УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2021 року

м. Київ
справа № 711/3679/20
провадження № 51-2322ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 січня 2021 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 30 березня 2021 року, які постановлені у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001652, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, який не має постійного місця проживання та реєстрації, раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 червня 2020 року за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.
Суть питання
Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 січня 2021 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та за попереднім вищевказаним вироком Соснівського районного суду м. Черкаси, ОСОБА_4 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
За вироком суду ОСОБА_4 , перебуваючи 12 квітня 2020 року близько 09 год 40 хв у приміщенні магазину «Єва», що розташований за адресою м. Черкаси бульв. Шевченка, 305, умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно, взяв зі стелажу чоловічу туалетну воду Ангел Шлессер Ессеншіал вартістю 1 тис. 699 грн та шампунь OGX вартістю 194 грн 60 коп, далі зняв з них стікери і заховав під светр. Після чого, з викраденим із місця вчинення злочину намагався зникнути, проте свої злочинні наміри не довів до кінця так як біля каси був затриманий охороною.
Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого суду, ОСОБА_4 та його захисник оскаржили вирок до апеляційного суду.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30 березня 2021 року зазначений вирок залишений без змін.
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на, допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати рішення місцевого і апеляційного судів, а кримінальне провадження закрити.
Обґрунтовуючи наведене, засуджений указує на те, що суди першої та апеляційної інстанції належним чином не оцінили всі докази з точки зору належності, допустимості, не дали належної, на його думку, оцінки тому факту, що він фактично був затриманий, коли він підходив до каси з метою розрахуватися за товар. Зазначає, що судами не наведено переконливих аргументів, чому вони визнали обвинувачення доведеним поза розумним сумнівом.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно зі ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
За ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Попри те, що засуджений посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, суть його касаційної скарги полягає в незгоді з наданою судами першої та апеляційної інстанції оцінкою доказів і, відповідно, встановленими судами фактичними обставинами. Зокрема, доводи касаційної скарги засудженого фактично зводяться до переоцінки доказів, оцінених судами під час ухвалення рішення, що, виходячи з вимог ст. 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, зроблено на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд надав відповідну оцінку з наведенням належної аргументації в мотивувальній частині вироку.
Як видно з долученої до касаційної скарги копії рішення суду першої інстанції, судом враховано те, що ОСОБА_4 заперечував свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, але суд дійшов висновку, що його винуватість підтверджується сукупністю досліджених і оцінених судом доказів, зокрема: показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які показали, що ОСОБА_4 взяв з полиці туалетну воду, з якої зняв обгортку та відірвав штрихкод, а воду поклав у внутрішню кишеню верхнього одягу, також намагався відірвати стікер з крему; свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які показали, що викрадені речі були вилучені у засудженого; протоколом огляду предмета від 12.04.2020 р. з доданою фото-таблицею, згідно з яким предметом огляду чоловіча туалетна вода Ангел Шлессер Ессеншіал, шампунь OGX, і в ході огляду зазначених товарів було встановлено, що на поверхні упаковок відсутні стікери для зчитування товару системою охорони; відеозаписами з камер спостереження.
При цьому на спростування тверджень ОСОБА_4 про те, що він мав намір оплатити товар, але його було затримано ще до перетину лінії каси, суд першої інстанції зазначив, що те, що ОСОБА_4 не мав намір оплачувати товар свідчить вчинення ним всіх дій для безперешкодного проходження з товаром через систему охорони, а саме те, що він зірвав з товару штрихкоди для зчитування системою охорони, приховав товар під власним одягом.
Не погоджуючись з вироком місцевого суду ОСОБА_4 та його захисник подали апеляційні скарги, в яких наводили доводи щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно наданої оцінки доказам, при цьому вказані доводи за своєю суттю є аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі.
Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, перевірив усі посилання й доводи, викладені як засудженим, так і його захисником у апеляційних скаргах, й вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши достатні аргументи та підстави для прийняття такого рішення.
Зокрема, обґрунтовуючи свій висновок апеляційний суд зазначив, що висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження, ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, яким суд дав правильну правову оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
Так, апеляційний суд, проаналізувавши доводи сторони захисту щодо того, що ОСОБА_4 не мав наміру викрадати товар і в його діях відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, визнав їх надуманими та такими, які не мають під собою підґрунтя, оскільки спростовуються всією сукупністю доказів у кримінальному провадженні, які належним чином досліджені та перевірені судом.
Зокрема, апеляційний суд на спростування доводів апеляційних скарг зазначив, що на вчинення ОСОБА_4 закінченого замаху на таємне викрадення майна ТОВ «РУШ» з магазину «ЄВА» безпосередньо вказують: показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , дані відеозаписів камер відеоспостереження про те, що ОСОБА_4 , перебуваючи в торгівельній залі, зривав стікери для зчитування товару системою охорони та приховував товар; показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_4 був затриманий при спробі винести за межі каси товар з магазину.
Крім того апеляційний суд, перевіривши доводи ОСОБА_4 про те, що він не зривав стікери з товару, зазначив, що вказані доводи спростовуються показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які безпосередньо бачили, як він це робив, що також узгоджується з даними відеозаписів камер відеоспостереження та протоколами огляду місця події та предмету від 12 квітня 2020 року, якими встановлена відсутність на поверхні пакування шампуню та туалетної води штрих-кодів для зчитування системи охорони.
Критично оцінив апеляційний суд і посилання ОСОБА_4 на те, що він розплатився за крем і тому мав намір розплатитися і за решту товару. При цьому апеляційний суд зазначив, що на відсутність в ОСОБА_4 наміру оплачувати туалетну воду та шампунь і наявність умислу на їх викрадення з магазину опосередковано вказує поведінка останнього, який, перебуваючи в торгівельній залі, зривав з товару штрих коди для зчитування системою охорони та ховав його під власним одягом.
Отже, Верховний Суд погоджується з такими висновками апеляційного суду та приходить до висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися при постановленні рішень.
Виходячи з наведеного, доводи касаційної скарги захисника про те, що судами не доведено, що ОСОБА_4 мав намір на викрадення товару, є безпідставними.
Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено, а незгода сторони захисту з оцінкою наданих суду доказів не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Крім того, твердження наведені засудженим у касаційній скарзі не спростовують правильності висновків, викладених у судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, і не містять вагомих доводів, які би дозволили Верховному Суду дійти переконання, що рішення судів були постановлені з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, які можуть поставити під сумнів їх законність, а тому підстав для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 січня 2021 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 30 березня 2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3