ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/721/21 Справа № 213/949/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
підозрюваної
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2021 року про задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Вологда, Росія, громадянка України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , одруженої, не працюючої, раніше судимої, останній раз:
-23.11.2020 Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу за ст. 15, ч. 2, 185 ч. 2, 75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2021 року клопотання слідчої СВ ВП №7 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було задоволено. Обрано підозрюваній ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту затримання підозрюваної, а саме з 19 березня 2021 року по 17 травня 2021 року включно. Одночасно для забезпечення виконання ОСОБА_7 обов`язків, визначених КПК України, визначено їй запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 45400 (сорок п`ять тисяч чотириста) гривень.
Рішення суду обґрунтовано тим, що слідчим доведено, що приймаючи до уваги обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яка маючи не зняті та не погашені у встановленому порядку судимості, будучи звільненою від відбування покарання вироком Інгулецького районного суду міста Кривого рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2020 року, тобто під час іспитового строку, знову вчинила умисне, не тяжке кримінальне правопорушення. Крім того, на даний час на розгляді у Інгулецькому районному суду м. Кривого Рогу, перебувають матеріали кримінального провадження №0000771 від 16 грудня 2020 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України. Тому, ОСОБА_7 розуміючи, що їй може загрожувати реальний термін ув`язнення, може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідка), а також ураховуючи обставини, слідчий суддя дійшов висновку про те, що необхідним і достатнім для досягнення дієвості кримінального провадження, забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, є застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2021 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 скасувати. Постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що судом повністю проігнороване абстрактне та бездоказове формулювання ризиків в клопотанні слідчого, що призвело до постановленого необ`єктивного та несправедливого рішення по справі.
Вважає, що шкода, яка нанесена саме таким запобіжним заходом правам підозрюваної та чотирьом її дітям є явно неспіврозмірною зі шкодою нанесеною діями самої підозрюваної. У підозрюваної знаходиться на утриманні четверо неповнолітніх дітей.
За таких умов підозра саме в скоєнні правопорушення є недостатнього обгрунтованою, оскільки вказана стаття передбачає виключно прямий умисел.
Поза увагою суду залишився той факт, що існує підстави ставити під сумнів обґрунтованість підозри, суд не надав оцінки відповідним обставинам.
Судом не в достатній мірі звернуто увагу на те, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки зі своїми дітьми, сама виховує дітей без допомоги чоловіка, не має можливості працювати, оскільки фактично доглядає самостійно чотирьох дітей, які постійно хворіють. Суд постановив рішення без даних про матеріальний стан ОСОБА_7 , стан здоров`я її дітей, характеристик з місця мешкання.
Акцентує увагу на тому, що підозрювана співпрацює зі слідством, питання про те, чи наносила остання удар, чи нанесла ненавмисну подряпину знаходяться здебільшого в площині її суб`єктивного сприйняття. Всі інші докази фактично зафіксовані та вилучені слідством. Потерпілий у справі є працівником правоохоронних органів, отже будь-який потенційний вплив на нього неможливий. Всі ці факти в сукупності доводять, що повністю відсутній ризики знищення чи спотворення доказів та перешкоджання провадження іншим чином

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад пять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати її у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Крім цього, у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував, що існують обґрунтовані ризики, що ОСОБА_7 знаходячись на свободі, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на свідка, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.
Посилання ж сторони захисту на недоведеність провини ОСОБА_7 у скоєнні вищезазначеного злочину, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги захисника в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Доводи апелянта про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також про неврахування судом даних про особу обвинуваченої, на думку колегії суддів, необґрунтовані, оскільки вказані факти були взяті до уваги судом в сукупності з іншими доказами по справі та їм було надано належної оцінки.
Доводи ж захисту про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги дані, характеризуючі підозрювану, які викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки суд при постановленні ухвали це врахував, однак з метою запобігти встановленим ризикам, беручи до уваги тяжкість злочину, у вчиненні якого вона підозрюється, міру покарання, яка передбачена за нього у виді позбавлення волі, судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
У своєму рішенні слідчий суддя також розглядав можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів та належним чином аргументував, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечать належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги захисника з цього приводу не заслуговують на увагу.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4