ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2338/21 Справа № 216/4183/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня 2021 року у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001249 25 червня 2020 року та за №0000557 25 березня 2020 року, щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Кривий Ріг
Дніпропетровської області, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 до 21 вересня 2021 року включно. У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовлено.
Мотивуючи ухвалене рішення суд посилався на те, що обвинувачений хоча і проживає за місцем реєстрації, проте офіційно не працевлаштований, тобто не має постійного офіційного джерела прибутку, крім того не перебуває у зареєстрованому шлюбі та не має утриманців, а отже й не має достатньо міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, разом із цим обвинувачений раніше судимий за вчинення злочину проти власності та відносно нього направлено до суду інший обвинувальний акт, крім того, обвинувачений під час кримінального провадження ухилявся від суду, оголошувався у розшук, при цьому знаходився за межами України, що підтверджується медичною документацією, а саме знаходився в м.Москві Російської Федерації, а отже, обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час.
Свої вимоги обвинувачений обґрунтовує тим, що 21 липня 2021 року суддя безпідставно видалив його із зали судового засідання до закінчення судового розгляду. Зазначає, що він в цей день погано себе почував та не міг підводитися з лави, так як є інвалідом. Посилається на те, що судом порушено вимоги ст.ст. 28, 197 КПК України, оскільки строк тримання під вартою не може перевищувати 60 днів, а з 21 липня 2021 року до 21 вересня 2021 року 62 дні). Зазначає, що потерпіла ОСОБА_8 неодноразово зверталась з клопотанням не тримати обвинуваченого під вартою, оскільки вона не має до нього ніяких претензій. Звертає увагу на те, що в нього батьки похилого віку та малолітній син, які потребують його піклування. Стверджує, що він не має наміру переховуватися від суду.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Вказує на те, що ОСОБА_7 самостійно ініціював питання продовження строку тримання під вартою, втім суд в резолютивній частині ухвали зазначив про задоволення клопотання прокурора, однак прокурором жодного клопотання не заявлялось. Звертає увагу на те, що суддя першої інстанції, продовжуючи строк запобіжного заходу не взяв до уваги, що період часу з 21 липня 2021 року по 21 вересня 2021 року включно становить 63 дні. Зазначає, що з моменту застосування 19 червня 2020 року до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд 8 разів продовжував тримання під вартою не наводячи нових аргументів на користь такого найбільш суворого запобіжного заходу.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.
Прокурор про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином та надав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі, обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 не заперечували проти розгляду апеляційної скарги без участі прокурора, а отже, враховуючи те, що відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження №216/4183/18, 21 липня 2021 року в судовому засіданні Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в порядку ст.331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.309 КК України.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та доводи обвинуваченого і захисника щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є також обґрунтованими.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.309 КК України, які відносяться до категорії злочину середньої тяжкості та тяжкого злочину, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, під час кримінального провадження ухилявся від суду, оголошувався у розшук, а отже, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини.
Крім того, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків не має, раніше судимий за вчинення злочину проти власності та відносно нього направлено до суду інший обвинувальний акт, що вказує на наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та обвинуваченим і його захисником в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Разом з цим колегія суддів й зважає на тривалість строку застосування щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в той же час, на думку апеляційного суду, у цьому провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Водночас, враховуючи те, що на цей час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
Доводи захисника та обвинуваченого про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_7 , та встановлена наявність ризиків, визначених п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст.194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту та обвинуваченим не наведено.
Щодо посилання обвинуваченого на те, що він має батьків похилого віку та малолітнього сина, які потребують його піклування, слід зазначити, що дані обставини не можуть бути підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу, так як з урахуванням обставин інкримінованих йому кримінальних правопорушень вищезазначені доводи не свідчать про наявність у ОСОБА_7 перешкод або інших стримуючих факторів його належної процесуальної поведінки.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м?якого запобіжного заходу апеляційний суд не вбачає з огляду на вищевикладені мотиви.
Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про те, що місцевим судом в порушення вимог ст.197 КПК України перевищено строк, на який продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Згідно зі ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
З ухвали суду першої інстанції від 21 липня 2021 року вбачається, що ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 21 вересня 2021 року включно, що становить не 60, а 63 дні.
Постановляючи вказане рішення, місцевим судом залишено поза увагою, що при винесенні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії ухвали суду обраховується з моменту постановлення ухвали, а тому в даному випадку суд першої інстанції, продовживши обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання до 20 вересня 2021 року, значно відступив від приписів ч.1 ст.197 КПК України, якими визначено, що продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.
Отже, суд першої інстанції продовжив строк тримання під вартою обвинуваченому, на термін, який не передбачений ч.1 ст.197 КПК України.
За таких обставин оскаржувана ухвала не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з постановленням згідно п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України нової ухвали.

За викладених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення повного обсягу вимог апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком до 18 вересня 2021 року включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4