Справа № 466/6392/20 Головуючий у 1 інстанції: ДонченкоЮ.В.
Провадження № 11-кп/811/1102/20 Доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лосятин Кременецького району Тернопільської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 25 серпня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 25 серпня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 60 (шістдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одну тисячу двадцять) гривень; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 40 (сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 60 (шістдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одну тисячу двадцять) гривень.
Речові докази, на які накладено арешт на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського суду м. Львова від 7 листопада 2019 року, а саме: 1) автомобіль марки «Ауді А4» д.н.з. НОМЕР_1 (який знаходиться на спеціальному майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, за адресою: м. Львів, вул. Конюшинна, 13 вирішено повернути обвинуваченому ОСОБА_5 ; 2) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та один ключ запалювання до вищевказаного автомобіля, які повернуті під розписку ОСОБА_5 на зберігання вирішено повернути обвинуваченому ОСОБА_5 ; 3) підроблене посвідчення водія видане на ім`я ОСОБА_5 , серія НОМЕР_3 , що знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області, що за адресою: м. Львів, вул. А.Кучера, 5 вирішено знищити.
ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що22 квітня 2017 року, приблизно о 14:00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, маючи умисел на підроблення офіційного документа, який видається уповноваженою установою на виготовлення бланків типових документів, з метою його подальшого використання, за допомогою комп`ютерної техніки і принтера виготовив посвідчення водія серії НОМЕР_3 , видане 22 квітня 2017 року Центром №8042 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом друку, чим здійснив підроблення офіційного документа, з метою його подальшого використання.

Окрім цього, ОСОБА_5 , 4 листопада 2019 року приблизно о 08:48 год., керуючи автомобілем марки «Ауді А4» із д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи за адресою: м. Львів вул. Гетьмана Мазепи, 17, порушивши правила дорожнього руху, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, усвідомлюючи неправомірність своїх дій, достовірно знаючи, що самостійно виготовив підроблений офіційний документ - посвідчення водія серії НОМЕР_3 , видане 22 квітня 2017 року Центром №8042 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пред`явив працівнику управління патрульної поліції м. Львова екіпажу «Омега 604» та таким чином використав завідомо підроблений документ.

Не погоджуючись з вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 25 серпня 2020 року, прокурор подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить оскаржуваний вирок змінити та вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 1 ст. 358 КК України до штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн, зі звільненням від призначеного покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 4 ст. 358 КК України до штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн. Речові докази посвідчення водія серії НОМЕР_3 , видане 22 квітня 2017 року Центром №8042 на ім`я ОСОБА_5 , залишити в матеріалах кримінального провадження.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржуваний вирок підлягає зміні у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Зокрема, вказує, що згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбаченого покарання у виді обмеження волі і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки (в редакції Закону №2617-VIII від 22 листопада 2018 року)
Із врахуванням ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 358 КК України, відноситься до кримінального проступку, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді штрафу до 1 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до 6 місяців, або обмеження волі на строк до 2 років. Відтак строки давності, визначені п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, для притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 358 КК України, закінчились. Обставин, які б зупиняли чи переривали строки давності, судом першої інстанції не встановлено.
Зазначає, що ОСОБА_5 право на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності відповідно до положень кримінального та кримінального процесуального законів не роз`яснювалося, його позицію щодо можливості такого звільнення не з`ясовано. У разі відсутності згоди обвинуваченого на застосування звільнення, суд при винесенні вироку мав прийняти рішення про звільнення ОСОБА_5 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 358 КК України, згідно з положеннями ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Крім того, посилається на те, що судом допущено порушення кримінального процесуального закону в частині вирішення долі речового доказу посвідчення водія серії НОМЕР_3 , виданого 22 квітня 2017 року Центром №8042 на ім`я ОСОБА_5 .
Зокрема, вказує, що документи, які є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання. Натомість судом прийнято рішення про знищення зазначеного посвідчення водія, внаслідок чого допущено порушення вимог КПК України.
Заслухавши доповідача, виступ прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення захисника обвинуваченого, який погодився з вимогами апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, у вчиненні яких його визнано винним, при перевірці вироку не встановлено.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України вказані висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом відповідно до ст. 94 зазначеного Кодексу. Зміст обставин і доказів докладно наведено у вироку.
Як слідує з оскарженого судового рішення, ОСОБА_5 визнано винуватим, зокрема, у вчиненні ним 22 квітня 2017 року кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.
Відповідно до ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (в редакції Закону №2617-VIII від 22 листопада 2018 року).
Таким чином, на час ухвалення вироку сплинули строки давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за вказаний кримінальний проступок, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.
У кримінальних провадженнях № 463/5277/16-к, № 729/1480/13-к Верховний Суд, відповідно у постановах від 20 березня 2018 року та 10 квітня 2018 року зазначав, що для звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України необхідна згода обвинуваченого на це, а за відсутності такої згоди суд вправі звільнити лише від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.
Отже, враховуючи, що від учасників судового розгляду не надходило клопотань про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 358 КК України на підставі ст.49 КК України, слід звільнити обвинуваченого від призначеного йому покарання за цей кримінальний проступок з підстав, встановлених у ч. 4 ст. 74 КК України.
Стосовно апеляційних вимог прокурора щодо допущення місцевим судом порушень кримінального процесуального закону під час вирішення долі речового доказу посвідчення водія, то такі є слушними.
Так, відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
При цьому, п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України визначено, що документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Як вбачається з постанови про визнання речовим доказом від 4 листопада 2019 року, посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_5 , серії НОМЕР_3 , визнано речовим доказом.
З огляду на наведене, даний речовий доказ має зберігатися в матеріалах кримінального провадження.
Беручи до уваги викладене, апеляційна скарга підлягає до задоволення, а вирок суду першої інстанції зміні.
При цьому істотних порушень кримінального процесуального закону судом першої інстанції, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 25 серпня 2020 року змінити.
Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 1 ст. 358 КК України до штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень, зі звільненням від призначеного покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 4 ст. 358 КК України до штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень.
Речовий доказ посвідчення водія серії НОМЕР_3 , видане 22 квітня 2017 року Центром №8042 на ім`я ОСОБА_5 , залишити в матеріалах кримінального провадження.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3