Справа № 206/1887/21
1-кп/206/158/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого суді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000021 від 09.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 146 КК України,

учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника-адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2021 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів обвинуваченому ОСОБА_3 . В обґрунтування поданого клопотання зазначив наступне. ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України, які згідно зі ст.12 КК України віднесено до категорії нетяжких злочинів та тяжких злочинів, відповідно, за які передбачено покарання до восьми років позбавлення волі, тому є підстави вважати, що ОСОБА_3 усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від органу досудового розслідування, прокуратури та суду. Крім того, відносно останнього до Бориспільського міськрайонного суду Київської області направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001149 за ч. 1 ст. 296 КК України, в ході розгляду якого, 10.08.2020 судом винесено ухвалу про здійснення примусового приводу ОСОБА_3 для участі у судовому засіданні у зв`язку з неявкою останнього, що свідчить про те, що останній вже переховується від суду. Також існує наявність ризику передбаченого у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_3 не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, що може спонукати його до вчинення нових корисливих злочинів, крім того, ОСОБА_3 будучи раніше судимим за злочини проти власності, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і знову, вчинив нові умисний корисливий злочин.А відтак застосування до ОСОБА_3 більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Враховуючи викладене, просив клопотання з наведених у ньому підстав задовольнити. Разом з тим, просив суд відмовити в задоволенні заявленого клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника-адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою ОСОБА_3 на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, оскільки ризики зазначені в ст. 177 КПК України доведені та обґрунтовані відносно останнього, також зазначив, що батьком дітей на яких посилається обвинувачений ОСОБА_3 , він не записаний, а відтак на підставі вищевикладеного підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки. З викладеними обставинами в обвинувальному акті він не погоджується, як і з кваліфікацією інкримінованих органом досудового слідства йому кримінальних правопорушень. За останні десять років корисливі злочини не вчиняв, оскільки добре заробляв, хоча і був неофіційно працевлаштований. Утримував свою сім`ю, допомагав матері та мав нормальне життя. На теперішній час, у нього є на утриманні діти, проте утримувати на теперішній час він їх не може, як і свою цивільну дружину та мати літнього віку, оскільки перебуває під вартою. Якщо судом буде прийняте рішення, щодо зміни відносно нього запобіжного заходу, він одразу працевлаштується та переховуватись від органів слідства або суду не буде. Разом з тим, зазначив, що клопотання прокурора не обгрунтоване та всі посилання прокурора на наявність ризиків є безпідставними та надуманими. У зв`язку з викладеним просив, суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити йому запобіжний захід на домашній арешт у нічний час доби.
Захисник-адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні, щодо заявленого клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував в повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні з огляду на наступне. Ризики на які посилається прокурор не підтвердженні та не доведені, є надуманими, оскільки шкода потерпілим відшкодована, останні претензій до обвинуваченого не мають. Разом з тим просив під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу врахувати покази потерпілого ОСОБА_7 , який зазначив, що свободи його обвинувачений не позбавляв та потерпілий не відчував ніякої загрози для себе. Окрім того, зазначив, що обвинувачений утримує матір яка не працює, та купує їй ліки, також в матеріалах справи є свідоцтва про народження дітей яких утримує ОСОБА_3 . Враховуючи зазначене, просив змінити раніше обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 на нічний домашній арешт та надати змогу останньому працевлаштуватись.

Суд, дослідивши клопотання про обрання запобіжного заходу, вислухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, приходить до наступних висновків.

Статтею 8 КПК України кримінальне провадження, визначено що здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у Кримінальному проваджені, а також, і у відповідності з ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ. Згідно зі змістом ст. 131 та ст. 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Частиною першою ст. 199 КПК України, визначено що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.05.2021 обвинуваченому ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, починаючи з 05.05.2021 до 02.07.2021 до 12 год. 00 хв. включно.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Так, згідно з позицією Європейського суду з прав людини питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Частиною першою ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
На підставі практики Суду і Кримінальний процесуальний кодекс України встановив норму закону ст.177 КПК України, яка містить, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , у вигляді тримання під вартою та клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 і захисника-адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби, у відповідності до ст. ст. 177, 178 КПК України враховує тяжкість покарання, зокрема за ч ч. 2 ст. 289 КК України - позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, та вважає наявними підстави для продовження ОСОБА_3 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступного.
Ризиками, які суд оцінює у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, являються об`єктивні дані можливого переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, та можливого вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки останній не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, що може спонукати його до вчинення нових корисливих злочинів, крім того, ОСОБА_3 будучи раніше судимим за злочини проти власності, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і знову, вчинив нові умисний корисливий злочин. Таким чином, ризики, що були підставою для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на сьогодні не перестали існувати.
Отже, ризики передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , на сьогодні не перестали існувати.
Крім того, вирішуючи подане клопотання суд, також, враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
Дані відносно осіб обвинуваченого враховуються судом, як соціальні зв`язки обвинуваченого, їх вік та стан здоров`я, які при цьому не виключають можливість тримання під вартою обвинуваченого, та вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюються у вчиненні низки злочинів, серед яких тяжкий злочин, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.
Тому, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника-адвоката ОСОБА_5 в частині зміни запобіжного заходу на домашній арешт у нічний час доби.
Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачений не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну йому запобіжного заходу під час судового розгляду, коли перестануть існувати ризики, зазначені вище судом.
Враховуючи вищевикладене, суд, вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30 днів, як наслідок відмовити обвинуваченому та його захиснику-адвокату ОСОБА_5 в задоволенні клопотання про обрання більш м`якого запобіжного заходу.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 7,9, 177, 178, 199, 331, 370 ст.372КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000021 від 09.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України - задовольнити.
Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30 днів починаючи з 01.07.2021 до 29.07.2021 включно до 12 год. 00 хв.
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника-адвоката ОСОБА_5 про обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби - відмовити.
Ухвали суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1