Номер провадження: 11-кп/813/1572/21
Номер справи місцевого суду: 520/5195/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03.06.2021 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000069 від 16.03.2016 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород-Дністровський, Одеської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
обвинуваченого за ч.3 ст.27, ч.3 ст.15, п.п. 6,11,12 ч.2 ст.115 КК України, -

встановив:

Київським районним судом м. Одеси розглядається кримінальне провадження №0000069від 16.03.2016 рокуза обвинуваченням ОСОБА_9 та інших осіб у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст.27, ч.3 ст.15, п.п. 6,11,12 ч.2 ст.115 КК України.
Ухвалою районного суду від 03.06.2021 року, в порядку ст.331 КПК України, задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком до 03.08.2021 року.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 мотивоване тим, що ризик, передбачений ч.1 ст.177 КПК України, який був врахований при обранні запобіжного заходу, не знизився та існувати не перестав. Крім того, клопотання мотивоване тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення, яке могло потягти за собою невідворотні наслідки для життя та здоров`я потерпілого.

Мотивуючи прийняте рішення про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 ,який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, п.п. 6,11,12 ч. 2 ст. 115 КК України, який відповідно до ст.12 КК України - є особливо тяжким, та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі понад десять років, та послався на існуючий ризик, передбачений ч.1 ст.177 КПК України, який був врахований при обранні запобіжного заходу, який на даний час не перестав існувати.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у виді особистого зобов`язання. Одночасно захисник зазначає, що у разі, якщо апеляційний суд не знайде підстав для задоволення його апеляційної скарги щодо обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, він просить визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу передбаченого положеннями ст. 182 КПК України. Захисник посилається на відсутність обґрунтованого обвинувачення та ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Крім того, захисник вказує на упередженість колегії суддів, яка розглядає кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 .

Апеляційний розгляд, відповідно до положень ст.422-1 КПК України, проведено за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_9 , який не заявляв клопотання про розгляд справи за його участю.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 331 КПК до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 199, 331 КПК та прийняв обґрунтоване та законне рішення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючій та доведений ризик не знизився і не відпав, оскількиобвинувачений не може не розуміти тяжкість інкримінованого йому злочину, а також можливість, у разі доведеності вини за результатами розгляду кримінального провадження, призначення йому покарання у виді позбавлення волі строком більше 10 років.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».
Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризику переховування обвинуваченого від суду, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу, або продовження строку його дії, є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним, обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного, обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

З огляду на наведене, а також враховуючи обставини, які слугували підставою для змінення обвинуваченому ОСОБА_9 на стадії судового розгляду в суді першої інстанції запобіжного заходу, зокрема факт ухилення обвинуваченого від суду, що було неодноразово встановлено попередніми ухвалами суду першої та апеляційної інстанції, колегія суддів вважає непереконливими доводи сторони захисту про відсутність ризику переховування обвинуваченого від суду, що слугує достатньою підставою для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, колегія суддів наголошує, що апеляційний суд, на даній стадії судового провадження, не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинувачених дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде надана лише за наслідками судового розгляду справи в районному суді, за результатами повного та всебічного дослідження всіх доказів, наданих стороною обвинувачення, а також стороною захисту.

За таких обставин, доводи сторони захисту, щодо необґрунтованого обвинувачення, на даній стадії судового розгляду, є безпідставними.

Доводи сторони захисту щодо неправомірного не визначення судом першої інстанції, при застосуванні та при продовженні запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_9 у виді тримання під вартою, альтернативного запобіжного заходу у виді застави, апеляційний суд визнає неспроможними, з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 статті 183 КПК передбачено випадки, у яких слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема і щодо злочину, вчиненого проти життя та здоров`я особи.

Доводи сторони захисту відносно того, що кримінальне провадження ініційоване правоохоронним органом з метою дискредитації обвинуваченого суд визнає неспроможними, оскільки стороною захисту не надано раціонального пояснення можливого існування мотиву у потерпілої особи, або інших осіб, в тому числі і з числа правоохоронців, для здійснення таких дій. В свою чергу, інформація, яка міститься в матеріалах кримінального провадження, зокрема докази, які досліджувалися слідчими суддями та апеляційним судом на стадії досудового розслідування при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри, дає підстави вважати, що обвинувачений дійсно міг вчинити протиправні дії, які йому інкримінуються.

Крім того, вирішуючи питання про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд враховує той факт, що хоча останній є раніше не судимою особою, але на теперішній час в Київському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченому ч.5 ст.191 КК України.

Доводи захисника про недопустимість доказів, якими прокурор обґрунтовує обвинувачення, апеляційний суд визнає неспроможними з огляду на те, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_9 у скоєнні злочину, на чому фактично наполягає сторона захисту, а лише вирішується питання про наявність ризиків для продовження строку дії відповідного запобіжного заходу.

За таких обставин, апеляційний суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається апеляційним судом по суті пред`явленого обвинувачення. Суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК. Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд визнає декларативними доводи захисника щодо існуючої упередженості суду першої інстанції, з огляду на таке.

Параграфом 6 Глави 3 КПК визначено порядок та підстави подачі заяви про відвід судді або інших учасників судового провадження, крім того визначено, що заява про відвід може бути подана як на стадії досудового розслідування так і на стадії судового розгляду.

З матеріалів кримінального провадження, які є у розпорядженні апеляційного суду, не вбачається, що стороною захисту на стадії судового розгляду в районному суді, заявлявся відвід складу колегії суддів з підстав існуючої упередженості суддів. Доказів про існування таких обставин до апеляційної скарги не долучено.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, на даній стадії судового провадження, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, що безпосередньо може вплинути на дотримання розумних строків судового розгляду кримінального провадження.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК, та існування реальної потреби завершити судовий розгляд кримінального провадження.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованого раніше ризику.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та існуючого обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів, продовження строку тримання під вартою обвинуваченого є необхідним та виправданим заходом забезпечення кримінального провадження, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому злочину, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризику можливого переховування останнього від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження та не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

Оскільки доводи сторони захисту про відсутність підстав для продовження строку тримання їх під вартою не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03.06.2021 року в кримінальному провадженні №0000069 від 16.03.2016 рокупро продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4