Єдиний унікальний номер судової справи 201/1344/21
Номер провадження 1-кс/201/438/2021
УХВАЛА
Іменем України
25 лютого 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000174, внесеного до ЄРДР 17.01.2017 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 подано вищевказане клопотання, в якому зазначила наступне.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 10 квітня 2017 року було задоволено клопотання слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 (далі - слідчий) про арешт майна від 10 квітня 2017 року за кримінальним провадженням № 0000174 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України - заборону будь-яким суб`єктам, що здійснюють реєстраційну діяльність, вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо 2 кімнатної квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язано Відділ реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про цю ухвалу щодо заборони реєстраційних дій щодо квартири.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла від ОСОБА_3 про вчинення шахрайських дій службовими особами ТОВ «Кей Колект», що шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , заволоділи квартирою.

Як вбачається із ухвали, заборона будь-яким суб`єктам, що здійснюють реєстраційну діяльність, вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо 2 кімнатної квартири АДРЕСА_1 , накладалася з метою запобігання незаконного присвоєння та відчуження майна.

Так, ОСОБА_3 , для захисту своїх порушених прав звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КЕЙ-КОЛЕКТ" (ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про скасування рішення державного реєстратора, справа № 201/1940/19.

Позов обґрунтовано тим, що дії відповідача щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 було здійснено без жодних повідомлень про намір здійснити перехід права власності на предмет іпотеки, реєстрація права власності відбулась за п`ять днів до прийняття рішення про реєстрацію права власності, реєстрація права власності у порушення мораторію.

Посилаючись на порушення законодавства України, позивач просила скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , індексний номер: 28759271 від 16.03.2016 12:19:43.

04 березня 2020 року у справі № 201/1940/19 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було винесено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про скасування рішення державного реєстратора задоволено: скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , індексний номер 28759271 від 16 березня 2016 року та запис про проведену державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» №13711356 від 11 березня 2016 року щодо об`єкта нерухомого майна квартири: загальна площа (кв.м): 40,5, житлова площа (кв.м): 25,4, за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказане рішення набрало законної сили 07.08.2020 року.

Отже, наразі незаконне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та незаконний запис про проведену державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_3 , скасовано рішенням суду, що набрало законної сили.

Тому ОСОБА_3 просила слідчого суддю винести ухвалу, якою скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2017 року по справі №201/5240/17, якою заборонено будь-яким суб`єктам, що здійснюють реєстраційну діяльність, визначеним ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 надала заяву, в якій клопотання просила задовольнити та розглянути без її участі.

Слідчий подав заяву в якій просив розглянути клопотання без його участі та рішення прийняти на законних підставах, на розсуд суду.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, та додані до нього документи, приходить до наступного висновку.
В провадженні Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000174 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, розпочате за заявою ОСОБА_3 про вчинення невстановленими особами шахрайських дій стосовно її нерухомого майна.

Постановою слідчого від 06.11.2020 року квартира АДРЕСА_4 визнана речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001857.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 10 квітня 2017 року було задоволено клопотання слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 (далі - слідчий) про арешт майна від 10 квітня 2017 року за кримінальним провадженням № 0000174 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України - заборону будь-яким суб`єктам, що здійснюють реєстраційну діяльність, вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо 2 кімнатної квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язано Відділ реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про цю ухвалу щодо заборони реєстраційних дій щодо квартири.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла від ОСОБА_3 про вчинення шахрайських дій службовими особами ТОВ «Кей Колект», що шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , заволоділи квартирою.

Як вбачається із ухвали, заборона будь-яким суб`єктам, що здійснюють реєстраційну діяльність, вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо 2 кімнатної квартири АДРЕСА_1 , накладалася з метою запобігання незаконного присвоєння та відчуження майна.

Так, ОСОБА_3 , для захисту своїх порушених прав звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КЕЙ-КОЛЕКТ" (ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про скасування рішення державного реєстратора, справа № 201/1940/19.

Позов обґрунтовано тим, що дії відповідача щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 було здійснено без жодних повідомлень про намір здійснити перехід права власності на предмет іпотеки, реєстрація права власності відбулась за п`ять днів до прийняття рішення про реєстрацію права власності, реєстрація права власності у порушення мораторію.

Посилаючись на порушення законодавства України, позивач просила скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , індексний номер: 28759271 від 16.03.2016 12:19:43.

04 березня 2020 року у справі № 201/1940/19 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було винесено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про скасування рішення державного реєстратора задоволено: скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , індексний номер 28759271 від 16 березня 2016 року та запис про проведену державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» №13711356 від 11 березня 2016 року щодо об`єкта нерухомого майна квартири: загальна площа (кв.м): 40,5, житлова площа (кв.м): 25,4, за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказане рішення набрало законної сили 07.08.2020 року.

Отже, наразі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про проведену державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_3 , судом скасовано.

Згідно даних, наявних в матеріалах досудового розслідування, власником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 є ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Потерпіла ОСОБА_3 має намір звернутись до реєстратора про внесення відомостей (відновити ланцюг реєстраційних дій), передбачених ст. 12 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», щодо належного їй майна (об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номер об`єкта нерухомого майна №01), внесення яких не спричинить настання будь-яких негативних наслідків, зокрема, привести до неправомірного вибуття нерухомого майна з власності, що в свою чергу відповідає меті застосування забезпечення кримінального провадження, а саме збереження речового доказу.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 98 КПК України розкриває поняття речових доказів. Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 214 КПК України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів указаного у ст. 170 КПК України.

Відповідно до цієї норми така заборона стосується підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру. Крім того, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Однак, як видно з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_3 не є підозрюваною, обвинуваченою у цьому кримінальному провадженні.

Пунктом 13 листа ВССУ від 05.04.2013р. № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» роз`яснено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК. Слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: визнання доводів особи, яка не була присутня при прийнятті рішення про накладення грошового стягнення, щодо безпідставності застосування такого заходу обґрунтованими. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення оскарженню не підлягає; надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність - належних підстав для арешту майна; - доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; - встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності; - відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; - чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008р., де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Отже, в судовому засіданні встановлено, що арешт був накладений слідчим суддею на квартиру потерпілої ОСОБА_3 як на майно, що було предметом вчинення злочину, за клопотанням і в інтересах потерпілої ОСОБА_3 . Потерпіла має намір звернутись до реєстратора про внесення відомостей (відновити ланцюг реєстраційних дій), передбачених ст. 12 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», щодо належного їй майна), внесення яких не спричинить настання будь-яких негативних наслідків, зокрема, привести до неправомірного вибуття нерухомого майна з власності, що в свою чергу відповідає меті застосування забезпечення кримінального провадження, а саме збереження речового доказу.

Так, потерпіла ОСОБА_3 просить суд скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2017 року по справі №201/5240/17, якою заборонено будь-яким суб`єктам, що здійснюють реєстраційну діяльність, визначеним ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_2 .

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння власником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна в частині.

При цьому слідчий суддя вважає, що на даний час право власності ОСОБА_3 залишається захищено рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2020 року у справі № 201/1940/19, за яким винесено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про скасування рішення державного реєстратора задоволено: скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , індексний номер 28759271 від 16 березня 2016 року та запис про проведену державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» №13711356 від 11 березня 2016 року щодо об`єкта нерухомого майна квартири: загальна площа (кв.м): 40,5, житлова площа (кв.м): 25,4, за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного, клопотання про скасування арешту майна слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 174, 309, 376, 532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000174, внесеного до ЄРДР 17.01.2017 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2017 року по справі №201/5240/17, якою заборонено будь-яким суб`єктам, що здійснюють реєстраційну діяльність, вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1