Справа № 638/3101/21
Провадження № 1-кп/638/1108/21
УХВАЛА
Іменем України

16 березня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засіданні ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисників обвинуваченого - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003442 від 10.07.2017, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, який раніше судимий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК України,

встановив:

В провадження Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003442 від 10.07.2017, стосовно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК України.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачуються у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в особливо великих розмірах; незаконному поводженні зі зброєю, тобто незаконному носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу; опорі працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків; погрози насильством або знищенні чи пошкодженні майна щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
В підготовчому судовому засіданні прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_3 заявлене клопотання про застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 діб без визначення розміру застави. Клопотання обгрунтоване наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, прокурор вказує, що причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: протоколами допиту потерпілих, свідків, висновками експертів, протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками, іншими письмовими доказами. Зазначив, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, оголошувався по даному кримінальному провадженню у розшук. Також звертає увагу на тяжкості покарання, що передбачено статтями обвинувачення, у разі визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні інкримінованих злочинів.
Прокурор у судовому засіданні підтримала подане клопотання.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисники заперечували проти клопотання прокурора.
Захисником ОСОБА_5 подане клопотання про зміну запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 з тримання під вартою на будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Мотивуючи клопотання, захисник зазначив, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення не підтверджено доказами, а напроти, по справі наявні докази, що підтверджують його непричетність до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України. Єдиний свідок по справі ОСОБА_8 , який начебто був очевидцем вчинення обвинуваченим крадіжки, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому обвинувачений жодним чином не зможе впливати на даного свідка. Також адвокат вважає, що по справі відсутні докази вчинення його підзахисним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України. Щодо обвинувачення за ч. 2 ст. 343, ч. 1 ст. 345 КК України, вказав, що єдиними доказами вини ОСОБА_4 за цими складами злочинів є показання оперативних працівників поліції, які є зацікавленими особами, адже належать до сторони обвинувачення. Вважає, що тривале перебування обвинуваченого під вартою з 12.11.2020 року без наявності будь-яких доказів на підтвердження його вини, є порушенням його прав, встановлених Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини. Звертає увагу, що ОСОБА_4 утримується в одиночній камері, позбавлений можливості спілкування з людьми, що негативно впливає на його психічне здоров`я. Наголошує, що на даний час по справі проведені всі необхідні слідчі та процесуальні дії стороною обвинувачення. Таким чином, вважає, що ризики, які раніше були заявлені стороною обвинувачення при обранні запобіжного заходу, наразі зменшилися. Крім цього, просить врахувати, що ОСОБА_4 має проблеми зі здоров`ям, має на утриманні мати похилого віку, яка потребує догляду. В судовому засіданні захисник просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з використанням електронних засобів контролю.
Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_4 підтримали клопотання адвоката ОСОБА_5 , просили його задовольнити, прокурор заперечував проти клопотання захисника про зміну запобіжного заходу. Захисник ОСОБА_7 також додав, що постанова слідчого про оголошення ОСОБА_4 у розшук є необгрунтованою, адже останній не отримував повідомлення про підозру у вчиненні злочину, таке повідомлення було вручено лише йому, а тому обвинувачений не переховувався від органів слідства. Захисник ОСОБА_6 додатково зазначив, що тримання під вартою є формою тиску на обвинуваченого з боку правоохоронних органів.
Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши ступінь обґрунтованості заявлених клопотань про захід забезпечення кримінального провадження та долучені до них матеріали, - приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. При цьому, положення третього речення ч. 3 ст. 315 КПК України щодо автоматичного продовження строку тримання під вартою чи домашнього арешту без наявності відповідних клопотань учасників кримінального провадження рішенням Конституційного суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017 року визнано неконституційним. Конституційний Суд України виходить з того, що зміна процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинуваченого (підсудного) та початок стадії судового провадження у суді першої інстанції виключають автоматичне продовження застосування запобіжних заходів, обраних слідчим суддею до такої особи на стадії досудового розслідування як до підозрюваного. У вказаному рішенні зазначено, що такий запобіжний захід як тримання під вартою, який обмежує гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, може бути застосований судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора.
З урахуванням вказаного, суд відмічає, що продовження строків тримання під вартою згідно норм діючого кримінального процесуального законодавства передбачено: 1) слідчим суддею під час досудового розслідування (ст.ст. 197, 199 КПК України); 2) судом під час саме судового розгляду (ст.ст. 315, 331 КПК України). Таким чином, на стадії підготовчого судового засідання суд має право розглянути клопотання учасників судового провадження про обрання, зміну чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження.
Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.11.2020 року застосовано відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів. Визначено суму застави у розмірі 439 400 грн.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17.11.2020 року скасовано ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.11.2020 в частині обрання альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави. В решті ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.11.2020 щодо застосування у відношенні підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, залишено без змін.
При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, з врахуванням вимог ст.177КПК України, виходив з наявності підстав для застосування вказаного запобіжного заходу, а саме наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний міг здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
На теперішній час по кримінальній справі здійснюється підготовче провадження.
Так, на думку прокурора, на стадії підготовчого провадження по справі лише запобіжний захід у виді тримання під вартою здатний забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків під час розгляду справи, в іншому випадку цілком ймовірно, що обвинуваченим може бути прийнято спроби переховування від суду, а також він може перешкоджати кримінальному провадженню в спосіб вчинення тиску на свідків, потерпілих, які не допитані у судовому засіданні. Крім того, за переконанням прокурора запобіжний захід у виді тримання під вартою попереджає можливість вчинення обвинуваченим інших злочинів, тому застосування альтернативних запобіжних заходів недоцільно.
Заявлене прокурором клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою за процесуальним змістом і формою відповідають вимогам ст. 184 КПК України.
Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження ст. 194 КПК України визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Суд, при наданні оцінки наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 185 КК України, - враховує положення статей 368, 369, 371, 374 КПК України, змістом яких передбачено, що надання оцінки доказів у справі відбувається в нарадчій кімнаті на стадії постановлення вироку. Зазначене свідчить про те, що суд на стадії проведення підготовчого судового засідання не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини. На думку суду, відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, а також посилання прокурора в клопотанні на матеріали можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення. Вагомість таких доказів наразі не викликає сумнівів. Таким чином, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу з огляду потреб судового розслідування.
В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто обвинувачений без застосування до нього запобіжного заходу зможе переховуватися від суду. Так, ОСОБА_4 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років. Вказане свідчить, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе залишити місце проживання та прийняти спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у відправленні правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, - судом не встановлено.
При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу. Суд з огляду на вказане, з урахуванням, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 наразі перебуває на стадії підготовчого провадження, судове слідство по справі не розпочате, - вважає, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на потерпілих та свідків, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати показання в вигідному для нього аспекті є реальним.
Також, суд вважає, що прокурором доведено існування ризику, визначеного п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_4 раніше судимий, до затримання не працював, офіційних джерел існування не мав.
Разом з тим, суд вважає недоведеним ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який посилається прокурор у клопотанні, а саме: запобігання спробам знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Досудове розслідування по справі проведено, докази обвинувачення зібрані та прокурор не навів конкретних обставин, що свідчать про можливість з боку обвинуваченого вчинення дій, що вказують на існування вищевказаного ризику.
Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, судом, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством. Так, судом враховано, що:
1) за способом життя та економічним становищем: обвинувачений не довів суду, що до затримання мав офіційні джерела доходу, займався суспільно-корисною працею, мав міцні соціальні зв`язки;
2) за станом здоров`я: відсутні відомості про наявність захворювань у обвинуваченого у період часу, який передував його затриманню. Захистом надані медичні документи, про звернення ОСОБА_4 до медичних установ для отримання лікування та обстеження у 2012, 2015 та 2016 році. Таким чином, даних про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, які б унеможливлювали застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час, у суду немає. Також відсутні дані про подання обвинуваченим скарг про неналежні умови перебування або лікування в установі попереднього ув`язнення.
Суд, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає, що заявлений прокурором вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, а відтак клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаних ризиків. Однак, враховуючи їх реальне існування, а також оцінюючи сукупність обставин, особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому приходить до висновку про необхідність обрання для нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Враховуючи викладені обставини, той факт, що інкриміновані ОСОБА_4 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК України, згідно з обвинуваченням, було вчинено із погрозою застосування насильства до працівників поліції, та керуючись вищенаведеними нормами закону, вважає за необхідне не визначати в даному випадку розмір застави на підставі п.1 ч.4 ст.183 КПК України.
Крім того, суд враховує, що ОСОБА_4 був оголошений у розшук постановою старшого слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 від 19.04.2018, раніше судимий, у тому числі за вчинення тяжкого злочину.
У зв`язку з викладеними обставинами, жодний інший вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 у кримінальному провадженні.
Наявність у обвинуваченого матері ОСОБА_10 , 1947 року народження, яка проживає одна та потребує допомоги, заслуговує на увагу, проте, з урахуванням вищевказаних даних, тяжкості злочинів, за якими обвинувачується ОСОБА_4 , наявності ризиків, передбачених п.п. 1,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також даних про особу обвинуваченого, ця обставина не є достатньою для обрання стосовно обвинуваченого запобіжного заходу, що не пов`язаний з триманням під вартою.
Оцінюючи доводи захисту щодо відсутності доказів винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, суд, виходячи з положень КПК України та висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в п. 33 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 288/1158/16-к, зазначає, що на даній стадії розгляду справи суд позбавлений можливості надавати юридичну оцінку діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, надавати оцінку доказам та встановлювати наявність або відсутність вини у вчиненні злочину.
Відповідно, оцінку вказаним вище доводам сторони захисту, в тому числі оцінку доказам у кримінальному провадженні з точки зору їх належності, достатньості та допустимості, судом може бути надано під час ухвалення вироку.
Відсутність ризиків, передбачених п.п. 1,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на що вказує сторона захисту, спростовується вищенаведеними в даній ухвалі даними та аналізом ймовірності вчинення ОСОБА_4 , дій направлених на перешкоджання кримінальному провадженню.
За таких обставин суд не може визнати обґрунтованими доводи захисника щодо відсутності підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою та необхідності зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки вказані вище обставини в їх сукупності свідчать як про те, що ризики вчинення обвинуваченим вищезазначених дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, існують, так і про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне обрати стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно, з наведених вище підстав суд відмовляє в клопотанні сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який.
Крім цього, керуючись положеннями ст. 206 КПК України, які регламентують загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, суд вважає необхідним зобов`язати уповноважених службових осіб установи попереднього ув`язнення ОСОБА_4 повідомити, чи відповідає дійсності, зазначена в судовому засіданні захисником адвокатом ОСОБА_5 , інформація про те, що ОСОБА_4 утримується в одиночній камері та не має можливості спілкування з людьми? У разі підтвердження такої інформації, повідомити правові та фактичні підстави такого утримання обвинуваченого, а у разі відсутності таких, прийняти невідкладних заходів для усунення порушень прав обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 206, 314-316, 372 КПК України, суд,

постановив:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , на більш м`який запобіжний захід відмовити.
Клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 14 травня 2021 року включно без визначення суми застави.
Зобов`язати уповноважених службових осіб установи попереднього ув`язнення ОСОБА_4 невідкладно повідомити суду наступну інформацію:
-чи утримується ОСОБА_4 в одиночній камері;
-чи має можливість ОСОБА_4 спілкуватися з людьми?
-у разі утримання ОСОБА_4 в одиночній камері, які фактичні та правові підстави є для такого утримання?
Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України, у разі утримання ОСОБА_4 в одиночній камері без передбачених для цього законом підстав, зобов`язати уповноважених посадових осіб установи попереднього ув`язнення негайно усунути порушення прав ОСОБА_4 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а ОСОБА_4 в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Строк дії ухвали до 14 травня 2021 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1