КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

05 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Теребля Тячівського району Закарпатської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ст. 348, ч. 2 ст. 357 КК України,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 23 травня 2021 року, включно.
Цією ж ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 23 травня 2021 року включно, однак рішення суду в цій частині не оскражується.
У задоволенні клопотань захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, проаналізувавши доводи сторін кримінального провадження, враховуючи зміст та обсяг обвинувачення, а також конкретні обставини кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченим, зокрема ОСОБА_5 , зазначив про те, що встановлені ним обставини, дають переконливі підстави вважати існуючими наступні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити кримінальне правопорушення, які вказують на необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, зважаючи на дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , в тому числі його молодий вік, наявність постійного місця проживання, суд першої інстанції не знайшов підстав для зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, оскільки застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення настання встановлених ризиків.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року скасувати в частині продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою та постановити нову ухвалу в цій частині, якою змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала суду, є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд формально продовжив ОСОБА_5 строк тримання під вартою, не врахувавши належним чином значного зменшення ймовірних ризиків невиконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Згідно норм КПК України, взяття під варту, як зазначає у скарзі захисник, є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є обґрунтовані доказами підстави вважати, що застосування менш суворих заходів може не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що кореспондує позиції Європейського суду з прав людини.

У зв`язку з цим, захисник обвинуваченого вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що на даний час, з огляду на завершення досудового розслідування та перебування справи на розгляді суду, ризики ймовірного невиконання її підзахисним своїх обов`язків значно зменшились.

Сприйнявши позицію прокурора, яка наведена у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, на думку сторони захисту, в порушення принципів змагальності сторін та презумпції невинуватості, врахував лише «вагомість» доказів обвинувачення, та не оцінив належним чином той факт, що після вчинення події, яка була зареєстрована в ЄРДР 11.07.2019 року, ОСОБА_5 не переховувався від органів слідства, вів звичайний спосіб життя.

Більш того, апелянт посилається на те, що прокурор у своєму клопотанні вкотре продублював обвинувальний акт, та навів ті ж аргументи, які наводив і півроку тому, але не додав жодного доказу збільшення ризиків, як того вимагають ст.ст. 184, 199 КПК України.

Тому вказані ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є недоведеними та в разі застосування цілодобового домашнього арешту абсолютно нівелюються.

При цьому, захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_5 не вчиняв дії, які б свідчили, що він має намір переховуватися від слідства.

Крім того, обвинувачений, як вказує його захисник, має міцні соціальні зв`язки, батьків літнього віку, постійне місце проживання, з місця служби, а також з місця проживання характеризується позитивно, що підтверджується грамотою Тереблянської сільської ради, копію якої додано до апеляційної скарги та довідкою настоятеля Спасо-Преображенського монастиря села Теребля Закарпатської області.

У клопотанні, яке надійшло на адресу Київського апеляційного суду 02 квітня 2021 року, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 відмовилась від свого клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін та просить здійснити апеляційний розгляд без участі особи, яка подала скаргу, а тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України, апеляційний розгляд здійснювався без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали, а саме копію оскаржуваної ухвали від 25 березня 2021 року та копію клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що вказана скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на вищенаведене, посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що на даний час, у зв`язку із завершенням досудового розслідування та перебуванням справи на розгляді суду, ризики ймовірного невиконання її підзахисним своїх обов`язків значно зменшилися, а позиція прокурора, висловлена у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, яку повністю сприйняв суд, вкотре дублює обвинувальний акт та ті самі аргументи, які наводилися півроку тому, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року, оскільки суд апеляційної інстанції вважає її законною та обґрунтованою.
Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та враховуючи їх сукупність дійшов обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності втечі обвинуваченого ОСОБА_5 у разі застосування до нього більш мякого запобіжного заходу, а тому, при застосуванні до нього менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не можна буде запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, на які суд послався у своїй ухвалі.
Крім того, незважаючи на доводи захисника про те, що, при прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не були належним чином оцінені та взяті до уваги всі обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, батьків літнього віку, постійне місце проживання, позитивні характеристики з місця служби та з місця проживання, а також залишено без уваги той факт, що стороною обвинувачення не подано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_5 має намір не виконувати свої процесуальні обов`язки та переховуватися від суду,колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що характеризуючи дані про особу обвинуваченого, на які посилається сторона захисту не переважають можливих ризиків його неправомірної поведінки, а тому, на даний час, відсутні підстави для зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує відповідного ступеня втручання та обмеження прав і свобод обвинуваченого, гарантованих Конституцією України.
Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
У зв`язку з вищенаведеним, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 та 422-1, КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року, відповідно до якої суд продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 23 травня 2021 року, включно, без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 308/7178/20

Номер провадження: 11-кп/824/2325/2021

Категорія: ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ст. 348, ч. 2 ст. 357 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1