Справа № 341/722/20
Провадження № 11-кп/4808/128/21
Категорія ч.3 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2021 року про продовження строку тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на шістдесят днів, до 11 квітня 2021 року включно. Визначено заставу у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 45400 гривень.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та застосувати біль м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноти судового розгляду і невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема, обвинувачений посилається на те, що суд ухвалив рішення про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі лише одного клопотання прокурора без дослідження будь яких інших доказів та/або документів сторони обвинувачення, а тому не зрозуміло на підставі яких об`єктивних даних судом було зроблено висновок про наявність підстав для продовження запобіжного заходу.

Вважає безпідставними твердження сторони обвинувачення про існування ризику його можливого переховування від суду, оскільки він є єдиним піклувальником його матері, яка є інвалідом. А також обвинувачений вказує, що в матеріалах провадження відсутні будь-які докази вчинення ним інкримінованого злочину, а саме відсутні його відбитки пальців на місці вчинення злочину, в день вчинення злочину він перебував у м.Львів на заробітках, жоден із свідків у провадженні не був очевидцем злочину. Крім того обвинувачений стверджує про відсутність ризику можливого його впливу на свідків, оскільки такий ризик, з огляду на практику ЄСПЛ, є виправданим лише на початку стадії кримінального провадження. При цьому вважає вказаний ризик невиправданим зважаючи на те, що судом порушено розумні строки розгляду даного провадження (розглядається вже більше 8 місяців), а свідки ще не допитані в судовому засіданні. Також обвинувачений вказує, що немає наміру вчиняти нове кримінальне правопорушення і стороною обвинувачення не надано жодних доказів на підтвердження цього ризику.

Разом з тим, обвинувачений вважає, що для запобігання, зазначеним стороною обвинувачення, ризикам у даному провадженні достатнім буде застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальне провадження в суді апеляційної інстанції відкрито за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 .

У зв`язку з тим, що в судове засідання апеляційної інстанції внаслідок хвороби не з`явився захисник адвокат ОСОБА_10 ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду від 02 березня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_8 було призначено іншого захисника з числа Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Івано-Франківській області для розгляду його апеляційної скарги на рішення про продовження строку тримання під вартою.

Зокрема, в матеріалах справи міститься клопотання адвоката ОСОБА_10 від 22.02.2021р. про неможливість його явки до суду апеляційної інстанції у зв`язку із хворобою та розгляд провадження за його відсутності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_8 відмовився від правової допомоги захисника ОСОБА_10 , оскільки вважав, що його інтереси повинен захищати адвокат ОСОБА_9 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що адвокат ОСОБА_9 залучений судом тільки для розгляду апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 на рішення про продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч.5 ст.53 КПК України здійснення захисту під час проведення окремої процесуальної дії не покладає на захисника обов`язку надалі здійснювати захист у всьому кримінальному провадженні або на окремій його стадії.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що на розгляді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області перебуває обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185 КК України, а саме у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), повторно, поєднаного з проникненням у інше приміщення, . Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , відповідно до ст.12 КПК України, є тяжким злочином.

В даному кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Після передачі обвинувального акту до суду та розгляду провадження в суді, за клопотанням прокурора, обвинуваченому ОСОБА_8 неодноразово продовжувався строк тримання під вартою.

11 лютого 2021 року прокурор повторно заявив клопотання про продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки строк його перебування під вартою закінчується, а судовий розгляд не завершено, заявлені ризики не зменшились з часу застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2021 року клопотання прокурора задоволено. Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на шістдесят днів, до 11 квітня 2021 року включно. Визначено заставу у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 45400 гривень .

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу суд першої інстанції врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , особу обвинуваченого та ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.

Так, підставами вважати, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, є те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 3 до 6 років, і у разі визнання його винуватим ризик втечі для нього може бути менш небезпечним ніж призначене покарання і процедура його відбування. При цьому, суд першої інстанції звернув увагу на те, що про наявність вказаного ризику свідчить і відсутність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та його молодий вік.

Крім того суд правильно врахував те, що продовжує бути високим ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки розгляд кримінального провадження триває та не допитані свідки.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує тримання ОСОБА_8 під вартою та унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні докази існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_8 суд враховував не лише тяжкість злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Посилання обвинуваченого на те, що він є єдиним піклувальником його матері-інваліда, не є визначальними обставинами, які давали б можливість обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Щодо доводів обвинуваченого про його непричетність до вчинених інкримінованого злочину, то такі не заслуговують на увагу, оскільки оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість на даній стадії судового розгляду апеляційним судом перевірці не підлягають.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що суд першої інстанції повинен вживати необхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки, оскільки недотримання строків розгляду кримінальних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 176-178,183,194,331,376,404,405,407,418,419,422-1 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5