючим у справі.

З урахуванням наведених вимог, апеляційний суд не вбачає порушень вимог КПК України, у проведенні судового розгляду питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, виключно суддею головуючим ОСОБА_15 , на чому акцентує увагу захисник в своїй апеляційній скарзі.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 .

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 травня 2021 року якою продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 5 липня 2021 року включно залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: