Провадження № 11-сс/811/104/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2020 року,

в с т а н о в и л а :

вказаною ухвалою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_8 у кримінальному провадженні за №0000069 від 24 січня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 365 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2020 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу відповідно до якої просять оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою визнати їх потерпілими у кримінальному провадженні.

В обгрунтування апеляційних вимог покликаються на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону.

Зазначають, що твердження слідчого судді про те, що вони не скористались своїм правом на оскарження постанови слідчого в порядку ч. 5 ст. 305 КПК України, якою передбачено оскарження бездіяльності слідчого, що полягає у відмові у визнанні їх потерпілими, є хибним, оскільки у своїй скарзі вони оскаржували бездіяльність слідчого у визнанні їх потерпілими.

Крім того, вказують, що посилання слідчого судді на ту обставину, що він не наділений повноваженнями зобов`язати слідчого вчиняти якісь дії є безпідставним, оскільки наведене суперечить вимогам ст. 307 КПК України, відповідно до якої слідчий суддя за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого може зобов`язати слідчого вчинити певну дію.

Звертають увагу, що відмова у визнанні потерпілим підлягає оскарженню, а тому слідчим суддею безпідставно відмовлено їм у відкритті провадження за скаргою.

В судове засідання апелянти, будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення такого, не з`явились. 23 березня 2021 року на адресу суду надійшла заява про розгляд поданої апеляційної скарги без їх участі.

З урахуванням наведеного, а також положень ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про проведення розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження №463/11461/20 та апеляційні доводи, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів провадження за скаргою вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулася до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_8 у кримінальному провадженні за №0000069 від 24 січня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 365 КК України. На переконання апелянтів, бездіяльність слідчого полягала в тому, що він не здійснив процесуальних дій, які зобов`язаний був вчинити, зокрема, відмовив визнати їх потерпілими у зазначеному кримінальному провадженні.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що бездіяльність слідчого ОСОБА_8 в частині здійснення ним процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити, не підпадає під рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому розслідуванні, відповідно до положень ч. 1 ст. 303 КПК України.

З такими висновками слідчого судді погоджується і суд апеляційної інстанції, а тому вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, і не вбачає правових підстав для його скасування, з огляду на наступне.

Частина 1 статті 303 КПК України регламентує вичерпний перелік рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідуванню. Як слідує з даного переліку, оскарження бездіяльності слідчого, яка полягала у невиконанні процесуальних дій, які слідчий зобов`язаний вчинити, а саме: визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 потерпілими, не входить до переліку, визначеного ч. 1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргою, якщо вона подана на рішення, дії чи бездіяльність, що не підлягають оскарженню.

Оскільки, за змістом та вимогами скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , останнім не оскаржувалась така бездіяльність слідчого, яка, відповідно до приписів ч. 1 ст. 303 КПК України, може бути предметом розгляду слідчого судді, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону і слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження за даною скаргою.

Доводи апеляційної скарги апелянтів в частині того, що ними оскаржувалася бездіяльність слідчого, що полягала у відмові визнати їх потерпілими, а тому їм безпідставно відмовлено у відкритті провадження за скаргою, не беруться до уваги колегією суддів, з огляду на таке.

Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

Даною нормою передбачено можливість оскарження постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілими. Наведене, однак, не є тотожним оскарженню бездіяльності слідчого в частині дій, які він зобов`язаний вчинити, а саме: визнати потерпілими, як про це зазначено у скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Попри те, що в обох випадках йдеться про один і той самий результат для осіб, які звернулися з відповідною заявою, такий досягається по-різному, адже рішення про відмову у визнанні потерпілими вимагає від слідчого вчинення певних дій, результатом яких є винесення відповідної постанови. Така постанова, як це визначено п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, може бути оскаржена до слідчого судді.

Аргументи апелянтів в частині того, що слідчий суддя може зобов`язати слідчого вчиняти певні дії, справді відповідають вимогам п. 3 ч. 2 ст. 307 КПК України.

Разом з тим, ч. 5 ст. 40 КПК України визначено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

При цьому відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Системний аналіз вказаних положень закону дає підстави дійти висновку, що слідчий суддя, не маючи визначених кримінальним процесуальним законом повноважень давати слідчому доручення чи вказівки, здійснює судовий контроль за діяльністю (діями та бездіяльністю) слідчого у випадках, коли за захистом своїх інтересів звертаються особи у кримінальному провадженні.

При цьому потерпілим, відповідно до ч. 1, 2 ст. 55 КПК України, у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Таким чином, лише слідчий як представник органу досудового розслідування може встановити чи особі кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, тобто чи вона є потерпілою у кримінальному провадженні.

Однак слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль, може перевірити чи було слідчим дотримано норм кримінального процесуального закону при винесенні постанови про відмову у визнанні особи потерпілою, тобто чи не була така відмова безпідставною.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2020 року винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону і слідчий суддя обґрунтовано відмовив у відкритті провадження за скаргою, а тому не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4