"10" червня 2021 р. Справа № 363/248/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2021 року м. Вишгород
Слідчий суддя Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Вишгород клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000038 у відношенні:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.
ВСТАНОВИВ:
До вишгородського районного суду надійшло клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 погоджене з прокурором Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000038. В якому він просить продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в межах досудового розслідування, тобто до 17.07.2021 року, без права внесення застави.
В обґрунтування вимог клопотання зазначено, що у провадженні відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Вишгородського районного управління поліції ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке 15.01.2021 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000038 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п. .п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 289 КК України.
Так, 15.01.2021 до ЧЧ Вишгородського ВП ГУНП в Київській області надійшла письмова заява від ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що її брат ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 14.01.2021 на автомобілі марки «Крайслер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , поїхав у с. Любимівка Вишгородського району Київської області, та до цього часу не виходить на зв`язок.
В подальшому 16.01.2021 в лісосмузі між с. Любимівка та с. Сичівка Вишгородського району Київської області було виявлено труп ОСОБА_10 з вогнепальним пораненням голови.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_11 , мав боргові зобов`язання у розмірі 100000 грн. (ста тисяч гривень 00 копійок) перед ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та не маючи фінансової спроможності повернути суму грошового боргу, вирішив позбавити останнього життя з корисливих мотивів, після чого незаконно заволодіти його грошовими коштами.
З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на умисне вбивство ОСОБА_9 вчинене з корисливих мотивів, ОСОБА_11 на початку січня 2021 року (точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим) запропонував своєму знайомому, з яким тривалий час перебуває у дружніх відносинах - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинити вказаний злочин, на що останній добровільно погодився. Тим самим ОСОБА_11 та ОСОБА_5 вступили у попередню змову на умисне вбивство ОСОБА_9 , після чого, з метою реалізації свого злочинного умислу останні стали готуватися до вчинення даного злочину, а саме, заздалегідь розподіливши між собою ролі, обговорювали спосіб вчинення злочину, який полягав у нанесенні потерпілому ОСОБА_9 вогнепального поранення та подальше незаконне заволодіння його грошовими коштами.
Так, 13.01.2021 ОСОБА_11 , перебуваючи разом з ОСОБА_5 у приміщенні гаражу на території домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_3 , вирішив виготовити знаряддя вчинення злочину, а саме саморобним способом, вніс конструктивні зміни у невстановлену досудовим розслідуванням мисливську гладкоствольну одноствольну рушницю 16-го калібру, знайдену ним у с. Сичівка Вишгородського району Київської області (точної дати, часу та місця в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим), шляхом укорочення ствола та спилювання частини прикладу, внаслідок чого зазначена рушниця втратила балістичні характеристики, необхідні для мисливської зброї і набула властивостей бойової вогнепальної зброї. Тим самим, ОСОБА_11 вчинив всі дії, спрямовані на виготовлення та приготування знаряддя вчинення злочину.
Одразу після цього, задля впевненості, що невстановлена досудовим розслідуванням перероблена мисливська гладкоствольна одноствольна рушниця НОМЕР_2 калібру придатна для стрільби, ОСОБА_11 запропонував ОСОБА_5 її випробувати, шляхом здійснення з останньої пострілів, на що він добровільно погодився. З цією метою останні попрямували у ліс (точного місця в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим), який розташований за межами території домоволодіння, де ОСОБА_11 здійснив виготовлення знаряддя вчинення злочину.
Перебуваючи у лісі, ОСОБА_11 надав ОСОБА_5 виготовлене знаряддя вчинення злочину, тобто невстановлену досудовим розслідуванням перероблену мисливську гладкоствольну одноствольну рушницю 16-го калібру, при цьому вказавши останньому випробувати її на придатність.
ОСОБА_5 , взявши вказану зброю до рук, з метою встановлення її придатності до стрільби, спрямував ствол невстановленої досудовим розслідуванням переробленої мисливської гладкоствольної одноствольної рушниці 16-го калібру у бік стовбура дерева та здійснив два постріли, в результаті яких ОСОБА_11 зрозумів, що знаряддя вчинення злочину придатне для використання та втілення заздалегідь розробленого плану щодо умисного вбивства ОСОБА_9 та незаконного заволодіння його грошовими коштами.
У подальшому, діючи відповідно до раніше розподілених між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 ролей, шляхом введення в оману потерпілого ОСОБА_9 , розповсюдили у с. Любимівка Вишгородського району Київської області неправдиву інформацію щодо наявності у них цінних золотих монет, задля того, щоб у потерпілого ОСОБА_9 склалася хибна стійка думка про наміри погашення ОСОБА_11 боргу, та створення ілюзії реальної можливості його сплати.
Зокрема на виконання даної частини злочинного плану ОСОБА_11 за декілька днів до вчинення вбивства ОСОБА_9 (точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим) повідомив другу ОСОБА_9 ОСОБА_12 , про наявність вищевказаних цінних монет, оскільки був впевнений, що останній розповість про це ОСОБА_9 .
Крім того, відповідно до спільно узгодженого плану хибна інформація розповсюджувалась щодо того, що дані про наявність цінних монет та їх місцезнаходження знає лише ОСОБА_5 , що в подальшому передбачало його особисту присутність під час зустрічі ОСОБА_11 з ОСОБА_9 .
Так, продовжуючи реалізацію спільного злочинного наміру, ОСОБА_11 для скоєння вказаного злочину заздалегідь приготував мобільний термінал ІМЕІ 1: № НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: № НОМЕР_4 , яким постійно користувався, у який вставив сім-картки, зокрема картку оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером мобільного телефону № НОМЕР_5 та картку оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» з номером мобільного телефону № НОМЕР_6 , які були відомі потерпілому, за допомогою яких він хотів зв`язатися із ОСОБА_9 та домовитись про зустріч, з метою повернення боргу за рахунок нібито знайдених золотих монет.
Із вказаною метою ОСОБА_11 13.01.2021, використовуючи програму для обміну повідомленнями, а саме «Telegram Messenger», домовився із ОСОБА_9 про зустріч, яка мала відбутися у с. Любимівка Вишгородського району Київської області 14.01.2021. Крім того, під час домовленості про зустріч, ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_9 , що останньому необхідно з собою взяти грошові кошти, задля повернення суми грошових коштів, яка являється різницею між оголошеною вартістю цінних монет та боргом, оскільки сумарна вартість вигаданих цінних монет становила понад 100000 грн. (сто тисяч гривень). Тим самим, ОСОБА_11 достовірно знав про те, що на місце зустрічі ОСОБА_9 приїде з певною сумою грошових коштів, якими ОСОБА_11 та ОСОБА_5 мали намір в подальшому незаконно заволодіти.
Наступного дня, тобто 14.01.2021, приблизно о 16 год. (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_9 приїхав на автомобілі марки «Chrysler 200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_8 , на заздалегідь обумовлене місце, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , до місця проживання ОСОБА_5 , де зупинив автомобіль.
Разом з тим, ОСОБА_11 та ОСОБА_5 попередньо домовились, що по приїзду ОСОБА_9 на місце зустрічі, ОСОБА_5 вийде першим та сяде на передне сидіння автомобіля ОСОБА_9 , оскільки відповідно до заздалегідь узгодженого плану, лише ОСОБА_5 знає місце, де нібито сховані цінні монети, та він буде вказувати у якому напрямку та куди саме їхати, а ОСОБА_11 сяде на заднє сидіння до автомобіля ОСОБА_9 , попередньо сховавши знаряддя вчинення злочину, тобто невстановлену досудовим розслідуванням перероблену мисливську гладкоствольну одноствольну рушницю 16-го калібру, під верхній одяг, для того, щоб останній не помітив приховану зброю, та у випадку, якщо ОСОБА_11 буде вимушений скористатися нею у автомобілі, ОСОБА_9 не помітить як ОСОБА_11 її дістає та має намір використати.
Одразу після цього, тобто по приїзду автомобіля марки «Chrysler 200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , помітивши, що вищевказаний автомобіль за кермом якого знаходився ОСОБА_9 , зупинився на обумовленому місці, підійшов разом із ОСОБА_5 до вказаного транспортного засобу, та діючи відповідно до заздалегідь узгодженого плану останні сіли в середину автомобіля, розмістившись наступним чином: ОСОБА_11 сів на заднє сидіння посередині, а ОСОБА_5 на переднє праве місце. Перебуваючи у автомобілі, ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_9 про те, що точне місцезнаходження цінних монет знає ОСОБА_5 , після чого попросив останнього повідомити, де саме вони сховані та куди необхідно їхати, на що ОСОБА_5 повідомив про те, що цінні монети знаходяться у лісі в с. Сичівка Вишгородського району Київської області, після чого останні поїхали в бік вказаного села, а саме у напрямку, який вказав ОСОБА_5 .
Рухаючись на автомобілі, останні зупинились в лісосмузі на виїзді з вищевказаного села, оскільки ОСОБА_9 , всупереч заздалегідь обумовленої домовленості між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 відмовився йти разом з ними до лісу для відшукання схованих останнім золотих монет, та повідомив ОСОБА_11 разом з ОСОБА_5 про те, що далі він не проїде та вказав ОСОБА_5 , щоб він йшов по монети самостійно та приніс їх до автомобіля.
Продовжуючи свої злочинні дії, згідно розподілених ролей, ОСОБА_5 , діючи узгоджено з ОСОБА_11 , відповідно до попередньо узгодженого та розробленого плану, почав відволікати ОСОБА_9 шляхом спілкування з ним, а ОСОБА_11 в цей час, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи на задньому сидінні автомобіля, використовуючи невстановлену досудовим розслідуванням мисливську гладкоствольну одноствольну рушницю 16-го калібру, яка ним була заздалегідь перероблена, та яку він мав при собі, з метою спричинення смерті ОСОБА_9 , та незаконного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , які останній мав при собі, та з метою не повертати останньому борг в розмірі 100000 гривень та заволодіти грошовими коштами, які ОСОБА_9 мав при собі, здійснив один постріл із вказаного знаряддя злочину у потиличну область справа потерпілому, який сидів на передньому водійському сидінні автомобіля. Внаслідок отриманого вогнепального поранення ОСОБА_9 помер на місці.
Своїми протиправними умисними спільними з ОСОБА_5 діями, ОСОБА_11 спричинив ОСОБА_9 ушкодження у вигляді вхідної вогнепальної рани у потиличній області справа, від якої бере початок рановий канал, спрямований ззаду наперед, справа наліво, знизу доверху, який проходить через м`які тканини даної області з ушкодженням костей склепіння та основи черепа, оболонки й тканину головного мозку та закінчується вихідною вогнепальною раною в лівій лобно-скроневій області та крововиливи (на верхній повіці правого та лівого ока). Комплекс вищеописаних тілесних ушкоджень міг утворюватися від дії вогнепального снаряда (кулі) при пострілі з вогнепальної зброї та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, та перебуває у причинному зв`язку з настанням смерті.
Після цього, ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , діючи згідно попередньої домовленості, з метою подальшого відшукання грошових коштів, які на думку останніх мали бути у потерпілого ОСОБА_9 для незаконного заволодіння та подальшого розпорядження ними, тобто переслідуючи корисливий мотив, обшукали автомобіль марки «Chrysler 200» д.н.з. НОМЕР_1 та особисті речі ОСОБА_9 , в результаті чого незаконно заволоділи грошовими коштами в сумі 18000 грн. (вісімнадцять тисяч гривень 00 копійок), які розділили між собою та розпорядились ними на власний розсуд.
У подальшому, з метою приховування слідів злочину, ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , діючи спільно та узгоджено, відповідно до раніше розробленого та узгодженого ними плану, витягли із салону вказаного автомобілю тіло потерпілого, яке за допомогою фізичної сили шляхом волочіння, перемістили на відстань близько 15 метрів від місця вчинення злочину, після чого поклали його на землю.
Після цього, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин та діючи відповідно до попередньо узгодженого плану дій ОСОБА_11 під час руху до місця проживання ОСОБА_5 викинув в невстановленому місці в болото знаряддя вчинення злочину, тобто невстановлену досудовим розслідуванням мисливську гладкоствольну одноствольну рушницю 16-го калібру, яка ним була заздалегідь перероблена та за допомогою якої він скоїв вбивство потерпілого ОСОБА_13 . Прийшовши до місця проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , останній разом з ОСОБА_11 знищили свій верхній одяг та взуття, в якому вони перебували в момент вчинення вбивства ОСОБА_9 шляхом спалювання цих предметів у вогні печі опалення будинку.
Крім того, у ОСОБА_11 під час планування та втілення у дійсність умисного вбивства ОСОБА_9 , виник прямий злочинний умисел, спрямований на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, відносно ОСОБА_9 .
Так, з метою реалізації злочинного умислу, діючи умисно, з корисливих мотивів, відповідно до раніше розподілених між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 ролей, з яким ОСОБА_11 вступив у попередню змову на умисне вбивство ОСОБА_9 та у попередню змову щодо вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, шляхом введення в оману потерпілого, розповсюдили за місцем проживання, а саме у с. Любимівка Вишгородського району Київської області неправдиву інформацію щодо наявності у них цінних золотих монет, задля того, щоб у потерпілого ОСОБА_9 склалася хибна стійка думка про наміри погашення ОСОБА_11 боргу, та створення ілюзії реальної можливості його сплати.
Зокрема на виконання даної частини злочинного плану ОСОБА_11 за декілька днів до вчинення вбивства ОСОБА_9 (точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим) повідомив другу ОСОБА_9 ОСОБА_12 , про наявність цінних монет, оскільки був впевнений, що останній розповість про це ОСОБА_9 .
Крім того, відповідно до спільно узгодженого плану хибна інформація розповсюджувалась щодо того, що дані про наявність цінних монет та їх місцезнаходження знає лише ОСОБА_5 , що в подальшому передбачало його особисту присутність під час зустрічі ОСОБА_11 з ОСОБА_9 .
Так, продовжуючи реалізацію спільного злочинного наміру, ОСОБА_11 для скоєння вказаного злочину заздалегідь приготував мобільний термінал ІМЕІ 1: № НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: № НОМЕР_4 , яким постійно користувався, у який вставив сім-картки, зокрема картку оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером мобільного телефону № НОМЕР_5 та картку оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» з номером мобільного телефону № НОМЕР_6 , які були відомі потерпілому, за допомогою яких він хотів зв`язатися із ОСОБА_9 та домовитись про зустріч, з метою повернення боргу за рахунок нібито знайдених золотих монет.
Із вказаною метою ОСОБА_11 13.01.2021, використовуючи програму для обміну повідомленнями, а саме «Telegram Messenger», домовився із ОСОБА_9 про зустріч, яка мала відбутися у с. Любимівка Вишгородського району Київської області 14.01.2021. Крім того, під час домовленості про зустріч, ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_9 , що останньому необхідно з собою взяти грошові кошти, задля повернення суми грошових коштів, яка являється різницею між оголошеною вартістю цінних монет та боргом, оскільки сумарна вартість вигаданих цінних монет становила понад 100000 грн. (сто тисяч гривень). Тим самим, ОСОБА_11 достовірно знав про те, що на місце зустрічі ОСОБА_9 приїде з певною сумою грошових коштів, якими ОСОБА_11 та ОСОБА_5 мали намір незаконно заволодіти.
Так, перебуваючи в лісосмузі на виїзді з села Любимівка Вишгородського району Київської області, після скоєння умисного вбивства ОСОБА_9 , шляхом здійснення одного пострілу у потиличну область справа потерпілому, який сидів на передньому водійському сидінні автомобіля, ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , діючи згідно попередньої домовленості, з метою подальшого відшукання грошових коштів, які на думку останніх мали бути у потерпілого ОСОБА_9 для незаконного заволодіння та подальшого розпорядження ними, тобто переслідуючи корисливий мотив, обшукали автомобіль марки «Chrysler 200» д.н.з. НОМЕР_1 та особисті речі ОСОБА_9 , в результаті чого незаконно заволоділи грошовими коштами в сумі 18000 грн. (вісімнадцять тисяч гривень 00 копійок), які розділили між собою та розпорядились ними на власний розсуд.
За результатами комплексу проведених слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій 01 червня 2021 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.
В обґрунтування продовження відносно підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність наступних ризиків, які на даний час не зменшились, а саме:

- ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, спрямований на запобігання спробам ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання за вчинення особливо тяжких кримінальних правопорушень (злочинів), за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, або ж довічне позбавлення волі. Крім цього, останній офіційного місця роботи та/або навчання не має, не має стримуючих соціальних зв`язків, які можуть стримувати його на території Вишгородського району Київської області;

- ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість ОСОБА_5 незаконно впливати на свідків, показання, яких мають істотне значення в даному кримінальному провадженні, оскільки він з ними особисто знайомий та останні проживають у одному населеному пункті.

- ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість ОСОБА_5 вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки будучи неодноразово раніше судимим, а саме останній раз 18.05.2017 Ірпінським міським судом Київської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, підозрюваний на шлях виправлення не став та вчинив нові кримінальні правопорушення.

Враховуючи викладене, виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 .

В судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання в повному обсязі.

Захисник у судовому засіданні заперечував щодо продовженню ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначив, що підозра є необґрунтованою, наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не доведено. Зауважив, що ОСОБА_5 працевлаштований, має стійкі соціальні зв`язки, тривалий час проживає зі своєю співмешканкою за адресою: АДРЕСА_2 та просив застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав пояснення захисника, просив не продовжувати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Слідчий суддя, заслухавши прокурора, захисника та підозрюваного, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступних висновків.
З матеріалів клопотання встановлено, що відділенням розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Вишгородського районного управління поліції ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000038, відомості про яке 15.01.2021 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п. .п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 289 КК України.

09.04.2021 ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до шести місяців, тобто до 17 липня 2021 року включно.

01.06.2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. .п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

01.06.2021 слідчим суддею Вишгородського районного суду Київської області відносно підозрюваного ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на десять днів з моменту його фактичного затримання, тобто з 01.06.2021 по 10.06.2021 включно.

Згідно з ч.3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан; наявність судимостей; дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
За таких обставин, не вирішуючи питання доведеності вини ОСОБА_5 і правильності кваліфікації його діяння, суд вважає, що для вирішення питання про продовження запобіжного заходу, підозра в розумінні вимог ст.ст. 177, 178 КПК України є обґрунтованою, обставини встановлені досудовим слідством потребують подальшої перевірки та розслідування.
Слідчий суддя погоджується, що є достатні підстави вважати, що ризики передбачені п.3 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України, що були підставою для застосування цього запобіжного заходу, не зменшилися та не перестали існувати. Однак враховуючи, що досудове розслідування в даному кримінальному провадженні розпочалось ще 15.01.2021 року та на протязі всього часу досудового розслідування ОСОБА_5 неодноразово прибував за викликами до органу досудового розслідування та приймав участь у слідчих діях, достатніх підстав вважати про наявність на даний час ризику, який передбачений п. 1 ст. 177 КПК України слідчим суддею не встановлено. Разом з тим, у судовому засіданні підозрюваним та його захисником було повідомлено, що підозрюваний ОСОБА_5 працевлаштований, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де тривалий час проживає зі своєю співмешканкою, що не було спростовано учасниками процесу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначених ризиків, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.
Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який запобіжний захід, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд при вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
Отже, враховуючи викладене, оцінюючи сукупність обставин, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_5 має постійне місце проживання, а також не доведення стороною обвинувачення збереження усіх ризиків, зазначених у клопотанні, та недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, слідчий суддя вважає за можливе змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який цілодобовий домашній арешт.
При цьому, слідчий суддя зазначає, що сама тільки тяжкість покарання за ч. 2 ст. 115 та ч.4 ст. 187 КК України не може бути підставою для продовження тримання під вартою підозрюваного.
Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового засідання. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі підозрюваного, обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії.
Враховуючи вказані обставини слідчий суддя вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю забезпечить дотримання підозрюваним ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, а отже у клопотанні прокурора про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити та застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосування електронного засобу контролю з покладанням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.197,181,194,309 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком до 17.07.2021 року включно із застосуванням електронного засобу контролю, у відповідності до ст. 195 КПК України.
Заборонити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цілодобово залишати житло розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , окрім розумного фактичного часу необхідного для прибуття за викликом слідчого, прокурора, суду, перебування в органах досудового слідства, суду й участі в слідчих та процесуальних діях в кримінальному провадженні, судових засіданнях, надання невідкладної медичної допомоги в закладах охорони здоров`я.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду в цьому кримінальному проваджені;
- повідомляти слідчого, прокурора про зміну місця проживання;
- носити електронний засіб контролю;
- утримуватися від спілкування з іншим підозрюваним, потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до компетентного органу документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.
Зобов`язати Вишгородське РУП ГУ НП в Київській області негайно поставити на облік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо якого застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Контроль за виконанням ухвали покласти на Вишгородське РУП ГУ НП в Київській області.
Ухвала діє до 17.07.2021 року.
Повний текст ухвали проголошено 14.06.2021 о 15 годині 30 хвилин.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1