Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3193/21
Провадження № 1-кс/711/971/21
У Х В А Л А

14.06.2021 м. Черкаси

Слідчий суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у місті Черкаси клопотання прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у рамках кримінального провадження № 0000156 , відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.05.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 365-2 КК України, -

в с т а н о в и в :

Прокурор відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням, що внесене у кримінальному провадженні № 0000156 , відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.05.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 365-2 КК України, про арешт майна.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою із іншими невстановленими особами, у період часу з 2013 та 2015 роки, діючи умисно, з корисливих мотивів, бажаючи заволодіти чужим майном, яке перебувало у власності територіальної громади м. Умань, не маючи ніяких правових підстав та законних повноважень, без відповідних рішень Виконавчого комітету Уманської міської ради про надання дозволу на розробку та виготовлення технічної документації із землеустрою та передачу у приватну власність земельних ділянок, використовуючи завідомо підроблені бланки державних актів на право приватної власності на землю, висновки про вартість майна та довідки про відсутність забудов, які були видані та оформленні на завідомо підшуканих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , здійснили через державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління по Уманському районі та Умані Держгеокадастру у Черкаській області ОСОБА_9 в Державному земельному кадастрі - державну реєстрацію земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , які в подальшому по попередній домовленості були реалізовані за грошові кошти на користь завідомо залученої особи та кінцевого вигодонабувача ОСОБА_10 з метою створення добросовісного набувача, чим здійснили вибуття нерухомого майна, яке перебувало у власності територіальної громади м. Умань та завдали матеріальних збитків в особливо великих розмірах.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 у період часу з 2013-2015 роки познайомилась із жителькою с. Сушківка Уманського району ОСОБА_7 , до якої увійшла в довіру та запропонувала надати допомогу у продажу нежитлового приміщення, павільйону, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на що остання погодилися, так як ОСОБА_6 представилась рієлтором в м. Умань та мала широке коло зав`язків. Зокрема, ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_7 , що необхідно, щоб вона передала їй копію свого паспорта та коду, з метою виготовлення всіх документів та швидкого продажу павільйону, та вказала, що повідомить про явку до нотаріуса, де потрібно буде лише підписати у нотаріуса документи.

У подальшому, ОСОБА_6 , отримавши від ОСОБА_7 копію її паспорта та коду, під приводом виготовлення законних правовстановлюючих документів на ОСОБА_7 , щодо продажу павільйону, зловживаючи її довірою, діючи умисно та з корисливих мотивів, шахрайським шляхом від її імені виготовила завідомо підроблені документи на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , якою у подальшому мала умисел заволодіти через ОСОБА_7 , яка укладене договір купівлі-продажу із завідомо залученою ОСОБА_6 особою.

Так, у період часу з 06.05.2015 по 22.09.2015 державний кадастровий реєстратор відділу в Уманському районі міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані Головного управління Держгеокадастру у Черкаській ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_6 , переслідуючи корисливий умисел особистого збагачення, всупереч ст. 55 Закону України «Про землеустрій», ст. 23, ч. 4 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ст.ст. 107, 110 Порядку ведення Державного земельного кадастру України, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012, внесла завідомо недостовірні відомості до ДЗК про земельну ділянку, шляхом відкриття Поземельної книги на земельну ділянку :05:001:0373, площею 0,03 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом засвідчення кваліфікованим електронним підписом, тим самим здійснила її державну реєстрацію, та в підтвердження здійснення державної реєстрації земельної ділянки Витяг із ДЗК роздрукувала та передала ОСОБА_6 .

При цьому, ОСОБА_9 достовірно знала, розробник технічної документації із землеустрою ПП «Геоплан» дану документацію у 2005 році розробляв на замовлення ОСОБА_7 на праві оренди, тобто на той час була у комунальній власності, так як наявна у вказаному Відділі, у подальшому відповідно до договору оренди землі б/н від 25.03.2013 земельна ділянка, площею 0,03 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_7 була передана в оренду на праві користування під нежитлове приміщення, павільйону, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

21.09.2015 ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, які направлені на заволодіння чужим майном, діючи умисно, разом із іншими невстановленими особами, за допомогою ОСОБА_7 , яка не була обізнана про злочинні дії останніх, уклала договір купівлі-продажу №3779 земельної ділянки за кадастровим номером :05:001:0373, площею 0,03 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , із завідомо залученою особою ОСОБА_8 , та кінцевого вигодонабувача ОСОБА_11 , при цьому, умисно використали завідомо підроблені документи, шляхом подачі приватному нотаріусу, для нотаріального посвідчення угоди, чим територіальній громаді м. Умань, було завдано матеріальних збитків.

Ініціатор клопотання вказує, що допитом свідка ОСОБА_7 встановлено, що їй дійсно запропонувала надати допомогу в оформленні всіх необхідних документів з подальшим продажем нежитлового приміщення, павільйону, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_6 . Натомість, оформленням всіх дозвільних документів, що стосується оренди земельної ділянки за кадастровим номером :05:001:0373, площею 0,03 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , займалась виключно вона особисто. Через деякий час, ОСОБА_6 її повідомила, що потрібно прибути до нотаріуса та підписати документи, що стосуються продажу павільйону, що вона і зробила, оскільки повністю їй довіряла, що дане підписання стосується виключно належного їй павільйону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :05:001:0373 площею 0,03 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , в Державний земельний кадастр була зареєстрована на ОСОБА_7 на підставі технічної документації із землеустрою УМРВЧРФДПЦДЗК, ОСОБА_12 . У поземельній книзі було вказано розробника технічної документації із землеустрою УМРВЧРФДПЦДЗК ОСОБА_12 .

Крім того, допитом свідка ОСОБА_12 встановлено, що він ніколи не здійснював розроблення технічної документації із землеустрою на вказану земельну ділянку, тим паче на території міста Умань, він ніколи не здійснював розроблення технічної документації із землеустрою, тільки здійснював по Уманському районі.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки в ДЗК здійснюється на підставі оригіналу документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки.

У клопотанні також зазначено, що проведеним обшуком 21.03.2019 в міськрайонному управлінні по АДРЕСА_2 оригіналу та копії технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, яка розташована в АДРЕСА_1 , розробником якої був УМРВЧРФДПЦДЗК ОСОБА_12 виявлено не було.

Таким чином, державним кадастровим реєстратором міськрайонного управління Держгеокадастру, зловживаючи повноваженнями особи, яка надає публічні послуги, в порушення вимог ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», було безпідставно внесено відомості про земельну ділянку до ДЗК та сформовано Витяг із ДЗК, що дозволяло безперешкодно реалізувати дану земельну ділянку на ОСОБА_8 .

Досудовим розслідуванням також встановлено, що ОСОБА_13 12.11.2015 та 26.05.2016 придбав земельну ділянку за кадастровим номером :05:001:0373, площею 0,03 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення, павільйону, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в ОСОБА_8 у розрізі по 1/2 частки, що земельної ділянки, що частини нежитлового приміщення, павільйону, що в цілому складає частку власності 1.

05.05.2021 вищевказана земельна ділянка визнана речовим доказом, так як була об`єктом вчинення злочину.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи факт вчинення тяжкого злочину, прокурор вважає за доцільне застосувати арешт до нерухомого майна, а саме земельної ділянки за кадастровим номером :05:001:0373, площею 0,03 га, яка розташована в АДРЕСА_1 котра на праві приватної власності належить ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП № НОМЕР_1 , з метою недопущення його подальшого відчуження, в незаконний спосіб.

Досудовим розслідуванням також встановлено, що виведення комунального майна у незаконний спосіб, здійснюється, як правило, на замовлення іноземних громадян, оскільки вони у більшості випадків являються кінцевими набувачами земельних ділянок, та у подальшому володільцем здійснюється зміна цільового призначення земельних ділянок з ведення особистого селянського господарства, для будівництва та обслуговування гаража на будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зведення багатоповерхових будівель та споруд, при цьому, не отримавши всіх дозволів Уманської міської ради, розпочинаються будівельні роботи по зведенню будівель та споруд, що суперечить вимогам законодавства.

Такі дії замовників відбуваються умисно, так як при зведенні будівель та споруд на земельній ділянці, яка попередньо виведена із власності територіальної громади м. Умань у незаконний спосіб, призводять до неможливості у подальшому фактично здійснити її демонтаж, тому на даний час виникає необхідність у забороні користування даною земельною ділянкою, так як таких захід є необхідним та виправданим, при цьому унеможливить незаконне будівництво на вказаній земельній ділянці.

У зв`язку із вищевикладеним, ініціатор клопотання вважає за необхідне накласти арешт на вказане у клопотанні нерухоме майно, яке на праві власності належить ОСОБА_13 , шляхом заборони користування, розпорядження майном, з метою недопущення його подальшого відчуження, в незаконний спосіб.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав дане клопотання та просив задовольнити у повному обсязі на підставі обгрунтування, що наведене у ньому та з урахуванням доказів, що додані до клопотання. Додатково зазначив, що вказана у клопотанні земельна ділянка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000156 від 14.05.2020. Також звернув увагу на те, що сторона обвинувачення не вказує на те, що ОСОБА_13 є недобросовісним набувачем. Усі договори щодо даної земельної ділянки, з його боку, є дійсними і рішення Уманської міської ради не скасовані, а тому, на даний час, накладення арешту на зазначену у клопотанні земельну ділянку необхідне з метою збереження речового доказу і недопущення її подальшого відчуження в незаконний спосіб.

31.05.2021 та 07.06.2021 від ОСОБА_13 , який є володільцем майна, до суду надійшло письмове заперечення на клопотання прокурора про накладення арешту на майно. Просив відмовити у задоволенні даного клопотання, оскільки вказана у клопотанні земельна ділянка придбана ним на законній підставі.

У судовому засіданні ОСОБА_13 зазначив, що він є громадянином України. У 2015 році він придбав вказану у даному клопотанні земельну ділянку. Кошти за придбання даної земельної ділянки він передавав ОСОБА_7 і вона точно знала про те, що він купує павільйон і земельну ділянку. Стверджує, що він повністю діяв законно.

У судовому засіданні представник ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення даного клопотання, оскільки вважає його необгрунтованим. Зазначив, що наявні докази того, що ОСОБА_7 набула у власність вказану у клопотанні земельну ділянку, про що є договір купівлі-продажу. Пізніше вона продала цю земельну ділянку ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , тобто вона точно знала, що продає саме земельну ділянку, а не інше нерухоме майно. Таким чином, ОСОБА_13 є добросовісним набувачем і він не має намірів відчужувати дану земельну ділянку. До того ж, у клопотанні прокурором не доведені ризики, які можуть мати місце у разі не накладення арешту на цю земельну ділянку. Вважає, що накладення арешту на належну ОСОБА_13 земельну ділянку порушить його право вільно володіти та розпоряджатися своїм майном.

Заслухавши доводи осіб, що беруть участь у розгляді клопотання, перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000156 від 14.05.2020, у рамках якого було подано клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 131 КПК України визначено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна, який згідно ч. 2 ст. 170 КПК України допускається з метою забезпечення : збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб (ч. 1 ст. 170 КПК України).

Частиною третьою статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Частиною третьою статті 132 КПК України визначено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно зі статтею 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Частиною другою статті 64-2 КПК України визначено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Таким чином, нормами КПК передбачено, що стосовно майна третьої особи, із клопотанням про арешт такого майна, може звертатися лише прокурор.

Як вбачається з доданої до клопотання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 257100554 від 18.05.2021, земельна ділянка за кадастровим номером :05:001:0373, площею 0,03 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної часткової власності (розмір частки 1/2 номер запису про право власності 14683262; розмір частки 1/2 номер запису про право власності 12013800) належить ОСОБА_10

05.05.2021 постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_14 визнано в якості речових доказів у кримінальному провадженні № 0000156 від 14.05.2020 об`єкти нерухомого майна, зокрема земельну ділянку за кадастровим номером: :05:001:0373, площею 0,03 га, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Разом з тим, постанова слідчого від 05.05.2021 про визнання майна речовим доказом містить лише опис установлених органом досудового розслідування обставин вчинення кримінального правопорушення та виклад дослівного змісту частини першої статті 98 КПК України, без обґрунтування, за якими з критеріїв цієї норми земельна ділянка за кадастровим номером :05:001:0373, площею 0,03 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом.

У судовому засіданні також встановлено, що у клопотанні прокурора про арешт майна не вказано, що стосовно власника майна ( ОСОБА_10 ) здійснюється кримінальне провадження, а належне йому майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі є предметом, який був об`єктом кримінально-протиправних дій, чи іншими речами, набутими кримінально-протиправним шляхом, або отримано ОСОБА_10 внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, встановлено, що у клопотанні прокурора не наведено об`єктивних підстав відповідності вказаного майна критеріям, визначеним статтею 98 КПК України. Крім того, прокурор ні у клопотанні, ні у судовому засіданні не довів мету накладення арешту - збереження речових доказів.

Слід зауважити, що накладення арешту на належне ОСОБА_10 майно (земельну ділянку за кадастровим номером :05:001:0373, площею 0,03 га, яка розташована в АДРЕСА_1 ) не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи зазначеної особи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, що, у свою чергу, нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію, згідно з якою при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З огляду на обставини кримінального провадження № 0000156 від 14.05.2020, правову кваліфікацію (ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 365-2 КК України), доводи власника майна ОСОБА_11 та його представника, слідчий суддя вважає, що прокурор не надав жодної оцінки правової підстави для арешту майна земельної ділянки за кадастровим номером :05:001:0373, площею 0,03 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , достатності доказів необхідності забезпечення збереження цього речового доказу, наслідків арешту майна для інших осіб. Об`єктивних підстав вважати, що зазначена вище земельна ділянка, яка належать ОСОБА_10 на праві приватної власності, виступала знаряддям вчинення кримінального правопорушення та набута у результаті вчинення кримінального правопорушення, тобто є доказом злочину і відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та віднесено саме до знаряддя вчинення кримінального правопорушення або ж містить на собі ознаки вчиненого кримінального правопорушення, або ж відповідні сліди кримінального правопорушення, - немає.

Згідно із частиною першою статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, з урахуванням обсягу інформації, наданої слідчому судді, обставин справи, предмету розслідування у кримінальному провадженні № 0000156 від 14.05.2020, слідчим суддею на даний час не встановлено підстав для накладення арешту на зазначене вище майно, оскільки, прокурором, не була доведена слідчому судді необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, про який ідеться у клопотанні, що він виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, якій належить майно, що є правові підстави для такого арешту, а також можливі наслідки здійснення арешту, а саме обмеження права користування та розпорядження, є розумними і співмірними із завданням кримінального провадження.

Отже, у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 9, 22, 26, 64-2, 107, 131, 132, 167, 170-173, 309, 372, 376, 395 КПК України слідчий суддя, -

у х в а л и в:

Клопотання про накладення арешту на майно, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1