Справа №591/1599/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/320/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 16.03.2021 року, про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000037 від 25.02.2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

12 березня 2021 року слідчий звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням про накладення арешту майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , які було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000037 від 25.02.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді вказане клопотання слідчого було задоволено та в рамках кримінального провадження № 0000037 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 .

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 16.03.2021 року, оскільки рішення було ухвалено без виклику особи, яка її оскаржує, а копію ухвали представник власника майна отримав лише 03.06.2021 року, а також просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 .

В обґрунтування своїх вимог адвокат ОСОБА_8 вказував, що вважає, вказане рішення таким, що винесено передчасно, з неправильним застосуванням норм процесуального права та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Звертав увагу адвокат ОСОБА_8 і на те, що слідчим суддею не було враховано положення ст. 172 КПК України щодо розгляду клопотання про арешт майна у дводенний строк, проте в порушення ст. 22 КПК України клопотання про арешт було розглянуто без виклику власника майна.

Вказував адвокат ОСОБА_8 і про те, що вважає прямим порушенням норм КПК України формальне посилання слідчого судді на постанову від 11.03.2021 року про визнання квартири речовим доказом, без зазначення в ухвалі конкретних предметних ознак речових доказів та інформації.

Зазначав адвокат ОСОБА_8 і про те, таке накладення арешту на майно становить необґрунтований тягар для власника майна.

Наголошував представник власника майна і на тому, що у даному кримінальному провадженні повідомлення про підозру не оголошувалось, обвинувальний акт не вручався, тобто відсутній статус підозрюваного, обвинуваченого, а відтак застосування положень п.п. 2,4 ч. 2 ст. 170 КПК України на думку адвоката ОСОБА_8 є неможливим.

Заслухавши суддю-доповідача, власника майна ОСОБА_7 , представника власника майна адвоката ОСОБА_8 , які просили поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, вимоги апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч.1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Так, матеріалами провадження підтверджується, що слідчим СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 до початку судового розгляду було надіслано заяву, від 15 березня 2021 року, про проведення розгляду клопотання про накладення арешту без участі власників нерухомого майна у кримінальному провадження, а відтак судовий розгляд було проведено у відсутність учасників.

Оскільки, як вбачається із клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_10 про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення зі змістом оскаржуваної ухвали слідчого судді він ознайомився тільки 03 червня 2021 року, то з огляду на встановлені обставини, а також з метою забезпечення учасникам кримінального провадження доступу до правосуддя, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 16.03.2021 року апелянту має бути поновлений.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника власника майна, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчим управлінням ГУНП в Сумській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000037 від 25.02.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що директор ТОВ «Сумитехнобудсервіс» ОСОБА_11 подав звернення до виконавчого комітету Сумської ради про необхідність визнання квартири АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною та зазначив, що квартира залишилась після смерті громадянки ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомого майна право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано за громадянином ОСОБА_13 на підставі договору купівлі продажу між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 від 30.10.2012 року зареєстровано в реєстрі за № 2617, також вказаний громадянин уклав договір купівлі-продажу зареєстровано в реєстрі за № 2617 від 30.10.2012 року із ОСОБА_14 на придбання квартири АДРЕСА_2 . Посвідчувала вказанні документи приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_15 . Данні правочини були укладенні в один день на спеціальних нотаріальних бланках, які мають однакову серію та номер (ВРТ №369367), що може свідчити про їх підробку. Відповідно до листа Державного нотаріального архіву приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_15 не посвідчувала вище вказанні правочини.

Крім того, громадянин ОСОБА_13 року надав довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального органу ОСОБА_16 від 23.07.2020 року реєстраційний номер 2094 громадянину ОСОБА_17 , по змісту якої громадянину ОСОБА_17 надано право бути представником громадянин ОСОБА_13 в усіх підприємствах, установах, організаціях тощо, тобто, зміст даної довіреності виданої громадянину ОСОБА_17 дає право на представлення інтересів ОСОБА_18 , а не на відчуження нерухомого майна, яке на праві власності належить ОСОБА_13

25.09.2020 року на підставі довіреності від 23.07.2020 року реєстраційний номер 2095(замість довіреності за реєстровим номером 2094) ОСОБА_17 від імені ОСОБА_13 уклав договір купівлі-продажу від 25.09.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_19 щодо квартиру АДРЕСА_2 .

16.11.2020 року на підставі довіреності від 23.07.2020 року реєстраційний номер 2094 ОСОБА_17 від імені ОСОБА_13 разом із засновником ТОВ «ІНВЕСТЖИТЛОФОНД» збільшили статутний капітал ТОВ шлях внесення до нього квартири АДРЕСА_1 .Крім того вказане підприємство було створено 06.11.2020 тобто за 10 днів до вказаного правочину. Даний правочин був посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального органу ОСОБА_20 ..

Постановою від 11.03.2021 року квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 було визнано речовим доказом.

12 березня 2021 року слідчий звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням про накладення арешту майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , які було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000037 від 25.02.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді вказане клопотання слідчого було задоволено та в рамках кримінального провадження № 0000037 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 .

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000037, про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до обґрунтованого висновку, що вищевказане майно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а тому необхідно накласти арешт на майно.

Колегія суддів вважає доведеним той факт, що на даному етапі досудового розслідування, наявні об`єктивні дані які підтверджують, що зокрема, квартира АДРЕСА_2 , може бути об`єктом кримінально протиправних дій чи отримана внаслідок вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч 2 ст 190 КК України.

Таким чином, з урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України та відповідною постановою органу досудового розслідування правомірно визнане речовими доказами.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги представника власника майна - адвоката ОСОБА_10 .

Колегія суддів вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна, оскільки без застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження не можливо виконати завдання кримінального провадження в частині захисту суспільства та держави від кримінальних правопорушень.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя, наклавши арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_7 , в той же час не обмежив ОСОБА_7 у праві користування даним майном, що не заперечувалося в суді апеляційної інстанції ні прокурором, ні самою ОСОБА_7 .

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Щодо тверджень апеляційної скарги представника власника майна адвоката ОСОБА_10 стосовно того, що клопотання про арешт було розглянуто без виклику власника майна, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з частинами 1 і 2 статті 172 КПК України, якщо це необхідно з метою забезпечення арешту майна, клопотання про арешт може розглядатися без виклику власника майна

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, 15 березня 2021 року слідчий СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 направив слідчому судді Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 заяву про проведення розгляду клопотання про накладення арешту без участі власників нерухомого майна у кримінальному провадженні.

Матеріалами кримінального провадження підтверджується також, що 16 березня 2021 року розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без участі власника майна (а. п. 40 44).

Колегія суддів вважає, що в даному випадку, в інтересах кримінального провадження, та з метою уникнення можливості відчуження вищезазначеної квартири до ухвалення рішення про її арешт та його внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно, у вигляді обтяження, є необхідність у розгляді такого клопотання без повідомлення учасників кримінального провадження та власника такого майна.

Таким чином, слідчим суддею не були порушені вимоги закону щодо судового розгляду клопотання слідчого про арешт майна без участі власників, а тому доводи апеляційної скарги представника власника майна в цій частині є такими, що не можуть бути взяті до уваги.

Також безпідставними є і доводи апеляційної скарги відносно того, що у даному кримінальному провадженні повідомлення про підозру не оголошувалось, обвинувальний акт не вручався, тобто відсутній статус підозрюваного, обвинуваченого, а відтак застосування положень п.п. 2,4 ч. 2 ст. 170 КПК України на думку адвоката ОСОБА_8 є неможливим.

Так, відповідно до п.3 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Оскільки, в нашому випадку, арешт майна накладається з метою збереження речових доказів - п.2 ст.173 КПК України ,тому за встановлених під час розгляду клопотання слідчого обставин, доводи апеляційної скарги, щодо відсутності оголошеної підозри є безпідставними.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 404, 405, 407, 418,419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 16.03.2021 року представнику власника майна ОСОБА_7 адвокату ОСОБА_10 поновити.

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 16.03.2021 року, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000037, а саме на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 на цю постанову без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4