Справа № № 585/1037/21
Номер провадження 1-в/585/135/21
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
29 квітня 2021 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , засудженого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , представника виправної установи - ОСОБА_5 , секретаря судового засідання ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ромни у режимі відеоконференцзв`язку із ДУ «Роменська виправна колонія (№56)», клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2004 року,

В С Т А Н О В И В:

До суду з клопотанням звернувся засуджений ОСОБА_3 , який просить, беручи до уваги характеристику з його особової справи в виправній колонії, задовольнити його клопотання, звільнивши його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. В обґрунтування клопотання вказав, що вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2004 року він засуджений до довічного позбавлення волі. Рішеннями Європейського суду з прав людини від 12.03.2019 року у справі «Пєтухов проти України № 2», від 15.10.2020 року у справі «Старишко проти України», від 10.12.2020 року у справі «Лопата та інші 23 заявника проти України» довічне, як вид покарання в Україні визнано порушенням ст. 3 Європейської конвенції в зв`язку з не зменшенням даного виду покарання та відсутністю реальної можливості звільнення. Відповідно ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» норми міжнародного права мають пріоритет над нормами внутрішнього права України. Відповідно ст. 27 Віденської конвенції «Про право міжнародних договорів», держава учасник договору не може посилатися на положення свого внутрішнього законодавства в якості виправдання для невиконання договору. Викладені норми дають підстави вимагати від України в особі суду першої інстанції усунути відносно нього порушення шляхом винесення рішення про його дострокове звільнення.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав клопотання і просив задовольнити. Підтвердив обґрунтування вказані в клопотанні.

Прокурор вважав, що клопотання не обґрунтоване і задоволенню не підлягає.

Захисник клопотання підтримав і просив задовольнити, а також підтримав обґрунтування, наведені в клопотанні.

Представник виправної установи у судовому засіданні вказав про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого, а також навів характеризуючи дані щодо особи.

Суд, заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали особової справи засудженого, приходить до наступного висновку.

Згідно матеріалів особової справи встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2004 року за ст. ст. 115 ч. 1, 115 ч. 2 п. 13, 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі. Даний вирок переглянутий та залишений без змін ухвалою Верховного суду України від 07 грудня 2004 року.

Згідно довідки про відбуту, не відбуту частину покарання першого Державної установи «Роменська ВК №56» від 14.04.2021, вбачається, що ОСОБА_3 засуджений Апеляційним судом Дніпропетровської області від 03.08.2004 за ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі, станом на 15.04.2021 відбув 17 років 2 місяці та 5 днів, початок строку: 10.02.2004 року.

Відповідно до річної - характеристики на засудженого ОСОБА_3 від 20.04.2021 року від ДУ «Роменська ВК №56», засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі перебуває з 2004 року. Під час утримання в СІЗО міста Дніпропетровська допускав порушення режиму тримання, за що мав стягнення, не заохочувався, до праці не залучався. До Роменської ВК (№56) прибув 24.04.2005.За час відбування покарання допустив 1 порушення режиму тримання, яке наданий час погашене в установленому законом порядку. Не заохочувався. На виробництві установи до праці не залучався, у зв`язку із обмеженістю робочих місць. Згідно вироку має позов на відшкодування збитків, виконавчі листи до установи не надходили. У відношенні до представників адміністрації ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги, але потребує контролю. У відношенні до інших засуджених безконфліктний, товариський, за характером спокійний. Підтримує соціально-корисні зв`язки шляхом листування, отримує посилки, передачі, надаються побачення. Відповідно до ст.151-1КВК України, за сумлінну поведінку відбування покарання 01.08.2014 р. засудженого ОСОБА_3 було переведено з приміщення камерного типу, в якому тримаються дві особи, до багатомісного приміщення камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки, з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру у порядку, встановленому законодавством. 31.08.2019 р. членами комісії «РВК-56» було прийнято рішення про відмову в поданні матеріалів до міжрегіонального управління щодо переведення до звичайних жилих приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки. Вину у скоєному злочині визнає частково.

Так, згідно ст. 82 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Вирішуючи клопотання суд вважає, що доводи засудженого з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини «Пєтухов проти України № 2», «Старишко проти України», «Лопата та інші 23 заявника проти України» про те, що ув`язнення, яке не передбачає кінцевої конкретної дати, є порушенням ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є прийнятними в частині встановлення факту відсутності у національному законодавстві механізму перегляду покарань у виді довічного позбавлення волі, однак не можуть бути підставою для дострокового звільнення від покарання засудженого, з наступних підстав.

Так, у своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що сам факт того, що зрештою покарання у виді довічного позбавлення волі може бути відбутим у повному обсязі не суперечить ст. 3 Конвенції. Отже, перегляд покарання у виді довічного позбавлення волі необов`язково має призвести до звільнення відповідного засудженого. Характер встановленого за ст. 3 Конвенції порушення свідчить, що для належного виконання цього рішення від держави-відповідача вимагатиметься впровадження реформи системи перегляду покарань у виді довічного позбавлення волі. Механізм такого перегляду повинен гарантувати перевірку у кожному конкретному випадку, чи обґрунтовано триваюче тримання під вартою законними пенологічними підставами, та має надавати засудженим до довічного позбавлення волі можливість передбачити з певним ступенем точності, що їм треба зробити, аби було розглянуто питання щодо їх звільнення, та за яких умов це можливо, відповідно до стандартів, розроблених практикою Суду.

У своїй постанові від 15 травня 2019 року (реєстраційний номер 82120695) Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України» («Petukhovv. Ukraine», заява № 41216/13). У цьому рішенні ЄСПЛ визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить статті 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачати, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§ 194).

Системний аналіз кримінального процесуального законодавства України дає підстави для висновку, що до компетенції судді місцевого суду, на даний час, не відноситься розгляд і вирішення питання про дострокове звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. При цьому суд виходить з принципу правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права, який знайшов своє закріплення у практиці Конституційного Суду України і рішеннях Європейського суду з прав людини, оскільки при вирішенні такого клопотання суд повинен діяти відповідно до точного змісту норми права, яку він застосував, у межах своєї компетенції, суворо дотримуючись процедури розгляду клопотання, тобто виходити з принципу законності.

Лише за умови внесення змін до національного законодавства щодо можливості дострокового звільнення засуджених від покарання у виді позбавлення або заміни такого покарання на більш м`яке вирішення таких питань можливе в порядку діючих статей 537, 539 КПК України.

Доводи ОСОБА_3 та його захисника з приводу практики встановленої Європейським судом з прав людини, та конкретних справ, не можуть бути взяті до уваги, оскільки рішення Європейського суду з прав людини у конкретних справах перш за все стосується обов`язку держави виконати це рішення, а не обов`язку суду усувати певні законодавчі прогалини своїми рішеннями.

Не можуть бути взяті до уваги й інші доводи клопотання, оскільки на сьогоднішній день КК України та КПК України, не визначають за судом права і можливості дострокового звільнення особи засудженої до покарання у виді довічного позбавлення волі, так як і не визначають процесуальної процедури вирішення даного питання, у зв`язку з чим суд не вправі перебирати на себе повноваження, що не віднесені до компетенції суду, зокрема прийняття рішень не передбачених законодавством України.

За таких обставин, враховуючи також встановлену у судовому засіданні відсутність сукупності фактів, які б свідчили про те, що засуджений ОСОБА_3 , згідно ст. 81 КПК України, беззаперечно своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів виправлення, підстави для задоволення клопотання відсутні.

Керуючись ст.ст.7, 9, 376, 537, 539 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2004 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали суду, засудженим - з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили в день розгляду справи апеляційним судом, якщо таку не було скасовано.

Повний текст ухвали проголошено 05 травня 2021 року о 08 год. 45 хв.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_7 ЦВЄЛОДУБ