30.07.2021 Єдиний унікальний номер 205/3533/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2021 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000096 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підгороднє, Дніпропетровської області, громадянина України, має неповну середню освіту, неодруженого, дітей на утриманні не має, офіційно не працюючого, без місця реєстрації, фактично проживає: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-29.10.2008 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185,ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;

-26.08.2014 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився 18.09.2017 року,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив корисливі злочини. Так, ОСОБА_3 21.12.2018 року приблизно о 19 годині 00 хвилин знаходився за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська, 40 б, разом з раніше малознайомою йому ОСОБА_6 , в руках якої ОСОБА_3 виявив для себе жіночу сумку зеленого кольору (матеріальної цінності для потерпілого не становить), в якій знаходились грошові кошти в сумі 3 000 гривень, належні ОСОБА_6 , про які було відомо ОСОБА_3 . В цей час, у ОСОБА_3 виник прямий, злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно. Реалізуючи свій прямий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, зловживаючи довірою ОСОБА_6 , отримав доступ, до належної останній, сумки з грошовими коштами у сумі 3 000 гривень. Далі, ОСОБА_3 , того ж дня, приблизно о 19 годині 15 хвилин, знаходячись за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська, 15, реалізуючи свій прямий, злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, продовжуючи зловживати довірою ОСОБА_6 , під приводом вирішення особистої справи, зник з поля зору останньої. Продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, візуально переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає та він діє таємно, викрав майно ОСОБА_6 , а саме, грошові кошти в сумі 3 000 грн. Утримуючи викрадене майно ОСОБА_6 , ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим в подальшому на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_3 повторно 04.02.2019 року, близько 13 години 00 хвилин, знаходився поблизу будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , де побачив ОСОБА_7 , 1937 року народження, яка в цей час заходила в під`їзд, після чого у ОСОБА_3 раптово виник прямий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно. Реалізуючи свій прямий злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 у вищевказаний час разом із ОСОБА_7 зайшов до приміщення під`їзду за адресою: АДРЕСА_2 , відкрито, шляхом ривку заволодів жіночою сумкою ОСОБА_7 (матеріальної цінності для потерпілої не становить), в якій знаходились: мобільний телефон «Iphone 5», ІМЕІ: НОМЕР_1 , і вартість якого становить 1950 грн. та мобільний телефон «Nokia 105», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , вартість якого становить 538,10 грн., що належали ОСОБА_7 . Після чого, ОСОБА_3 , утримуючи при собі викрадене майно, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши своїми протиправними діями потерпілій ОСОБА_7 , майнову шкоду на загальну суму 2488,10 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України визнав частково. Суду пояснив, що він 21.12.2018 року приблизно о 19 годині 00 хвилин зустрівся зі своєю знайомою ОСОБА_6 , з якою вони вживали алкогольні напої. Остання повідомила, що хоче взяти кредит та запропонувала йому бути поручителем, на що обвинувачений ОСОБА_3 погодився. Після того, як ОСОБА_6 взяла кредит, він попросив у неї в борг 200 грн., вона спочатку погодилась, потім відмовила. Після цього, він попрохав в неї понести її сумку, з наміром допомогти їй. Сумку він взяв у руки та повідомив ОСОБА_6 , що йому треба відійти до вбиральні. Обвинувачений ОСОБА_3 пішов з сумкою темного кольору, яку повісив на плече, і більше не повернувся. Обвинувачений пояснив, що подивившись в середину сумки, грошей там не знайшов, кинув сумку на землю і пішов. Крім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не визнав в повному обсязі, пояснивши, що його не було за адресою вчинення вказаного кримінального правопорушення.
Попри часткове визнання своєї винуватості обвинуваченим ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України, його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується дослідженими у судовому засіданні наступними доказами.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що вона 21.12.2018 року зайшла у вечірній час до ломбарду та хотіла взяти грошові кошти в кредит, однак їй повідомили, що без поручителя не можливо взяти кошти. Вона вийшла на вулицю, де зустріла раніше знайомого обвинуваченого ОСОБА_3 , якому розповіла, що вона має намір взяти кредит і запропонувала йому бути поручителем, він погодився. Вони зайшли в ломбард, їй надали грошові кошти в сумі 3000 грн., які вона поклала до своєї сумки, де була косметика, ключі та її паспорт. Потім, разом з обвинуваченим ОСОБА_3 вона вийшла на вулицю, та ОСОБА_3 почав проводжувати її до додому. Коли вони йшли по вулиці М.Дія, обвинувачений ОСОБА_3 попросив понести її сумку, на що вона погодилась, надавши йому свою сумку, в якій знаходились, зокрема, грошові кошти в сумі 3000 грн. Після чого, обвинувачений ОСОБА_3 повідомив, що йому необхідно відійти до вбиральні та пішов разом з її сумкою. Потерпіла чекала ОСОБА_3 хвилин 40, однак обвинувачений так і не повернувся. Потерпіла пішла додому та по дорозі побачила на дереві пакет, який був в руках у обвинуваченого ОСОБА_3 в той момент, коли вона його зустріла. Так, в пакеті вона побачила свої документи, ключі, однак грошей та косметики там не було. На наступний день вона звернулася з заявою до поліції.

Крім показань потерпілої, провина обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому злочині, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України також підтверджується дослідженими по справі письмовими доказами:

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від ОСОБА_6 , в якій вона зазначає, що малознайомий їй ОСОБА_8 21.12.2018 року таємно викрав належні їй грошові кошти в сумі 3000 грн.;
-копією кредитного договору № МФ-548 від 21.12.2018 року, згідно якого ОСОБА_6 отримала кредит в сумі 3000 грн.;

-розрахунковою квитанцією № МФ-548 від 21.12.2018 року, згідно якої ОСОБА_6 видали кредит на суму 3000 грн.;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.01.2019 року, відповідно до якого в присутності понятих свідок ОСОБА_9 впізнав на фотознімку під № 3 чоловіка, а саме, ОСОБА_3 , який виступив поручителем при отриманні кредиту ОСОБА_6 .

Той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 мав прямий, злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, підтверджується тією обставиною, що він достеменно знав, що грошові кошти знаходяться безпосередньо в сумці потерпілої, та взявши її сумку, обвинувачений не збирався повертатися до потерпілої, щоб повернути їй її майно, а також безпосередньо поясненнями обвинуваченого, який зазначив, що він відкрив сумку, щоб подивитися, що всередині, побачивши, що там нема грошей, викинув сумку.

Крім того, потерпіла, в судовому засіданні пояснила, що проводжаючи її додому, вони разом з обвинуваченим нікуди не заходили, та обвинувачений ОСОБА_3 бачив, як вона поклала грошові кошти в сумку.

Оцінивши сукупність досліджених доказів, суд знаходить, що пояснення потерпілої, яка з самого початку і на протязі як досудового, так і судового слідства давала одні і ті ж самі пояснення, які підтверджені іншими зібраними і дослідженими доказами, суд знаходить їх достовірними.

Проте, пояснення обвинуваченого суд оцінює як недостовірні, так як вони ніяким чином не підтверджені, та розцінює їх як спосіб його захисту.

Попри не визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї винуватості у інкримінованому йому злочині, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, його вина при викладених у даному вироку обставинах, знайшла своє повне підтвердження у поясненнях потерпілого та свідків, а також з інших безпосередньо досліджених судом доказах, які суд вважає належними та допустимими.
Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 , яка працювала вчителькою, зараз перебуває на пенсії пояснила, що вона 04.02.2019 року приблизно о 12.40 год. йшла з лікарні додому. Підійшовши до вхідних дверей під`їзду, відчинила їх своїм ключем. Поруч із нею в той час знаходився незнайомий їй чоловік, який після того як вона відчинила двері, зайшов за нею в під`їзд, обігнав її та попрямував до ліфту. Зайшовши у ліфт, він запропонував їй також зайти, потерпіла відмовилась, чоловік поїхав та викликав для неї ліфт. Потерпіла зайшла в ліфт, доїхала до поверху, де вона мешкає, та вийшовши з ліфта, вона почала відчиняти двері тамбура. В цей час раптом з`явився обвинувачений і запитав - «Ви сестра моєї мати?» та почав ривком тягнути її сумку, потерпіла дуже злякалася та від переляку у неї сів голос, вона не могла кричати Також потерпіла в судовому засіданні пояснила, що вона намагалася чинити супротив та на руках у неї залишилися синці. Далі, вихопивши сумку, чоловік побіг вниз по сходах. Потерпіла, при цьому, пояснила, що обвинувачений стояв до неї у притул, а тому вона запам`ятала його обличчя на все життя, а також його голос, зазначивши, що чоловік був вище її за ростом. Після цього, вона покликала сусідів, які викликали поліцію. При проведенні впізнання, потерпіла відразу впізнала обвинуваченого ОСОБА_3 по овалу обличчя та по зовнішнім ознакам, оскільки вона його дуже добре запам`ятала. Пояснила, що біля під`їзду крім цього чоловіка нікого не було, в сумці було два мобільних телефони: айфон та телефон на кнопках, паспорт, пенсійне посвідчення, ліки, грошові кошти в сумі 650 грн. та одна купюра номіналом 100 доларів США, окуляри в футлярі. Необхідно зазначити, що в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 відразу впізнала обвинуваченого.

Відтак, доводи обвинуваченого ОСОБА_3 з приводу того, що його не було у місці вчинення кримінального правопорушення та він не вчиняв даний злочин є неспроможними, оскільки спростовані поясненнями потерпілої та іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Отже, надаючи оцінку таким доводам обвинуваченого, суд розцінює їх як голослівні і неспроможні, що суперечать матеріалам кримінального провадження, свідченням потерпілого та є спробою обвинуваченого пом`якшити свою долю і уникнути застосування до нього покарання за вчинення злочину.
Крім показань потерпілого, провина обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому злочині, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України підтверджується також дослідженими по справі письмовими доказами:
-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується відОСОБА_7 , в якій вона зазначає, що 04.02.2019 року, близько 13.00 год. вона знаходилась в під`їзду будинку АДРЕСА_3 , де чоловік відкрито шляхом ривку заволодів її сумкою;

-протоколом огляду місця події від 04.02.2019 року та фото таблиці до нього, згідно якого в присутності понятих, за участю експерта оглянуто під`їзд № 1, будинку АДРЕСА_3 , де відкрито викрали майно потерпілої;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.02.2019 року, складеного в присутності понятих для впізнання було надано потерпілій ОСОБА_7 чотири фотознімки, відповідно до якого в присутності понятих потерпіла ОСОБА_7 впізнала на фотознімку під № 2 чоловіка, а саме, ОСОБА_3 , який відкрито шляхом ривку викрав її майно;
-протоколом огляду місця події від 20.02.2019 року, згідно якого в присутності понятих, оглянуто приміщення ломбарду, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 ;

-висновком судової товарознавчої експертизи № 1025 від 25.03.2019 року судового експерта ОСОБА_10 , згідно якого ринкова вартість майна з урахуванням зносу станом на 04.02.2019 року, а саме, мобільного телефону «Nokia 105», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , придбаного в вересні 2018 року складає 538,10 грн.; мобільного телефону «Iphone 5», ІМЕІ: НОМЕР_1 , придбаного в грудні 2018 року складає 1950,00 грн.

Також, вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України підтверджується поясненнями свідків, які були допитані в судовому засіданні.
Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 свідчила, що вона з обвинуваченим ОСОБА_3 познайомилась на початку 2019 року, у січні місяці, після цього спілкувалася з ним декілька разів. Так, приблизно в кінці січня 2019 року, точну дату вона не може зазначити, а тому може помилятися, оскільки не пам`ятає, вона знаходилась в приміщенні кафе, куди зайшов обвинувачений ОСОБА_3 , який запропонував їй покористуватися мобільним телефоном «Nokia 105», оскільки її телефон був в ремонті. Коли її телефон відремонтували, вона мобільний телефон «Nokia 105», який взяла у обвинуваченого ОСОБА_3 , здала в ломбард «Імперіал», який знаходився на ж/м Парус. Мобільним телефоном «Nokia 105» вона користувалася приблизно тиждень, де його взяв обвинувачений їй не відомо. Телефон здала в ломбард, оскільки обвинувачений зник і вона його не бачила.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , який працює в ломбарді, свідчив, що він 11.02.2019 року знаходився в ломбарді, за адресою: м. Дніпро, пров. Парусний, 10а, в який ОСОБА_11 принесла мобільний телефон «Nokia 105», який залишила в якості застави, за що отримала грошові кошти в сумі 120 грн. Свідок пояснив, що він запам`ятав ОСОБА_11 , оскільки вона часто звертається за послугами ломбарду. Пояснив, що документи на мобільні телефони в ломбарді не потрібні, тільки перевіряють по базі ІМЕІ. На момент, коли ОСОБА_11 принесла вказаний телефон, він не перебував як вкрадений.
Суд приймає як належні та допустимі докази по даній справі покази потерпілих та свідків, які між собою є взаємоузгодженими.
Таким чином, часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_3 вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та повне невизнання своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд розцінює як спробу ухилитись від кримінальної відповідальності за скоєне, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даного кримінального провадження, а зібрані у справі докази, що були досліджені судом, суд вважає послідовними, логічними, такими, що узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам справи, тому покладає їх в основу обвинувального вироку.
Крім того, в судових дебатах захисник обвинуваченого ОСОБА_5 зазначила, що кваліфікація кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України є невірною, а дії обвинуваченого ОСОБА_3 на її думку слід кваліфікувати як шахрайство, а саме, за ч.1 ст.190 КК України, мотивуючи тим, що обвинувачений ОСОБА_3 заволодів майном потерпілої шляхом зловживання її довірою, а також і тому, що потерпіла надала ОСОБА_3 сумку добровільно. Обвинувачений ОСОБА_3 також в судових дебатах підтримав думку свого захисника та просив кваліфікувати його дії за ст.190 КК України.
Але ж доводи захисника та обвинуваченого є неспроможними, оскільки спростовуються доказами, дослідженими в ході судового розгляду.
Так, суд вважає за необхідне зазначити, що обвинувачений ОСОБА_3 , зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_6 , отримав доступ, саме до належної останній, сумки, в якій знаходились грошові кошти в сумі 3 000 гривень, а не до грошей. Потерпіла ОСОБА_6 саме грошові кошти в сумі 3 000 гривень не надавала обвинуваченому ОСОБА_3 . Але ж ОСОБА_3 , реалізуючи свій прямий, злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, продовжуючи зловживати довірою ОСОБА_6 , під приводом вирішення особистої справи, зник з поля зору останньої, візуально переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає та він діє таємно, викрав майно ОСОБА_6 , а саме, грошові кошти в сумі 3 000 грн., а сумку викинув.

А тому, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України.

Крім того, в судових дебатах захисник обвинуваченого ОСОБА_3 . ОСОБА_5 просила виправдати останнього за ч.2 ст.186 КК України, оскільки його вина не доведена в судовому засіданні. Захисник мотивувала свої доводи тим, що при зверненні до органів поліції потерпіла ОСОБА_7 в своїй заяві зазначила, що невстановлена особа заволоділа відкрито її майном, впізнавала обвинуваченого по фотографіям, а не особисто. Крім того, при наданні пояснень в судовому засіданні потерпіла повідомила про те, що обвинувачений був в сірій куртці та в фуражці. Тоді як обвинувачений стверджує, що у нього немає таких речей.

Проте, суд відхиляє вищенаведені доводи захисника, так як вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України повністю доведена в ході судового розгляду, а доводи обвинуваченого ОСОБА_3 щодо відсутності у нього одежі, зокрема сірої куртки та фуражки суд вважає голослівними.

Так, у суду не виникло жодного сумніву щодо правдивості показів потерпілої ОСОБА_7 , зокрема в частині впізнання особи, яка шляхом ривку заволоділа її майном.

Крім того, необхідно відмітити, що як зазначалось вище, свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердила, що приблизно в кінці січня 2019 року, точну дату вона не може зазначити,а тому може помилятися, оскільки не пам`ятає, вона знаходилась в приміщенні кафе, куди зайшов обвинувачений ОСОБА_3 , який запропонував їй покористуватися мобільним телефоном «Nokia 105», що був у нього, оскільки її телефон не відремонтовано, а коли її телефон відремонтували, свідок цей мобільний телефон здала в ломбард. Суд звертає увагу, що мобільний телефон «Nokia 105», що був викрадений у потерпілої ОСОБА_7 та мобільний телефон, що вилучений з ломбарду, який здала свідок ОСОБА_11 , який було повернуто потерпілій ОСОБА_7 є один і той же мобільний телефон «Nokia 105», що підтверджується ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , зберігальною розпискою потерпілої ОСОБА_7 .

Крім того, захисник адвокат ОСОБА_5 просила визнати недопустим та неналежним доказом письмову розписку, яка знаходиться в матеріалах кримінального провадження, згідно якої ОСОБА_3 зобов`язався повернути ОСОБА_6 до 11.02.2019 року грошові кошти в сумі 3000 грн., мотивувавши тим, що ОСОБА_3 на стадії досудового слідства написав вказану розписку під тиском.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що вказану розписку він писав не по своїй волі, під примусом, вона не відповідає дійсності, оскільки він з ОСОБА_6 не спілкувався з цього приводу та грошей він не викрадав з сумки.

Разом з тим, суд звертає увагу, що вищезазначена розписка не є доказом в розумінні ст. 84 КПК України, згідно якої доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а тому клопотання захисника про визнання розписки неналежним доказам суд залишає поза увагою.

Отже, дослідивши безпосередньо та оцінивши всі вищезазначені докази відповідно до вимог статей 86, 87, 94 КПК України, суд вважає їх належними і допустимими, оскільки вони у своїй сукупності прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та отримані у порядку встановленому цим Кодексом.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у злочинах проти власності» № 10 від 06 листопада 2009 року грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.
Суд критично оцінює доводи обвинуваченого ОСОБА_3 про непричетність його до відкритого викрадення чужого майна, належного потерпілій ОСОБА_7 , оскільки вказані доводи спростовуються безпосередньо наданими в судовому засіданні поясненнями потерпілої та свідків та дослідженими письмовими доказами.
Як встановлено судом, всі дії обвинуваченого ОСОБА_3 мали активний і послідовний характер, були спрямовані на відкрите викрадення чужого майна. Із суб`єктивної сторони злочину, дії ОСОБА_3 полягали у прямому умислі на протиправне заволодіння чужим майном із корисливим мотивом, тобто ОСОБА_3 , усвідомлював той факт, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності, а саме, мають відкритий для потерпілого характер.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає, що вина ОСОБА_3 , в скоєних кримінальних правопорушеннях знайшла своє повне підтвердження.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтвердилась під час судового провадження, та його умисні дії, які виразилися у:
- таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, правильно кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України;
-відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, правильно кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.
Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом встановлено рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле, склад сім`ї, його матеріальний стан тощо.
Обговорюючи питання про вид і міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним діянь, які відноситься до категорії нетяжкого та тяжкого злочинів, данні про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, офіційно не працевлаштований, але ж працював до затримання, не одружений, який не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, за місцем мешкання характеризується задовільно, відсутні обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а також встановлені обставини, що обтяжують його покарання, а саме, рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, суд переконаний, що саме покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей, за якими кваліфіковано його дії, з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого більш суворим, буде необхідним та достатнім і досягне мети не лише кари за вчинене, а й буде слугувати для виправлення та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні було проведено судову

товарознавчу експертизу № 1025 від 22.03.2019 року, витрати на яку складають 190,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Суд приходить до висновку, що зазначені судові витрати, у відповідності з вимогами ст. ст. 122, 124, 126 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Речові докази в матеріалах кримінального провадження відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374 КПК України суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання:
- за ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на три роки;
- за ч.2 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років;
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_3 , до вступу вироку в законну силу, залишити без змін - тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 21 лютого 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 190,00 грн. (сто дев`яносто гривень), витрати на проведення судової товарознавчої експертизи № 1025 від 22.03.2019 року.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржено в тридцятиденний строк з дня його проголошення в судову палату по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1