ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/133/21 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11сс/818/184/21 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : домашній арешт
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
підозрюваного - ОСОБА_7 ,
захисника підозрюваного - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 09 січня 2021 року якою задоволено частково клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 , погодженого з прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000046 від 07.01.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

08.01.2021 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором, про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України, які підтверджував наданими до клопотання доказами. Вказував на існування передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків, а саме переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_7 вчинив замах на тяжкий злочин проти життя і здоров`я, усвідомлюючи міру покарання, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінального покарання; на території м. Харкова не має стійких соціальних зв`язків, з законною дружиною спільно не проживає, не працює; знищення або спотворення будь-яку із речей чи документів які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, впливаючи на яких останній може поміняти показання у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Дзержиснького районного суду м.Харкова від 09 січня 2021 року задоволено частковоклопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час та покладено на нього обов`язки: заборони спілкуватись з свідками у даному кримінальному провадженні без присутності слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання; прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора чи органу досудового розслідування;

Не погодившись із вказаним рішенням слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що слідчим суддею при постановлені ухвали неповно та поверхово проведено розгляд клопотання слідчого, без всебічної оцінки обставин в їх сукупності, без наведення достатніх доводів про відсутність у провадженні підстав для застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилається на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України.

Вважає, що є підстави вважати, що підозрюваний зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні замаху на тяжкий злочин проти життя і здоров`я, знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, також, ОСОБА_7 , після вчинення ним кримінального правопорушення, покинув місце вчинення кримінального правопорушення, з метою ненадання своєчасної медичної допомоги потерпілим та в подальшому уникнення кримінальної відповідальності.

Посилається на те, що у зв`язку з тим, що одразу після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , знаряддя вчинення злочину, тобто ніж викинув у смітник з метою уникнення в подальшому кримінальної відповідальності, а тому існують підстави вважати, що підозрюваний зможе знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мале істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час у кримінальному провадженні призначено ряд судових експертиз.

Зазначає, що на даний час не допитано всіх свідків по кримінальному провадженню, тому є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_11 перебуваючи на волі може незаконно впливати шляхом підбурювання, вмовляння чи залякування на свідків у кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, підозрюваного та його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0000046 від 07.01.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України.

07.01.2021 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України.

Відмовляючи у задоволені клопотання слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що прокурором при розгляді клопотання не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, працює неофіційно та має двох дітей, одна я яких є малолітньою, а тому врахувавши наведені вище обставини у їх сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що запобіжних захід, передбачений ст.181 КПК України, у виді домашнього арешту у нічний час здатен запобігти ризикам, наявність яких була доведена прокурором при розгляді даного клопотання.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком слідчого судді виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно зі ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".(рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Колегія суддів вважає необґрунтованими та помилковими посилання слідчого судді щодо невірного обрання прокурором правової кваліфікації злочину, оскільки орган досудового розслідування з власної ініціативи вирішує ці питання та слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину та обрання орання органом досудового розслідування остаточної кваліфікації злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

КПК України не містить визначення терміну «обгрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Відповідно до вимог п.п.4,5 ч.1 ст.277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором. Повідомлення має містити, зокрема, такі відомості: зміст підозри, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, в повідомленні про підозру ОСОБА_7 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України, вказано зміст підозри та правову кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється останній із зазначенням статей (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України, підтверджується відомостями, які містяться у: протоколах допитів свідків; протоколі пред`явлення особи для впізнання свідку; протоколі огляду місця події.

Крім того, ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив та не заперечував, що був учасником конфлікту 06.01.2021 року та після бійки викинув ніж у смітник.

Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_7 , до вчинення кримінального правопорушення, згідно підозри.

Підозра, яка пред`явлена ОСОБА_7 , зокрема, у вчиненні тяжкого злочину об`єктивно свідчить про наявність ризику того, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування або суду. Крім того, ОСОБА_7 не надав показань у якості підозрюваного тобто не співпрацює зі слідством, і ця обставина може додатково свідчити на користь доводів прокурора, щодо обґрунтованості ризиків, які він вважає наявними.
Підозра, яка пред`явлена ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого злочину об`єктивно свідчить про наявність ризику того, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілого чи свідків, оскільки існує певна ймовірність того, що підозрюваний з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Колегія суддів бере до уваги особу підозрюваного а саме те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні двох дітей, один з яких є малолітній, 2013 року народження, проте зазначені обставини не зменшують існування ризиків, оскільки вказані обставини існували і на час вчинення протиправних дій, і не стали стримуючим фактором, який міг унеможливити дії підозрюваного пов`язані з певною моделлю поведінки, а відтак ці обставини не здатні перешкодити вчинити йому дії, передбачені ч.1 ст.177 КК України.
Виходячи з фактичних обставин справи ОСОБА_7 підозрюється у закінченому замаху на умисне вбивство, тобто зазначене свідчить про наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема життя та здоров`я громадян що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо того, що слідчий суддя прийшов до необґрунтованого висновку про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час буде сприяти запобіганню зазначеним слідчим ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих та свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими, підозрюваними у кримінальному провадженні, а саме з початку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 95, 224 КПК).

За таких обставин ризик впливу на потерпілих та свідків беззаперечно існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, а тому, враховуючи обставини кримінального правопорушення, у скоєнні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , існує ризик того, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілих та свідків.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п.35 ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає виправданим обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного є обґрунтованим та містить доведені підстави того, що відносно підозрюваного ОСОБА_7 не може бути обрано інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, а тому клопотання підлягає задоволенню.

Разом з цим, п.1 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що слідчий суддя при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, а саме той факт, що кримінальне правопорушення, згідно підозри, було вчинено із застосуванням насильства та керуючись вищенаведеними нормами закону, колегія суддів вважає за необхідне не визначати вданому випадку розмір застави на підставі п.1 ч.4 ст.183 КПК України.

Таким чином, з урахуванням положень п.2 ч.3 ст. 407 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на підставі п.1 ч.4 ст.183 КПК України, без визначення розміру застави, оскільки підозра містить за змістом відомості щодо застосування насильства при здійсненні інкримінованих ОСОБА_7 дій.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.2, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 09 січня 2021 року скасувати та постановити нову.

Задовольнити клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 , погодженого з прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 .

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 07 березня 2021 року включно без визначення застави.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді