Справа № 478/586/21 Провадження № 1-кп/478/64/2021
В и р о к
І м е н е м У к р а ї н и
26 липня 2021 року. Казанківський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч. 2 ст. 185 КК України,
ОСОБА_4 , вчинив пособницькі дії до таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, за наступних обставин.
18 грудня 2015 року у вечірній час, ОСОБА_4 знаходячись на території домоволодіння свого знайомого ОСОБА_5 , під час вживання алкогольних напоїв, погодився на пропозицію останнього сприяти вчиненню крадіжки зерна у громадянки ОСОБА_6 .
З цією метою, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 домовились про те, ОСОБА_5 візьме мішки для вчинення крадіжки зерна, а ОСОБА_4 візьме велосипед, для забезпечення перевезення викраденого зерна з місця вчинення крадіжки.
Реалізуючи свій злочинний умисел, близько 01 год. 00 хв. 19 грудня 2015 року ОСОБА_4 пішов додому для того, аби взяти велосипед, а ОСОБА_5 взяв три порожніх мішки білого кольору та дві мотузки до них, пішов до домоволодіння ОСОБА_6 , яка мешкає по АДРЕСА_2 , таємно проник до її домоволодіння, де на господарському дворі, з дерев`яного ящику, викрав 150 кг. пшениці, вартістю 507,00 грн.
Після цього, ОСОБА_5 виніс мішки з викраденою пшеницею на вулицю, де його чекав ОСОБА_4 з велосипедом, на який вони поклали мішки з викраденою пшеницею та покотили велосипед від місця вчинення кримінального правопорушення.
Позиція сторони обвинувачення.
Прокурор звернула увагу, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення знайшли своє підтвердження в повному обсязі, дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого повністю підтверджена його показами та дослідженими доказами. Зазначила, що відносно обвинуваченого доцільно обрати покарання в межах санкції статі 185 Кримінального кодексу України, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а сааме: у виді обмеження волі на строк до 1 року, на підставі ст. 75 КК України призначивши обвинуваченому 1 рік іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Позиція обвинуваченого.
В ході судового слідства ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, повідомив суд про своє каяття та просив його суворо не карати. Суду пояснив, що 18 грудня 2015 року він знаходився в гостях у свого знайомового, де перебував ОСОБА_5 . Вони вживали алкогольні напої. Під час застілля ОСОБА_5 запитав, чи є у нього велосипед та попросив допомоги у перевезенні зерна пшениці. На пропозицію допомогти він погодився та пішов додому, де взяв велосипед. Після цього він приїхав в обумовлене із ОСОБА_5 місце, яке знаходилось не далеко від домоволодіння ОСОБА_6 та чекав там на ОСОБА_5 .
Потім ОСОБА_5 з іншим чоловіком принісли три мішки пшениці, він їх поклав на велосипед та відкотив його до себе в домоволодіння. Наступного дня вони зустрілись із ОСОБА_5 та вони разом повезли зерно до жителя села, якому в подальшому продали зерно.
Потерпіла ОСОБА_6 в судові засідання не з`являлась, проте подала суду заяву від 30.06.2021 року, якою повідомила суд, що хворіє та просила проводити судовий розгляд кримінального провадження без її участі. За наведених обставин та враховуючи, що потерпіла є особою похилого віку, суд за погодженням із сторонами кримінального провадження дійшов висновку щодо можливості судового розгляду без участі потерпілої.
Незважаючи на визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї провини, на підтвердження встановлених судом обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення свідчать також докази, дослідженні під час судового розгляду та оцінені судом у порядку ст. 94 КПК України.
Судом під час судового засідання були безпосередньо досліджені письмові матеріали кримінального провадження, щодо достовірності та допустимості наданих стороною обвинувачення доказів, з боку обвинуваченого ніяких зауважень щодо наданих документів, заявлено не було.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: вчиння пособницьких дій до таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, що доводиться поза розумним сумнівом наступними дослідженими судом в ході судового розгляду письмовими доказами, а саме:
- копією протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.12.2015 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_6 повідомила орган поліції про те, що в період з 16.12.2015 року по 18.12.2015 року невідома особа викрала зерно з території господарської будівлі її домоволодіння;
- рапортами від 05.06.2016 року про, те, що в результаті досудового розслідування кримінального правопорушення, за фактом вчинення підозрюваним ОСОБА_5 крадіжки чужого майна, було встановлено ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_4 ;
- копією протоколу огляду місця події від 21.12.2015 року, яким було оглянуто територію домоволодіння потерпілої ОСОБА_6 , яким було встановлено місце знаходження ящику із зерном, який заповнений частково;
- копією проведення слідчого експерименту із підозрюваним ОСОБА_5 , який показав на території домоволодіння потерпілої ОСОБА_6 , яким чином вчинив крадіжку зерна спільно із ОСОБА_4 ;
- вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 01.06.2016 року та ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 28.11.2016 року, яким ОСОБА_5 було засуджено за ч.ч. 2,3 ст. 185 КК України за вчинені спільно із ОСОБА_4 злочини проти власності потерпілої ОСОБА_6 .
Вартість викраденого підтверджується висновком судово почеркознавчої експертизи від 19.03.2021 року № 1018, згідно якого ринкова вартість 1 кг. пшениці 6 класу станом на 19.12.2015 року складала 3,38 грн.
Зазначені докази є належними, оскільки у своїй сукупності прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України, та є допустимими, оскільки отримані у порядку, встановленому КПК України.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні письмовими доказами, які узгоджується із висунутим обвинуваченням.
Відповідно до ст.94 КПК України, аналізуючи досліджені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх матеріалів кримінального провадження, керуючись законом, приходить до переконання, що зазначені докази є належними, допустимими, достовірними, перебувають між собою у взаємозв`язку, доповнюють один одного, не суперечать між собою, тобто подія кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченого повністю доведена, противоправні дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він при вищезазначених і досліджених судом обставинах вчинив пособницькі дії до таємного викрадення чужого майна (крадіжки), за попередньою змовою групою осіб.
Правова оцінка та мотиви суду
Суд, ухвалюючи по справі рішення, керується нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав для його ухвалення.
Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний суворо додержуватись закріпленого у ст. 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
При ухваленні вироку відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.XI.1950), яка згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43).
Також суд при постановленні вироку приймає до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» п.86).
Відповідно до ч.1 ст.2 КК України підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
Згідно з положеннями ч.ч.1,3 ст.3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить кримінальний кодекс, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки КК України.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального правопорушення, які підтверджують обставини, встановлені судом.
Обвинувачений ОСОБА_4 обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України не оспорює, вважає, що вони встановлені в повному обсязі, в суді свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнає, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.
Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акта підтверджено факт вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України, як вчинення пособницьких дій до таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
Згідно з ч.2 ст.50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.
Призначаючи покарання відносно обвинуваченого, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, оскільки вчинене ОСОБА_4 правопорушення, відповідно до ч.4 ст.12 КК України є злочином.
До обставин, які обтяжують покарання суд відносить щире каяття та сприяння розкриттю злочину з боку обвинуваченого ОСОБА_4 .
Суд виключає посилання сторони обвинувачення на наявність такої обставини, яка обтяжує покарання як рецидив злочину, оскільки перед судом не доведено факту наявності у обвинуваченого ОСОБА_4 інших судимостей за умисні злочини.
Інших обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.
Суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, будучи працездатним офіційно не працює, скарг від жителів села не має, вважається таким, що не має судимостей.
Згідно з досудовою доповіддю, обвинувачений ОСОБА_4 має високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства.
Шкода заподіяна кримінальним правопорушенням складає 507,00 грн.
Таким чином, суд призначає покарання обвинуваченому ОСОБА_4 в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, у виді обмеження волі строком один рік.
Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, думки прокурора, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання в порядку ст. 75 КК України з випробуванням встановивши іспитовий строк в один рік з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Речові докази відсутні.
Процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.
Запобіжні заходи не обирались.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 368- 370, 373, 374 КПК України, суд,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч. 2 ст. 185 КК України.
Призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за ч.5 ст.27, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.
Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, якщо він протягом цього терміну не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до п.п.1,2 ч.1, п. 2,3 ч. 3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).
Початок іспитового строку відраховувати з дня ухвалення вироку суду.
Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи засудженого.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Казанківського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_1