Житомирський апеляційний суд
Справа №285/831/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №0000880 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 лютого 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24 квітня 2021 року, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід - у виді цілодобового домашнього арешту. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Зазначає, що приймаючи рішення суд невірно застосував практику Європейського суду з прав людини та необґрунтовано продовжив строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки не врахував належним чином особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, проживає фактично в шлюбі, має хвору матір, яка є інвалідом 3-ї групи та за місцем проживання характеризується позитивно. Крім того, вважає, що прокурором в судовому засіданні та суддею не було належним чином обґрунтовано наявності жодного з ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також того, що застосування відносно обвинуваченого інших (альтернативних) запобіжних заходів, не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки. Вважає, що висунуте ОСОБА_8 обвинувачення не може бути виправданням продовження тримання його під вартою, а запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту в повній мірі зможе запобігти всім ризикам, на які посилався прокурор. Стверджує, що суд порушив норми кримінального процесуального закону, оскільки розглянув клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу не розпочавши підготовче судове засідання.
В ухвалі суду зазначено, що в провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області з 19.02.2021 року знаходиться кримінальне провадження №0000880 по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186, ч.4 ст. 296 КК України та інших.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки строк дії запобіжного заходу спливає, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, характер та обставини вказаних кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №285/831/21, в провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000880 по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186, ч.4 ст. 296 КК України та інших.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В ч. 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 196, 331 КПК України.
Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років.
Також судом враховано наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою можливого покарання, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.
Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді справи.

Враховуючи вищенаведене та доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як зазначено прокурором, на даний час судом не допитані потерпілі та свідки, а тому існує ризик незаконного впливу обвинуваченого на них. Крім того, апелянтом не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення слідчим суддею ухвал про обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 . Також, при апеляційному розгляді прокурором вказано, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні, оскільки погрожував свідку ОСОБА_9 фізичною розправою. Крім того, на даний час в провадженні суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 189 КК України, що свідчить про можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення.
Зазначення апелянтом про те, що до обвинуваченого ОСОБА_8 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки захисником не наведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апелянта про те, що поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, проживає фактично в шлюбі, має хвору матір, яка є інвалідом 3-ї групи та за місцем проживання характеризується позитивно, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказане не може слугувати стримуючими факторами для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України.
Колегія суддів звертає увагу, що стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_8 не змінилися з часу попереднього продовження запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.
Доводи апелянта про те, що суд не розглянув можливість застосування відносно обвинуваченого інших (альтернативних) запобіжних заходів, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки ризики, які зазначені в клопотанні та встановлені судом існують і залишаються актуальними та вони виключають можливість зміни його на більш м`який.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд порушив норми кримінального процесуального закону, оскільки розглянув клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу не розпочавши підготовче судове засідання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. Тобто, кримінальним процесуальним законом не передбачено обов`язковості розгляду клопотання щодо зміни (продовження) запобіжного заходу виключно у підготовчому судовому засіданні.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, тому не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
На підставі викладеного, ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 лютого 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24 квітня 2021 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :