ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/1329/21

19 травня 2021 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костопіль кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кобриново, Тальнівського району, Черкаської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із повною середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, колишнього військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, колишнього заступника командира бойової машини - навідника оператора 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 (на даний час НОМЕР_2 ), молодшого сержанта запасу, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи військову службу на посаді заступника командира бойової машини навідника оператора 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 (на даний час військова частина НОМЕР_2 ), діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 1 Закону України «Про оборону України», ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки, 29.06.2016 року близько 15 год. 00 хв. без будь яких поважних причин з метою тимчасово ухилитися від військової служби вчинив самовільне залишення місця табірного збору військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на базі військової частини польова пошта НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) поблизу АДРЕСА_2 та відправився за місцем проживання та реєстрації у АДРЕСА_1 , де перебував проводячи час на власний розсуд, не виконуючи обов`язки військової служби до 08 год. 00 хв. 28.07.2016 року, коли усвідомивши власну протиправну поведінку, побоюючись кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення проти встановленого порядку проходження військової служби повернувся до розташування базового табору військової частини польова пошта НОМЕР_5 ( НОМЕР_2 ) поблизу АДРЕСА_2 та припинив ухилятися від проходження військової служби приступивши до несення службових обов`язків за посадою.

Таким чином, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних на те причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав, дав суду показання, що дійсно 29.06.2016 року близько 15 год. 00 хв., через сімейні обставини, самовільно залишив місце табірного збору військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на базі військової частини польова пошта НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) поблизу АДРЕСА_2 та відправився за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , де перебував проводячи час на власний розсуд, не виконуючи обов`язки військової служби до 28.07.2016 року, коли добровільно повернувся до розташування базового табору військової частини польова пошта НОМЕР_5 ( НОМЕР_2 ), поблизу АДРЕСА_2 . У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.4 ст. 407 КК України правильна, оскільки обвинувачений, будучи військовослужбовцем, вчинив самовільне залишення місця служби в умовах особливого періоду.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, є учасником АТО.

Враховуючи викладене, тяжкість скоєного кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових злочинів, слід призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України ближче до нижньої межі - 3 роки позбавлення волі.

Суд, у відповідності до ст.75 КК України та враховуючи сукупність пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який розкаявся у вчиненому та запевнив суд, що він усвідомив свою провину та в подальшому вчиняти подібного не буде, особисте ставлення до вчиненого, приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення його волі, прийнявши рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням, що буде достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Крім того, суд вважає необхідним покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки у відповідності до пп. 1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Згідно ст.2 Закону України Про амністію у 2016 році від 22.12.2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнанні винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Особа, щодо якої вирішується питання про застосування амністії, дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі.

Обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання щодо застосування відносно нього Закону України "Про амністію у 2016 році" та окрім того подав до суду письмове клопотання в якому просить суд застосувати до нього амністію .

Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 на день набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року отримав статус учасника бойових дій, що стверджується посвідченням серії НОМЕР_6 , видане 01 червня 2016 року, окрім того злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України, є тяжким злочином, та не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, а тому підпадає під дію ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року.

Враховуючи заявлене клопотання обвинуваченого та всі обставини справи, суд вважає за необхідне застосувати щодо обвинуваченого положення цього Закону.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 373-375 КПК України, ст.ст. 50, 65, 66-67, 75, 76, ч.4 ст.407 КК України, ст.2 ЗУ "Про амністію у 2016 році", суд
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до пп. 1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України покласти нагляд за засудженим ОСОБА_4 на командира військової частини, а у випадку звільнення його з військової служби на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Застосувати до ОСОБА_4 ст.2 ЗУ "Про амністію у 2016 році" та звільнити від відбування призначеного покарання.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1