Справа № 317/1544/21
Провадження № 1-в/317/169/2021
У Х В А Л А

22 липня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 , (відеоконференцзв`язок)

представника адміністрації колонії ОСОБА_5 , (відеоконференцзв`язок)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за клопотанням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка Генічеського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_2 ; засуджений 16.03.2020 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,

про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну йому не відбутої частини покарання більш м`яким, в якій просив суд розглянути можливість застосування до нього пільги, передбаченої ст. 82 КК України.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_4 , оскільки засуджений має стягнення, а отже не став на шлях виправлення.

Представник адміністрації ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» у судовому засіданні також заперечував проти задоволення заяви про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, зазначив, що засуджений ОСОБА_4 не довів свого виправлення.

Суд, вислухавши доводи засудженого та прокурора, представника адміністрації колонії, дослідивши зміст клопотання, особову справу засудженого, встановив наступне.

ОСОБА_4 засуджений 16.03.2020 Кіровським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 - 12.02.2019, кінець строку 12.02.2023.

Засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 14.02.2019.

Під час тримання в УВП-4 міста Дніправ характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, стягнень не мав, до праці не залучався, заохочень не мав.

З 26.08.2020 відбуває покарання в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)», характеризувався негативно, за порушення встановлених обов`язків має три стягнення, два з яких не погашено та не знято у встановленому законом порядку, заохочень не має.

На виробництві установи працевлаштований на «швейній дільниці», однак потребує контролю з боку адміністрації.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, відносини підтримує із засудженими негативної та позитивної спрямованості. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, заради отримання певних пільг.

Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку не завжди, має не завжди охайний зовнішній вигляд. Посередньо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Виконує роботи із самообслуговування, має посередній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться без ініціативи.

Відповідно до ст. 123 КВК України, не бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в реалізації програм диференційованого виховного впливу до засуджених не приймає.

Відповідно до ст. 127 КВК України, участі у роботі самодіяльних організацій не приймає.

Засуджений під час відбування покарання на профілактичному обліку не перебуває.

24.09.2020 комісією установи відмовлено в переведенні до дільниці соціальної реабілітації.

26.22.2021 комісією установи відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким.

Статтею 82 КК України встановлено сукупність умов, за яких особі, засудженій вироком суду, може бути замінена невідбута частина покарання більш м`яким покаранням:

-засуджений став на шлях виправлення (ч. 3ст. 82 КК України);

-засуджений відбув певну частину строку покарання, яка диференційована в залежності від тяжкості скоєного злочину (ч. 4 ст. 82 КК України).

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України відповідно до ст.12 КК України є умисним тяжким злочином, тобто враховуючи п. 2 ч. 4 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом.

Так, початок строку відбування покарання ОСОБА_4 12.02.2019, кінець строку 12.02.2023, тобто на момент звернення із клопотанням 13.05.2021 засуджений відбув строк покарання, необхідний для застосування ст. 82 КК України.

Відповідно до ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати не відбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 6 КВК України, під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Суд зазначає, що наявність лише формально-юридичної підстави, тобто відбуття необхідного строку покарання, не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 17 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

З вироку Кіровського районного суду міста Дніпропетровська 16.03.2020 вбачається, що ОСОБА_4 частково визнав свою вину, щиро каявся.

Як вбачається з матеріалів справи, за час перебування в місцях позбавлення волі, засуджений ОСОБА_4 не має жодного заохочення, проте має три стягнення, два з яких не погашені у встановленому законом порядку.

Згідно із довідкою ДУ « «Біленьківська виправна колонія (№99)» засуджений ОСОБА_4 з листопада 2020 року по квітень 2021 року на виробництві колонії не працював.

З характеристики, наданої адміністрацією колонії суду, вбачається, що засуджений ОСОБА_4 неофіційно працевлаштований на «швейній дільниці», проте потребує контролю з боку адміністрації.

Крім того, засуджений не приймає участі в програмах диференційованого виховного впливу на засуджених, що відповідно до ст. 123 КВК України, виконують виховну функцію режиму відбування покарання, загальноосвітнього і професійно-технічного навчання, самодіяльних організаціях засуджених, роль яких стимулювання правослухняної поведінки засуджених.

Адже, відповідно до ч. 2 ст. 127 КВК України, участь у самодіяльних організаціях є добровільною справою кожного засудженого, його соціально корисна активність заохочується адміністрацією колонії і враховується при визначенні ступеня його виправлення.

В матеріалах справи також містяться відомості, що 26.02.2020 комісією установи було відмовлено у застосуванні до засудженого заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України у вигляді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

За таких обставин, суд вважає, що засуджений ОСОБА_4 своєю поведінкою і ставленням до праці не доводить, що став на шлях виправлення, що згідно з законом виключає можливість заміни не відбутої частини покарання більш м яким, клопотання є передчасним і необґрунтованим, тому у його задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст. 6, 133, 153, 154 КВК України, ст. 82 КК України, ст. 336, 369-372, 376, 392-393, 395, 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали складено та проголошено 27.07.2021о 10:00.

Суддя ОСОБА_1