ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1422/15-к Номер провадження 11-кп/814/6/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого, судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурорів ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження № 0001543 від 24.05.2014, за апеляційними скаргами прокурора прокуратури м. Кременчука, захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.07.2015 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Пузикове Глобинського району Полтавської області, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого охоронцем на ТОВ «Агрофірма Пузиківська», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК країни до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, та періодично з`являтися у ці органи для реєстрації.

Цивільний позов старшого прокурора прокуратури м. Кременчука ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про стягнення коштів витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 21165 грн. 12 коп. задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави в особі фінансового управління Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради в місцевий бюджет м. Кременчука кошти витраченні на стаціонарне лікування потерпілої від злочину в сумі 21165 грн. 12 коп.

Відповідно до ст. 100 КПК України по справі вирішено долю речових доказів.

За вироком суду, 24.05.2014 приблизно о 09 годині 30 хвилин, в світлий час доби, по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини просп. 50 років Жовтня м. Кременчука, проїзна частина якої має по дві смуги руху в кожному напрямку, зі сторони перехрестя просп. 50 років Жовтня та вул. Радянської Армії в напрямку перехрестя проспектів 50 років Жовтня Полтавський шлях, по крайній лівій смузі руху, рухався автомобіль «ВАЗ» моделі «2101» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_8 . В цей же час позаду нього в попутному напрямку рухався мотоцикл марки «BMW» моделі «F800R» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який в районі перехрестя просп. 50 років Жовтня та вул. А.Ковальова, перетнувши подвійну суцільну смугу горизонтальної дорожньої розмітки, виконав маневр перестроювання на крайню ліву зустріну смугу руху. В свою чергу водій ОСОБА_8 , з метою заїзду до прилягаючої території будинку № 4, який розташований по просп. 50 років Жовтня, в районі переривчатої подвійної смуги горизонтальної дорожньої розмітки, зупинився в крайньому лівому положенні в межах смуги руху по якій рухався до цього.

В подальшому водій ОСОБА_8 не переконався в безпечності маневру, розпочав виконувати маневр повороту ліворуч, який полягав у перетині двох суцільних смуг руху, при цьому виїхав на крайню ліву зустрічну смугу руху, по якій в цей момент рухався водій ОСОБА_11 , чим створив небезпеку для руху останнього та допустив з ним зіткнення лівою боковою частиною автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2101» з передньою частиною мотоцикла марки «BMW» моделі «F800R» тим самим порушив вимоги п. 10.1 «Правил дорожнього руху України», де вказано, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_11 згідно з висновком судово-медичної експертизи №813 від 26.07.2014 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітини, перелому 2-9 ребра справа, правобічного гемопневмоторакса, розриву правого ключично-акроміального зчленування, перелому правої лопатки, посттравматичного невриту плечового нерва справа, відкритого перелому правої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням фрагментів, перелому шиловидного відростку правої ліктьової кістки, відриву короткої ніжки двохглавого м`язу лівого плеча, відкритого багатоуламкового перелому обох кісток правої гомілки зі зміщенням фрагментів; здавлення судинно-нервового пучка ділянки нижньої середньої третини правої гомілки; рваної рани правої гомілки, перелому п`яткової кістки, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Згідно з висновком автотехнічної експертизи №423 від 18.11.2014 в умовах даної пригоди водій автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2101» ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути зіткнення з мотоциклом марки «BMW» моделі «F800R» шляхом виконання вимог п. 10.1 «Правил дорожнього руху України», для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2101» ОСОБА_8 вбачаються невідповідності з вимогами п. 10.1 «Правил дорожнього руху України», які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Не оспорюючи фактичні обставини провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурор в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість, та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Судом не враховано те, що обвинувачений своїми діями позбавив потерпілого можливості самостійно пересуватися та навіть не вибачився перед ним з цього приводу та не відшкодував завдану шкоду.

Не наведено судом жодної обставини для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 як положень ст. 75 КК України, так і підстав для незастосування додаткової міри покарання, як позбавлення права керування транспортними засобами.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Адвокат зазначає, що у вироку суду зазначено про перетинання обвинуваченим подвійної суцільної смуги горизонтальної розмітки, що суперечить показанням обвинуваченого та протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) від 24.05.214 зі схемою та фото таблицею, а також протоколу і схемі слідчого експерименту від 04.11.2014.

Працівники міліції ОСОБА_12 та ОСОБА_13 свідками ДТП не були, а лише здійснювали огляд місці події та підтвердили дані протоколу огляду місця ДТП від 24.05.2015.

Суд не взяв до уваги, що у висновках судових автотехнічних експертиз №423 від 18.11.2014 та №44 від 30.01.2015 відсутні такі дані, як перетинання ОСОБА_8 подвійної суцільної смуги горизонтальної розмітки.

Вказує про відсутність у діях ОСОБА_8 об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України.

Крім наведеного, зазначає, що цивільний позов взагалі не був предметом судового розгляду.

При наявності договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності між ОСОБА_8 та АТ СК «Провідна», що підтверджується полісом обов`язкового страхування, на переконання захисника, саме АТ СК «Провідна» повинна відшкодовувати шкоду завдану страховим випадком, а саме дорожньо-транспортною пригодою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 винний себе у скоєнні злочину не вважає, та просить скасувати вирок суду, як незаконний та провадження у справі закрити.

В запереченнях на усі апеляційні скарги сторін провадження потерпілий ОСОБА_11 просить вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримали подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_8 та його інтересах захисника ОСОБА_7 на підтримку доводів своїх апеляційних скарг та заперечення з приводу апеляції прокурора, призначивши за клопотанням сторони захисту судові експертизи та допитавши експерта ОСОБА_14 , обговоривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суду прийшла до наступних висновків.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким надана належна оцінка.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого про недоведеність вини ОСОБА_8 є непереконливими.

Факт зіткнення автомобіля ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 із мотоциклом«BMW» моделі «F800R» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався по зустрічній смузі руху, ніким із учасників провадження не оспорюється.

Обвинувачений в суді першої інстанції надав пояснення, що 24.05.2014 біля 09 години 30 хвилин їхав до магазину з Молодіжного в бік Пивзаводу на своєму автомобілі ВАЗ 2101. Зупинився біля продуктового магазину поряд з магазином « ДіліЖанс» і Аптекою, пропустив зустрічний транспорт. Впевнившись, що нікого не має тільки почав повертати, відчув удар в ліву частину свого автомобіля. Вийшовши, побачив, що мотоцикл ВМВ лежить спереду перед його автомобілем, а чоловік в шоломі сидів біля бардюру.

Винним у вчиненому ДТП себе не вважав, та разом із своїм захисником зазначав, що у даній ситуації, водій мотоциклу БМВ ОСОБА_11 , рухаючись по зустрічній смузі руху, своїми діями спричинив зіткнення, натомість сам обвинувачений не був зобов`язаний, при виконанні маневру повороту наліво, упевнитись у відсутності транспортних засобів, що рухаються у попутному напрямку по зустрічній смузі руху.

Проте, як встановлено судовими експертами під час проведення, призначеної за клопотанням захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №8362/5323 (т.2., а.с. 98-108), такі твердження обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника є неспроможними.

Так, відповідно до висновків цієї експертизи, в даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 2101 ОСОБА_8 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1, 10.4 ПДР України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення з мотоциклом БМВ для водія автомобіля ВАЗ 2101 визначалась шляхом виконання ним вимог п.10.1 ПДР України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру.

В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля ВАЗ 2101 ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.10.1 ПДР та, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Крім того, у даному висновку прямо вказано, що в даній дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору водій автомобіля ВАЗ 2101 ОСОБА_8 створив своїми діями небезпеку для руху водія мотоцикла БМВ ОСОБА_11 .

Також, висновком експертизи встановлено, що дії водія мотоциклу БМВ ОСОБА_11 також не відповідали вимогам ПДР України, проте, саме по собі порушення водієм мотоциклу розділу 34 п/п 1.3 ПДР України, тобто перетинання лінії суцільної горизонтальної розмітки, з технічної точки зору не знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Таким чином, доводи обвинуваченого та його захисника, що перетинання водієм мотоциклу БМВ суцільної горизонтальної розмітки стало причиною ДТП, спростовується зазначеним вище висновком експертизи.

Більше того, будучи допитаним апеляційним судом експерт ОСОБА_14 зазначив, що у даній дорожній ситуації, відповідальність за безпеку маневру повністю лежить на водії автомобіля, який виконує поворот ліворуч, що саме він, перед виконанням маневру, має упевнитись, що своїми діями він не створює перешкод для інших учасників дорожнього руху.

Висновки судової експертизи відповідають вимогам ст.101 та ст.102 КПК України, дослідження проведені з дотриманням процесуального порядку призначення й проведення експертизи, ґрунтуються на допустимих доказах.

Таким чином, під час апеляційного розгляду було підтверджено правильність висновку суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Стосовно апеляційних вимог захисника в частині стягнення з обвинуваченого витрат на відшкодування витрат на лікування потерпілого, то колегія суддів зазначає наступне.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тобто, вказані вимоги закону передбачають можливість залучення співвідповідача у справі лише за клопотанням позивача.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, позивач прокурор прокуратури м. Кременчука ОСОБА_10 до суду першої інстанції з таким клопотанням не звертався, а тому суд в цій частині ухвалив правильне рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого, що, у свою чергу, не позбавляє права обвинуваченого залучити страхову компанію до процедури відшкодування шкоди, завданої злочином.

Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України, то колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Доводи прокурора про неправильне застосування ст. 75 КК України і як наслідок невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки суду щодо призначеного ОСОБА_8 основного покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

При вирішенні питання щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, вчинено з необережності, відсутність обтяжуючих обставин, позицію потерпілого, який просив не призначати обвинуваченому суворе покарання, до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання та роботи, на спеціальних обліках не перебуває, а також позицію потерпілого, який просив не призначати обвинуваченому суворе покарання.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_8 без обмеження його волі, звільнивши його від відбуття основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Отже, покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогам захисту основоположних прав особи. Отже, призначене покарання обвинуваченому за ч.2 ст. 286 КК України відповідає вимогам статей 50, 65 КК України та є справедливим.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора прокуратури м. Кременчука, захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.07.2015 щодо ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4