КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000360 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2020 року, яким
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Дусти, Кургантюбинської обл., Республіки Таджикістан, громадянин України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
представника потерпілого ОСОБА_9
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим в тому, що 14 лютого 2020 року близько 22.30 год. між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , які знаходилися біля будинку АДРЕСА_3 , виник словесний конфлікт на ґрунті ревнощів. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний намір на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. З метою реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_5 повернувся до місця свого проживання: по АДРЕСА_2 , де взяв належну йому гладкоствольну мисливську рушницю марки «Target Oscar» 12-го калібру серійний номер виробника № НОМЕР_1 ,заряджену одним мисливським набоєм, після чого вирушив до ОСОБА_8 . У подальшому, близько 23.10 год. ОСОБА_5 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , зустрів ОСОБА_8 , з яким продовжив з`ясовувати стосунки та, не припиняючи реалізацію свого злочинного наміру, здійснив один постріл з гладкоствольної мисливської рушниці в бік потерпілого, спричинивши йому тілесне ушкодження у вигляді вогнепального перелому зі зміщенням уламків середньої третини великогомілкової кістки лівої гомілки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Початок строку покарання обчислюється з моменту затримання ОСОБА_5 після приведення вироку до виконання.
Цим же вироком вирішено питання цивільного позову, речових доказів та судових витрат.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вироку суду змінити, визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, надавши йому іспитовий строк.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник посилається на те, що судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений свою провину визнав, щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, самостійно звернувся до правоохоронних органів із заявою про видачу зброї та дозволу на неї і стріляної гільзи, і ці обставини суд визнав, як такі, що пом`якшують покарання.
Окрім того, як зазначає апелянт, судом, також встановлено, що конфлікт між обвинуваченим та потерпілим існував близько року внаслідок провокативних дій самого потерпілого, який постійно принижував гідність обвинуваченого, про що і обвинувачений, і свідок ОСОБА_10 показували суду, однак, суд ці обставини залишив поза увагою. Таким чином, на думку захисника, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного приниженням його честі і гідності за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого, що є також обставинами, які пом`якшують покарання відповідно до положень статті 66 Кримінального кодексу України.
Як вказує апелянт, суд, призначаючи покарання ОСОБА_5 , виходив з того, що вчинений обвинуваченим злочин, у відповідності до статті 12 Кримінального кодексу України є злочином середньої гожості, раніше обвинувачений до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується за місцем проживання посередньо, спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує, із сусідами підтримує добросусідські відносини, не перебуває на обліках у лікаря психіатра та нарколога, однак, не врахував тієї обставини, що обвинувачений має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.
Захисник вважає, що за таких обставин суд мав можливість застосувати до ОСОБА_5 статтю 75 КК України, однак, не застосував її, зазначивши у вироку, що, враховуючи тяжкість злочину, дані про особу винного та усі обставини цієї справи, вважає, що правові підстави для застосування статті 75 Кримінального кодексу України і звільнення обвинуваченого від реального відбування покарання з випробуванням, - відсутні. При цьому суд не обґрунтував рішення, чому виправленням обвинуваченого можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства.
За таких обставин, як зазначає захисник, вирок підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали вимоги апеляційної скарги, потерпілого, представника потерпілого та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та розглянувши провадження в її межах, колегія суддів доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку в їх сукупності, які докладно викладені у вироку, та не оспорюються стороною захисту в апеляційній скарзі.

За обставин, встановлених судом, кваліфікацій дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, є правильною і жодним з учасників апеляційного розгляду не оспорююється.

Доводи захисника про те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного приниженням його честі і гідності за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого, на думку колегії суддів, є непереконливими.
Відповідно до обставин справи встановлено, що конфлікт між потерпілим та обвинуваченим розпочався близько 22.30 год. Після чого обвинувачений повернувся до місця свого проживання за рушницею, з якою вирушив до ОСОБА_8 , де близько 23.10 год. здійснив постріл в останнього, тобто, між конфліктом і вчиненням дій, направлених на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, пройшов певний період часу ( більше 30 хв.). Зазначені обставини свідчать про те, що обвинувачений, маючи достатню кількість часу, обдумано та сплановано вчини умисне кримінальне правопорушення, що свідчить про відсутність у нього стану сильного душевного хвилювання.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі , яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував, що вчинений обвинуваченим злочин у відповідності до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується за місцем проживання з посередньої сторони, спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує, з сусідами підтримує добросусідські відносини, не перебуває на обліках у лікаря-нарколога та лікаря психіатра, офіційно не працевлаштований, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
При цьому суд першої інстанції врахував, про що зазначив й в оскаржуваному вироку, що умисними протиправними діями з боку обвинуваченого із застосуванням зброї потерпілому заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості, тоді як відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей, а тому, з огляду на обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, зважаючи на думку потерпілого, який просив суд призначити найсуворіше покарання, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів буде покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

Всупереч доводів апеляційної скарги, суд вказав про те, що загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Врахувавши тяжкість злочину, дані про особу винного та усі обставини цієї справи, суд дійшов висновку, що правові підстави для застосування ст. 75 КК України і звільнення обвинуваченого від реального відбування покарання з випробуванням відсутні, і з таким висновком погоджується колегія суддів.

Окрім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд не врахував наявність на утриманні обвинуваченого малолітньої доньки, оскільки такі відомості ні стороною захисту, ні стороною обвинувачення суду першої інстанції надані не були. При цьому, на переконання колегії суддів, наявність на утриманні обвинуваченого малолітньої доньки жодним чином не спростовує висновок суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.
З огляду на встановлені під час розгляду справи в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів доходить висновку, що з урахуванням обставин справи, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 2 років обмеження волі, не є несправедливим для обвинуваченого, та у повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України.
При перевірці законності вироку суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи та надана належна оцінка зібраним доказам, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права.
З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку суду, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2020 року щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 122 КК України залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2