Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/230/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої особи - адвоката ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0004652 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 грудня 2020 року, яким
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Кіровограда, українець, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працює, співмешкає, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , такий, що не має судимостей;
засуджений за ч. 1 ст. 115 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі строком на

13 років.
Строк покарання ОСОБА_10 рахується з 03.08.2020 року.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 15020 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та 500000 гривень в рахунок компенсації спричиненої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.
Цим же ви роком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.
В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_10 , вчинив вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за таких обставин:
02.08.2020 року, о 21год. 30 хв., ОСОБА_10 перебував разом з ОСОБА_11 біля домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_2 , де між ними, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_10 виник умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_11 .
Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_10 , тримаючи в руках невстановлений предмет, який має колото-ріжучі властивості, наніс вказаним предметом ОСОБА_11 один удар в область грудної клітини зліва, спричинивши ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді рани грудної клітини зліва, яка продовжується в рановий канал, що проникає в плевральну порожнину з наскрізним пораненням лівої легені, перикарду та серця, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Від отриманих тілесних ушкоджень у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням лівої легені, перикарду та серця, яке ускладнилось внутрішньою кровотечею, ОСОБА_11 помер.

В апеляційній скарзі та в доповненнях до неї ОСОБА_10 просить скасувати вирок районного суду та постановити нову, ухвалу, якою направити матеріали кримінального провадження на новий розгляд. Також просить зменшити моральне відшкодування.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що розгляд кримінального провадження відносно нього відбувся упереджено. Інкримінований умисел на вбивство не відповідає його фактичним діям та необґрунтованими висновками досудового слідства.
Мотивів завдавати потерпілому умисного смертельного ушкодження він не мав.
Прийшовши до ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , він зустрів потерпілого.
Він сидів у дворі та пив пиво. Під час розпиття пива у нього з потерпілим виникла сварка виходячи з двору.
Він та ОСОБА_11 пішли на вулицю з двору будинку і в цей час він відчув удар молотком в потилицю, який йому наніс ОСОБА_11 . Після цього між ними зав`язалась боротьба, в ході якої ОСОБА_11 отримав поранення в області грудної клітини.
Звідки у ОСОБА_11 виникло це порання він не знає, будь-яких колото-ріжучих поранень ОСОБА_11 він не наносив.
Із показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які допомагали доставити потерпілого до лікарні вбачається, що він перебував у шоковому стані.
Вважає, що судом було безпідставно відхилене клопотання сторони захисту про допит свідків працівників приймального відділення 4 лікарні.
Судом не було враховано жодної пом`якшувальної обставини: позитивна характеристика, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, наявність дружини, а таж наявність неофіційного працевлаштування.
Держаний обвинувач просив 10 років, однак рішення суду першої інстанції є явно суворим.
Разом з тим, ОСОБА_10 вважає не обґрунтованим розмір морального відшкодування, оскільки у нього на утриманні є діти.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить змінити вирок районного суду та призначити його підзахисному менш суворе покарання.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що ОСОБА_10 з самого початку розслідування і потім послідовно в ході судового розгляду показував, що «ініціатором конфлікту був ОСОБА_14 , першим удари почав наносити ОСОБА_14 ».

Коли ОСОБА_12 наказав їм вийти з двору на вулицю та там з`ясовувати свої стосунки і ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виходили з двору. Пршим йшов ОСОБА_10 а за ним йшов ОСОБА_11 , в цей час ОСОБА_10 відчув удар молотком в потилицю, який йому наніс ОСОБА_11 .. Після цього між ними зав`язалась боротьба.

Проте, в руках у ОСОБА_10 не було ніяких предметів і тілесних ушкоджень ОСОБА_11 він не наносив.

Даний факт находить підтвердження в показаннях свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які як під час досудового розслідування так і в судовому засіданні говорили про те, що в руках ОСОБА_10 не було ніяких предметів і взагалі на подвір`ї не було колото-ріжучих предметів, так і висновком судово-медичної експертизи № 740 від 08.08.2020 р. відносно ОСОБА_10 яка встановлює, що на момент затримання ОСОБА_10 у нього були наявні тілесні ушкодження.

Наміру на вбивство ОСОБА_11 у нього не було, тож можна впевнено говорити, що ОСОБА_10 здійснював необхідну оборону проти протиправних посягань ОСОБА_11 .

Крім того, під час судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_10 та стороною захисту було заявлено клопотання про виклик та допит в якості свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 проте судом дане клопотання було проігноровано, та дані свідки допитані не були.

Судом не була врахована особа ОСОБА_10 , який не має судимостей, має постійне місце проживання та роботу, позитивні характеристики з місця проживання., має на утриманні малолітніх дітей, тяжко хворіє.

Вважає, що судом не враховані такі пом`якшуючі обставини, як щире розкаяння у скоєному та активна допомога розслідуванню при встановленні обставин злочину.

Крім того, повинна була бути розцінена як пом`якшуюча вину обставина і протиправна та провокуюча поведінка самого потерпілого ОСОБА_11 а також те, що після конфлікту ОСОБА_10 допомагав доставити ОСОБА_11 до лікарні.

Відсутність саме всебічного і об`єктивного розгляду обставин події зумовило призначення ОСОБА_10 занадто суворої міри покарання у вигляді 13 років позбавлення волі.

Обставини, які пом`якшують відповідальність при призначені покарання, визначені в ст. 66 КК України. Окрім обставин, які вказані в даній статті судом не було враховано таких обставин, що пом`якшують покарання - як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, позитивні характеристики з місця проживання, доставляння потерпілого до лікарні на автомобілі.

Обставини які обтяжують покарання відповідно до ст..67 КК України - відсутні.

За таких обставин, вважає, що у суду було достатньо підстав для призначення покарання, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання.

Призначене судом ОСОБА_10 покарання не відповідає його особі та є явно несправедливим через його суворість і підлягає зміні в бік пом`якшення.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , які узгодивши свою правову позицію, просили пом`якшити покарання прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скаргу обвинуваченого та захисника необхідно задовольнити частково, з таких підстав.

Суд першої інстанції також обґрунтовано визнав ОСОБА_10 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що в повному обсязі підтверджується дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та навів у вироку.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 02.08.2020 року, у вечірній час, він перебував разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в домоволодінні, яке розташоване по АДРЕСА_2 , де разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 вживав пиво у дворі даного домоволодіння.
Крім того, він перебував ще і у стані наркотичного сп`яніння, оскільки вживав наркотичні речовини.
В цей час між ним та ОСОБА_11 виник конфлікт та словесна перепалка. У зв`язку з цим ОСОБА_12 наказав йому та ОСОБА_11 вийти з двору на вулицю та там з`ясовувати свої стосунки.
Він та ОСОБА_11 пішли на вулицю з двору будинку і в цей час він відчув удар молотком в потилицю, який йому наніс ОСОБА_11 .
Після цього між ними зав`язалась боротьба, в ході якої ОСОБА_11 отримав поранення в області грудної клітини.
Звідки у ОСОБА_11 виникло це порання він не знає, будь-яких колото-ріжучих поранень ОСОБА_11 він не наносив.
Потім він та ОСОБА_12 на автомобілі останнього відвезли ОСОБА_11 в лікарню та передали в розпорядження лікарів.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в сумі 15020 гривень визнав в повному обсязі, а в частині стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, визнав частково, а саме в сумі 200000 гривень.

Допитаний під час судового розгляду в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , являється її сином. 03.08.2020 року у зв`язку зі смертю сина працівники поліції запросили її в морг для його впізнання.
З приводу обставин смерті сина їй нічого не відомо, працівники поліції повідомили їй лише, що його було вбито.

Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції пояснив, що 02.08.2020 року, в денний час, до нього в гості за місцем його проживання по АДРЕСА_2 , приїхали раніше йому знайомі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 ..
В цей час його не було вдома, а тому останніх зустрічала його дружина ОСОБА_13 . Приблизно, о 21.00 годині, коли він повернувся до дому, ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та його дружина перебували у дворі в бесідці, де вони разом спілкувались та пили пиво.
Він приєднався до них та вони разом продовжили відпочивати.
Через деякий час між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виник конфлікт. З приводу чого між ними виник конфлікт йому не відомо.
Він попросив їх вийти з двору на вулицю та там з`ясовувати свої стосунки. Коли ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вийшли з двору, то він, рухаючись позаду них, побачив, як ОСОБА_10 перебуваючи перед ОСОБА_11 змахнув рукою, після чого пролунав крик та вони впали на землю.
Чи був якийсь предмет в руках ОСОБА_10 він не бачив, оскільки було темно.
Далі він одразу підбіг до них та розтягнув їх. Після цього він побачив, що у ОСОБА_11 в районі серця наявне поранення та звідти сильно йшла кров.
Далі він, дружина та ОСОБА_10 поклали ОСОБА_11 до його автомобіля, після чого він разом з ОСОБА_10 повіз ОСОБА_11 в лікарню.
Коли їхали в автомобілі ОСОБА_10 перебував в шоковому стані та промовляв слова «що я наробив».
Крім того, пояснив що на земельній ділянці, де відбувалась бійка між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , відсутні будь-які штирі чи предмети з колото-ріжучими властивостями, які б могли утворити у ОСОБА_11 такі тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_13 суду першої інстанції пояснила, що по АДРЕСА_2 проживає разом зі своїм чоловіком ОСОБА_12 02.08.2020 року, в денний час, до них в гості за вищевказаною адресою приїхали раніше їм знайомі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Оскільки в цей час чоловіка не було вдома, то вона зустрічала вказаних хлопців. Поки чоловіка не було вдома вона разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 сиділа в бесідці на подвір`ї, де вони спілкувались та пили пиво.
Ввечері до дому приїхав чоловік та попросив її дати йому спортивні штани. У зв`язку з цим вона зайшла в будинок.
Через деякий час в будинок зайшов чоловік та повідомив їй, що між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 виникла сварка, через що він сказав останнім вийти з двору на вулицю та там з`ясовувати свої стосунки.
Потім чоловік вийшов з будинку та майже одразу повернувся назад та сказав, що за двором на вулиці між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 відбувається конфлікт з застосуванням фізичної сили. Вона разом з чоловіком вийшла на вулицю та побачила, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 лежать на землі та між ними відбувається боротьба.
Вони їх розтягнули і в цей момент вона побачила, що у ОСОБА_11 наявне поранення в області грудної клітини з якого йшла кров. Будь-яких предметів в руках ОСОБА_10 та поряд на землі вона не бачила.
Далі вони разом з ОСОБА_10 поклали ОСОБА_11 до їх автомобіля, після чого чоловік та ОСОБА_10 повезли ОСОБА_11 в лікарню, а вона залишилась вдома.
Крім того, пояснила, що на земельній ділянці, де відбувалась бійка між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , відсутні будь-які штирі чи предмети з колото-ріжучими властивостями, які б могли утворити у ОСОБА_11 такі тілесні ушкодження.

Крім даних показань свідків, вина ОСОБА_10 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме:

- рапортом від 02.08.2020 року, згідно якого 02.08.2020 року, о 21-45 годині, лікарем 4-ї міської лікарні міста Кропивницького було повідомлено про те, що до лікарні доставлений труп невідомого чоловіка 40-50 років, в якого на тілі є тілесні ушкодження в області серця у вигляді ножового поранення
(а.с. 16, т. 1);
- протоколом огляду місця події від 02.08.2020 року з фототаблицею до нього, під час якого в медичному кабінеті діагностики на першому поверсі КНП «Міська лікарня швидкої медичної допомоги міської ради м. Кропивницького» по вулиці Короленка, 56 в місті Кропивницькому було оглянуто труп ОСОБА_11 , при цьому виявлено і вилучено чоловічі плавки та спортивні брюки, в які був одягнений ОСОБА_11 , а у вказаних брюках виявлено та вилучено запальничку «Cricket», мобільний телефон «FLY» та паперовий згорток з речовиною рослинного походження зеленого кольору
(а.с. 17-23 т.1);
- протоколом огляду предметів від 04.08.2020 року, під час якого було оглянуто паперові конверти білого кольору, в яких знаходились чоловічі плавки, спортивні брюки, запальничка «Cricket», мобільний телефон «FLY» та паперовий згорток з речовиною рослинного походження зеленого кольору, які були виявлені та вилучені під час проведення 02.08.2020 року огляду місця події в медичному кабінеті діагностики на першому поверсі КНП «Міська лікарня швидкої медичної допомоги міської ради м. Кропивницького» по вулиці Короленка, 56 в місті Кропивницькому
(а.с. 24, т. 1);
- протоколом огляду місця події від 03.08.2020 року з фототаблицею до нього, під час якого було оглянуто територію перед воротами домоволодіння АДРЕСА_2 , де виявлено та вилучено сліди речовини бурого кольору і не зафіксовано штирів чи предметів з колото-ріжучими властивостями, які б знаходились на даній земельній ділянці
(а.с. 26-28, т. 1);
- протоколом огляду предметів від 04.08.2020 року, під час якого було оглянуто паперовий крафт пакет коричневого кольору, в якому знаходився змив речовини бурого кольору, яку було виявлено та вилучено 03.08.2020 року в ході проведення огляду місця події, а саме території перед воротами домоволодіння АДРЕСА_2
(а.с. 29, т. 1);
- протоколом огляду місця події від 03.08.2020 року з відеозаписом до нього, під час якого було оглянуто будинок та господарські будівлі, які розташовані на території подвір`я домоволодіння, яке розташоване на АДРЕСА_2 , а також оглянуто розташований на території подвір`я автомобіль «Мазда», д/н НОМЕР_1 . В ході огляду місця події, в тому числі було виявлено та вилучено речовину бурого кольору, яка знаходилась на вищевказаному автомобілі «Мазда», д/н НОМЕР_1
(а.с. 33-37, т. 1);
- протоколами огляду предметів від 04.08.2020 року, під час яких, в тому числі було оглянуто паперові крафт пакети, в яких містилися змиви речовини коричневого кольору, виявленої та вилученої на автомобілі «Мазда», д/н НОМЕР_1 , під час проведення 03.08.2020 року огляду місця події домоволодіння, розташованого на АДРЕСА_2
(а.с. 38-41, т. 1);
- протоколом огляду місця події від 03.08.2020 року, під час якого в кабінеті № 405 Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області було оглянуто та вилучено шорти «Adidas» сірого кольору, та футболку оранжевого кольору, в які був одягнений ОСОБА_10 . На вказаних шортах з лівого боку було виявлено сліди речовини бурого кольору
(а.с. 55, т. 1);
- протоколом огляду предметів від 04.08.2020 року, під час якого було оглянуто спеціалізований поліетиленовий пакет, в якому знаходились футболка оранжевого кольору та шорти «Adidas» сірого кольору, які були виявлені та вилучені в ході проведення 03.08.2020 року огляду місця події
(а.с. 56, т. 1);
- протоколом пред`явлення трупа для впізнання від 03.08.2020 року, під час якого ОСОБА_7 , оглянувши труп, впізнала свого сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с. 61-62, т. 1);
- протоколом отримання експериментальних зразків для дослідження від 03.08.2020 року, в ході якого у ОСОБА_10 були відібрані зразки піднігтьових пластин з обох рук та зроблені змиви з обох рук та з лівої ноги
(а.с. 98, т. 1);
- протоколом огляду предметів від 04.08.2020 року, під час якого було оглянуто паперові конверти білого кольору, в яких знаходились зразки піднігтьових пластин з обох рук ОСОБА_10 та змиви з його лівої ноги та рук
(а.с. 99, т. 1);
- протоколом отримання зразків для проведення експертизи від 12.08.2020 року, в ході якого у ОСОБА_10 були відібрані зразки його крові
(а.с. 102, т. 1);
- копією лікарського свідоцтва про смерть № 866 від 03.08.2020 року, виданого КЗ «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи», згідно якого причиною смерті ОСОБА_11 є проникаюче поранення грудної клітини з ушкодженням легені та серця
(а.с. 104, т. 1);
- висновком судово-медичної експертизи № 786 від 03.08.2020 року, якою встановлено, що ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді рани грудної клітини зліва, яка продовжується в раньовий канал, що проникає в плевральну порожнину з наскрізним пораненням лівої легені, перикарду та серця.
Вказане ушкодження утворилось від одного травматичного контакту з предметом, що має колюче-ріжучі властивості.
Смерть ОСОБА_11 настала від проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням лівої легені, перикарду та серця, яке ускладнилось внутрішньою кровотечею.
Ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
В момент спричинення проникаючого колото-різаного поранення по передній поверхні грудної клітини зліва, ОСОБА_11 був обернутий даною ділянкою до травмуючого предмета.
З даними ушкодженнями (рана грудної клітини зліва, яка продовжується в раньовий канал, що проникає в плевральну порожнину з наскрізним пораненням лівої легені, перикарду та серця) не виключається можливість здійснення ОСОБА_11 самостійних дій (переміщатись, кричати - звати на допомогу).
Будь-яких захворювань, що могли призвести до смерті, не виявлено. Слідів характерних для падіння, боротьби, самооборони також не виявлено
(а.с. 106-111, т. 1);
- висновком судово-медичної експертизи № 129 від 07.08.2020 року, згідно якого на ділянці шкіри передньої поверхні грудної клітки зліва ОСОБА_11 виявлено ушкодження у вигляді колото-різаної рани.
Її утворення характерне для одноразової травмувальної дії плоского одногострого колюче-ріжучого предмета з найбільшою шириною зануреної частини клинка приблизно 18-19 мм, з обухом П-подібної форми, помірної товщини, з добре вираженими ребрами та з дещо затупленим лезом. У момент спричинення ушкодження клинок був орієнтований майже вертикально, обухом вверх, лезом вниз, та занурювався під кутом до поверхні шкіри - гострий кут з боку правої щоки клинка. Додатковий розріз утворився внаслідок додаткового впливу на лезової частину клинка з деякою зміною орієнтації його площині в рані
(а.с. 114-119, т. 1);
- висновком судово-медичної експертизи № 740 від 08.08.2020 року, згідно якого у ОСОБА_10 були наявні тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці носа, яке утворилось за 2-3 доби до моменту огляду експертом, садна лівої завушної ділянки (розміром 1х0,2 см вкрите підсохлою кірочкою), садна по передній поверхні лівого колінного суглобу, правій гомілці, лівого плеча, що могли утвориться при падінні з положення стоячи на площину.
(а.с. 121, т. 1).
- висновком судово-медичної експертизи № 557 від 12.08.2020 року, згідно якого кров ОСОБА_10 належить до групи Ав за ізосерологічною системою АВ0
(а.с. 125-126, т. 1);
- висновком судово-медичної експертизи № 523 від 03.08.2020 року, згідно якого кров ОСОБА_11 належить до групи АВо за ізосерологічною системою АВ0
(а.с. 130-131, т. 1);
- висновком судово-медичної експертизи № 548 від 26.08.2020 року, згідно якого на спортивних штанах ОСОБА_11 знайдено сліди крові людини, яка може належати останньому, і не виключається домішка в ній крові ОСОБА_10
(а.с. 135-137, т. 1);
- висновком судово-медичної експертизи № 102 від 20.08.2020 року, згідно якого в змивах з лівої ноги ОСОБА_10 знайдена кров людини, походження якої від ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не виключається, враховуючи антигенну характеристику вказаних осіб
(а.с. 146-148, т. 1);
- висновком судово-медичної експертизи № 549 від 26.08.2020 року, згідно якого на футболці та шортах ОСОБА_10 знайдено сліди крові, яка може належати ОСОБА_11 та не виключається домішка в ній крові ОСОБА_10
(а.с. 157-159, т. 1);
- висновком судово-медичної експертизи № 545 від 26.08.2020 року, згідно якого в змивах речовини бурого кольору, вилученої перед воротами домоволодіння АДРЕСА_2 , знайдено сліди крові, яка може належати ОСОБА_11 та не виключається домішка в ній крові ОСОБА_10
(а.с. 6-7, т. 2);
- висновком судово-медичної експертизи № 546 від 26.08.2020 року, згідно якого в змивах речовини бурого кольору, вилученої на поверхні автомобіля «Мазда», д/н НОМЕР_1 , знайдено сліди крові, яка може належати ОСОБА_11 та не виключається домішка в ній крові ОСОБА_10
(а.с. 11-13, т. 2);
- висновком судово-психіатричної експертизи № 344 від 04.09.2020 року, згідно якого ОСОБА_10 в момент скоєння кримінального правопорушення виявляв психічні розлади і розлади поведінки внаслідок вживання наркотичних засобів та використання інших психоактивних речовин, проте вказані психічні розлади не досягають ступені душевного захворювання і недоумкуватості. У відношенні інкримінуємого йому діяння слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує.
(а.с. 119-121, т. 2).

Проаналізувавши зазначені докази та обставини вчинення злочинів, колегія суддів дійшла висновку, що вказані докази в сукупності беззаперечно вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_10 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , стосовно того, що ОСОБА_10 не наносив ОСОБА_11 колото-ріжучої рани в область серця необхідно зазначити наступне.
Як вбачається з пояснень ОСОБА_10 наданих у суді першої та апеляційної інстанції, окрім нього ніхто не наносив жодних тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 .
Вказано обставина також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , наданими у суді першої інстанції.
Разом з тим, необхідно зазначити про те, що як вбачається з показань свідка ОСОБА_13 та протоколу огляду місця події від 03.08.2020 року з фототаблицею до нього, на земельній ділянці, де відбувалась бійка між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , відсутні будь-які штирі чи предмети з колото-ріжучими властивостями, які б могли утворити у ОСОБА_11 такі тілесні ушкодження.
При цьому свідок ОСОБА_12 вказує, що бачив, як після удару ОСОБА_10 пролинув крик, та останній разом з ОСОБА_11 впали на землю, а в автомобілі ОСОБА_10 промовляв слова «що я наробив».
Враховуючи те, що окрім ОСОБА_10 ніхто не наносив жодних тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , а також на місці нанесення тілесного ушкодження відсутні будь-які штирі чи предмети з колото-ріжучими властивостями, які б могли утворити у ОСОБА_11 такі тілесні ушкодження, колегія суддів вважає, що колото-ріжуча рана ОСОБА_11 в область серця, не могла жодним чином утворитися окрім, як умисними діями ОСОБА_10 .

А тому, доводи ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , стосовно того, що ОСОБА_10 не наносив ОСОБА_11 колото-ріжучої рани в область серця задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про зміст умислу ОСОБА_10 суд виходить з сукупності всіх обставин вчиненого злочину, враховуючи засоби і знаряддя останнього, причини припинення злочинних дій, стосунки потерпілого і підсудного та їх поведінку, яка передувала злочину.

Як вбачається з матеріалів справи достовірно підтверджено факт нанесення потерпілому удару гострим предметом, хоч обвинувачений і стверджував, що не мав умислу вбивати потерпілого. Проте враховуючи знаряддя злочину, а саме гострий з значною довжиною клинка, що вказує на довжину ранового каналу та пошкодження внутрішніх органів, яким було нанесено умисно, зі значною силою удар в область життєво-важливих органів грудну клітину зліва, а також те, що навіть після нанесення удару обвинувачений не припинив бійку і очевидці змушені були їх розбороняти , колегія судді вважає, що обвинувачений виконав всі дії, які вважав необхідним для позбавлення життя потерпілого, тобто доведення злочину до кінця.

Свідчення підсудного в цій частині суд про направленість його умислу на нанесення тілесних ушкоджень з метою самооборони суд визнає такими, що не відповідають дійсності і направленні на уникнення відповідальності за скоєне та вважає ці покази такими, що не узгоджуються з іншими матеріалами справи і є способом захисту підсудного.

Сукупність усіх доказів у справі свідчить про те, що, завдаючи потерпілому удар ножем в життєво-важливий орган грудну клітину зліва ОСОБА_10 передбачав та свідомо допускав, що від його злочинних дій можуть бути настати смерть потерпілого, що повністю охоплювалась умислом підсудного.

Згідно з роз`ясненням п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 27 лютого 2003 року "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи", для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи з сукупності всіх обставин злочину, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

В даному випадку, при вирішенні питання про кваліфікацію дій засудженого суд враховує ті обставини, що підсудний застосував таке знаряддя злочину, як ніж, наніс ним потерпілому удар у живіт, який є життєво важливим органом, і заподіяв внаслідок цього останньому ті тілесні ушкодження, які зазначені у висновку судово-медичної експертизи як небезпечні для життя в момент спричинення.

За таких підстав дії підсудного вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 115 КК України.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , стосовно того, що ОСОБА_10 наявний стан необхідної оборони, необхідно зазначити наступне.
Згідно з ч. 3 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.

При цьому згідно роз`яснень, які містяться у абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону» судам слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання.

При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Крім того, колегія суддів відмічає, що особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання.

Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж.

При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо.

Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Визначення конкретного моменту, з якого особа перестала перебувати в стані необхідної оборони з огляду на закінчення злочинного посягання, має відносний характер і залежить від конкретних обставин справи, оцінка яких має включати аналіз об`єктивних і суб`єктивних аспектів поведінки як нападника, так і того, хто обороняється. При цьому важливо з`ясувати, чи могла особа, яка обороняється, з огляду на об`єктивну обстановку та поведінку нападника усвідомлювати, що посягання припинилося, тобто чи було для такої особи за даних об`єктивних обставин очевидним, що у застосуванні заходів захисту відпала необхідність. Якщо ж у ситуації, яка склалася, особа не мала можливості усвідомити факт припинення злочинного посягання, слід вважати, що вона діяла в стані необхідної оборони. Крім того, посягання вважається наявним і тоді, коли воно зупинене, однак може відновитися у будь-який момент.

При розгляді справ даної категорії необхідно також з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

При цьому згідно з ч. 3 ст. 36 КК перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту; перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК.

Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Вирішуючи питання про зміст умислу ОСОБА_10 колегія суддів виходить з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, враховуючи засоби і знаряддя останнього, причини припинення злочинних дій, стосунки потерпілого і підсудного та їх поведінку, яка передувала злочину.

Так як вбачається з пояснень свідка ОСОБА_12 з яких вбачається, що у ОСОБА_11 не було сторонніх предметів таких як молоток.
Також відповідно до протоколу огляду місця події, в ході огляду місця де було нанесено ОСОБА_11 тілесного ушкодження не виявлено сторонніх предметів таких як молоток.
Більш того, позиція обвинуваченого та його захисника стосовно здійснення першого удару молотком ОСОБА_11 в потилицюОСОБА_10 спростовується висновоком судово-медичної експертизи № 740 від 08.08.2020 року, згідно якого у ОСОБА_10 були наявні тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці носа, яке утворилось за 2-3 доби до моменту огляду експертом, садна лівої завушної ділянки (розміром 1х0,2 см вкрите підсохлою кірочкою), садна по передній поверхні лівого колінного суглобу, правій гомілці, лівого плеча, що могли утвориться при падінні з положення стоячи на площину, який не підтверджує показання обвинуваченого щодо нанесення йому ОСОБА_11 удару молотком в потилицю (т. 1 а.с. 121).
Разом з тим, необхідно зазначити про те, що як слідує з пояснень свідка
ОСОБА_12 . ОСОБА_10 перебуваючи перед ОСОБА_11 змахнув рукою, після чого пролунав крик та вони впали на землю.

А тому на думку колегії суддів ОСОБА_11 не був озброєний та не наносив першим удар молотком по голові ОСОБА_10 .

Також перевіркою матеріалів не встановлено будь-якої загрози життю, здоров`ю та майну ОСОБА_10 з боку ОСОБА_11 . Факт нанесення ОСОБА_10 тілесних пошкоджень з боку ОСОБА_11 , жодними доказами не підтверджений, як встановив експерт садна по передній поверхні лівого колінного суглобу, правій гомілці, лівого плеча, що могли утвориться при падінні з положення стоячи на площину. В той же час необхідно зазначити про те, що ОСОБА_10 мав можливість урегулювати конфлікт з ОСОБА_11 мирним шляхом.
Отже, дії потерпілого ОСОБА_11 , не несли реальної загрози ні знайомим обвинуваченого, ні самому обвинуваченому, а тому дії обвинуваченого ОСОБА_10 не можна розцінювати, як необхідну оборону або як її перевищення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що потерпілий в ході конфлікту з обвинуваченим не становив для обвинуваченого будь-якої загрози і підстав для самозахисту або необхідності відвернення посягання з боку потерпілого в нього не виникало.

При цьому, характер та локалізація завданого тілесного ушкодження потерпілому, який перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_10 усвідомлював можливість настання негативних наслідків своїх дій, у тому числі й ті, що фактично настали, тобто його умисел був спрямований на заподіяння смерті потерпілого.

А тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника кваліфікації дій ОСОБА_11 за ст. 124 КК України не має.

Доводи ОСОБА_10 про однобічність та упередженість розгляду справи судом першої інстанції не можуть бути враховані, оскільки судом першої інстанції викликались та допитувались свідки, а тож досліджувались письмові матеріали кримінального провадження.

Доводи ОСОБА_10 стосовно того, що він перебував у шоковому стані, колегією суддів не можу бити враховано та спростовуються висновком судово-психіатричної експертизи № 344 від 04.09.2020 року, згідно якого ОСОБА_10 в момент скоєння кримінального правопорушення виявляв психічні розлади і розлади поведінки внаслідок вживання наркотичних засобів та використання інших психоактивних речовин, проте вказані психічні розлади не досягають ступені душевного захворювання і недоумкуватості. У відношенні інкримінуємого йому діяння слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує.
А тому ну думку колегії суддів ОСОБА_10 в момент скоєння кримінального правопорушення усвідомлював характер свої дій та бажав настання негативних наслідків у вигляді смерті потерпілого.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку або перешкоджали чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено. Також не встановленого упередженого ставлення суду до обвинуваченого ОСОБА_10 під час розгляду справи. Тому, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого з цього приводу є безпідставною.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинуваченого та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено.

Дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинуваченого та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено, а тому відсутні підстави для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

В той же час, доводи апеляційної скарги захисника в частині невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, - колегія суддів вважає частково обґрунтованими та погоджується з ними, з таких підстав.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який являється особливо тяжким злочином, особу винного, який вважається таким, що не має судимостей, перебуває обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, характеризується посередньо.
Суд першої інстанції визнав обставини, які обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння. Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого відсутні.
Разом з тим, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що покарання ОСОБА_10 необхідно призначити ближче до максимальної межі передбаченою санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.
Так під час розгляду матеріалів кримінального провадження у суді апеляційної інстанції ОСОБА_10 попри намагання зменшити свою відповідальність за вчинене та спростувати причетність до вчиненого, намагався надати медичну допомогу та допоміг ОСОБА_11 доставити до лікарні, що слід визнати пом`якшуючу обставиною.
Крім того, пом`якшуючою обставиною слід визнати неналежний стан здоров`я обвинуваченого, який хворіє на вірусний гепатит С, а також неправомірну поведінку потерпілого, який був ініціатором конфлікту.
При цьому необхідно зазначити про те, що сторона обвинувачення наполягала на призначенні покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.
Колегія суддів, не враховує як пом`якшуючу обставину наявність двох неповнолітніх дітей, які за свідченням сторони захисту перебувають на утриманні обвинуваченого, оскільки згідно свідоцтва про народження дітей їх батьком зазначена інша особа.

При фактичних обставинах даної справи, які встановлюють ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення та ступінь його небезпечності для суспільства, особи обвинуваченого, який висловив щирий жаль з приводу заподіяних наслідків та попросив вибачення у потерпілої, а також наявність обтяжуючої обставини, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 13 років - є занадто суворим, та вважає можливим пом`якшити призначене покарання, що буде достатнім для його виправлення, перевиховання, а також попередження вчинення ним, а так само іншими особами аналогічних кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 колегія суддів виходить із вимог ст. 65 КК України, щодо ступеня тяжкості вчинених злочинів, особи обвинуваченого, п.п.8,9,20 Постанови Пленуму ВСУ від 26.12.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання".
ОСОБА_10 вчинив злочин який відносяться до категорії особливо тяжких, від якого наслати тяжкі наслідки, такий, що не має судимості, не працює, перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, по місцю проживання характеризується посередньо.
Обставин , що обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння.
Обставинами що пом`якшує покарання колегія суддів визнає намагання надати медичну допомогу ОСОБА_11 тадоставляння його до лікарні, з метою усунення і запобігання негативних тяжких наслідків для здоров`я та життя потерпілого, неналежний стан здоров`я обвинуваченого, який хворіє на вірусний гепатит С, а також неправомірна поведінка потерпілого, яка передувала злочину, оскільки останній був ініціатором конфлікту.

За таких підстав доводи захисника знайшли стосовно призначення занадто суворого покарання знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілою ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_10 заявлено цивільний позов про відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди в сумі 500000 гривень.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, вимоги ст. ст. 1167, 1168 ЦК України та вимог п. 3 п. 5, п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4, якою передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи цивільний позов у кримінальному провадженні, суд першої інстанції з урахуванням вимог розумності, виваженості, справедливості, достатності та співмірності, врахувавши часткове визнання обвинуваченими позовних вимог на суму 200000 грн., доведеність обставин, а саме, що внаслідок загибелі близької людини потерпіла зазнала та продовжує зазнавати душевних страждань. Непоправність вказаного становища та втрата єдиного нащадка, годувальника та опори людини похилого (пенсійного) віку, безумовно призводить до нервових переживань, дискомфорту, невпевненості та стривоженості за своє майбутнє. Зазначене вище безумовно негативно впливає на психічний стан здоров`я потерпілої та примушує його докладати додаткових зусиль для організації свого життя, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги потерпілої стягнувши на її користь з обвинуваченого ОСОБА_10 в рахунок відшкодування заподіяної йому кримінальним правопорушенням моральної шкоди кошти в сумі 500000 ( двісті тисяч ) гривень.

Також, суд належним чином врахував те, що потерпілій дійсно спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях та стражданнях у зв`язку зі смертю її сина.
За наведених обставин, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги, що потерпіла є людиною похилого (пенсійного віку) не працює, отримує незначний розмір пенсії, колегія суддів вважає, що заявлена в цивільному позові сума відшкодування моральної шкоди є не завищеною та відповідає реальному обсягу страждань та незручностей, а тому розмір відшкодування спричиненої злочином моральної шкоди 500000 гривень є обґрунтованим.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив докази в врахував моральні страждання, які спричинені потерпілій внаслідок вчиненого злочину, а тому колегія судів не вбачає підстав для зменшення позову
На переконання колегії суддів, під час вирішення цивільного позову потерпілого у кримінальному провадженні, суд першої інстанції дотримався вказаних вище вимог закону, а отже рішення в цій частині є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 про те що він знаходячись у місцях позбавлення волі не може відшкодовувати потерпілому кошти у рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди не можуть бути законною підставою для зміни судового рішення в цій частині.

З огляду на викладене колегія судді приходить до висновку про те, що апеляційна скаргу обвинуваченого та його захисника необхідно задовольнити частково, а вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 грудня 2020 рокустосовно ОСОБА_10 - необхідно змінити у частині призначення покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 376, 405, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , - задовольнити частково.
Вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 115 КК України змінити у частині призначення покарання.

Вважати засудженим ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 (одинадцять) років.
В решті вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 115 КК України - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_10 - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4