Справа № 352/1436/20
Провадження № 1-кп/352/97/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000122 від 09.03.2020 по обвинуваченню:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Першопокровка, Нижньосірогозький району, Херсонської області, жителя та зареєстрованого АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, офіційно не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 Кримінального кодексу України (далі КК України), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_10 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю за наступних обставин.

08.03.2020 року близько 19 год. 10 хв. у м. Івано-Франківську ОСОБА_8 зайшов у громадський транспорт тролейбус, щоб поїхати до місця свого проживання в

с. Ямниця Тисменицького району.

В подальшому в даний громадський транспорт зайшов ОСОБА_10 , який також направлявся в с. Ямниця Тисменицького району з дружиною ОСОБА_11 . У цей час, ОСОБА_10 безпідставно розпочав словесний конфлікт з ОСОБА_8 , з приводу зайняття місця для сидіння рюкзаком останнього.

В цей час, у ОСОБА_10 виник злочинний умисел на вчинення хуліганських дій відносно ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 , ігноруючи загально визнані норми моралі та поведінки у суспільстві, усвідомлюючи що він знаходиться в громадському місці, використовуючи формальний привід конфлікту, продовжив словесну суперечку із ОСОБА_8 , при цьому неодноразово ображаючи його нецензурною лайкою.

Дочекавшись зупинки тролейбуса в с. Ямниця Тисменицького району, близько 19:25 год. ОСОБА_10 з ОСОБА_8 вийшли з тролейбуса та усвідомлюючи, що вони перебувають в громадському місці, а саме на зупинці громадського транспорту, ОСОБА_10 продовжив нецензурно виражатись в сторону ОСОБА_8 .

Діючи умисно та усвідомлюючи протиправність своїх дій, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, ОСОБА_10 схопив ОСОБА_8 руками за верхній одяг та з метою продемонструвати свою зверхність, діючи з особливою зухвалістю, кулаками лівої та правої руки наніс близько п`яти ударів ОСОБА_8 в ділянки голови, шиї, лівої кисті, внаслідок чого останній зазнав фізичного болю та отримав тілесні ушкодження.

В результаті злочинних дій ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: садна та синці в ділянках голови, шиї, лівої кисті, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 156 від 12.03.2020 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, не визнав та зазначив, що 08.03.2020 у вечірню пору доби він разом із дружиною на зупинці «Княгинин» в м. Івано-Франківську зайшов до тролейбусу, який прямував в с. Ямниця. Вказав, що попросив потерпілого забрати рюкзак та звільнити місце для сидіння. Пояснив, що потерпілий свій рюкзак не забрав, а він із дружиною сіли неподалік на вільні місця. Звернув увагу суду, що до потерпілого не звертався, однак так як вони сиділи неподалік, то ОСОБА_8 почув як він назвав його образливими словами. Пояснив, що в подальшому він із дружиною та потерпілим вийшли із тролейбуса на одній зупинці громадського транспорту, і з метою з`ясування ситуації, яка склалась у тролейбусі, першим звернувся до ОСОБА_8 та здійснив кілька кроків в його напрямку. Зазначив, що після цього почала звучати нецензурна лайка з обох сторін і він, взявши потерпілого за куртку, притиснув його спиною до зупинки. Пояснив, що прямих ударів потерпілому не завдавав, а тілесні ушкодження з`явились у ОСОБА_8 від того, що він його притиснув до стіни споруди. Вказав, що конфлікт припинився після того як потерпілий розпилив газовий балончик.

Не зважаючи на захисну позицію обвинуваченого ОСОБА_10 , його винуватість у вчиненні за вказаних вище обставин кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, підтверджується всією сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, а у взаємозв`язку - є достатніми для таких висновків суду.

Потерпілий ОСОБА_8 показав, що 08.03.2020 року близько 19 год повертався додому громадським транспортом. Пояснив, що на вільне біля себе сидіння у тролейбусі поставив свій рюкзак. В подальшому до транспортного засобу зайшов ОСОБА_10 зі своєю дружиною, та обвинувачений штовхнувши рюкзак, сказав забрати його. На своє зауваження щодо висловлення прохання не в примусовій формі ОСОБА_10 почав виражатись нецензурною лайкою в його сторону. Зазначив, що після того як забрав рюкзак на вільне місце сіла дружина обвинуваченого, однак через 1 хв. вона разом із ОСОБА_10 пересіли на інші вільні у тролейбусі місця. Після цього через 10 хв., вийшовши із громадського транспорту на зупинці «Ямниця», побачив, що обвинувачений із дружиною теж вийшли із тролейбусу. Вказав, що ОСОБА_10 попрямував до нього та схопив його за верхній одяг і почав наносити удари у різні ділянки тіла. Після того, як йому вдалось вирватись, з метою припинення протиправних дій з боку обвинуваченого, забіг за зупинку громадського транспорту, однак обвинувачений попрямував за ним та продовжував наносити удари. Зазначив, що діставши з куртки газовий балончик, з метою самозахисту, розпилив його, після чого ОСОБА_10 наніс ще до 10 ударів, порвав куртку та, викинувши його рюкзак у канаву, попрямував із дружиною у невідомому напрямку. Пояснив, що даний газовий балончик міг використати і раніше, однак сподівався, що конфлікт вдасться владнати не застосовуючи його. Крім того показав, що на зупинці були свідки події, які намагались зупинити протиправні дії обвинуваченого. З обвинуваченим він раніше не був знайомий. При призначені покарання поклався на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_12 показала, що приблизно о 19 год 08.03.2020 року вона поверталась із м. Івано-Франківська, де провідувала хвору сестру, до місця свого проживання у с. Ямниця. Вказала, що зайшла в громадський транспорт на вул. Галицькій біля магазину «Барбарис», у тролейбусі обвинувачений із дружиною сиділи навпроти потерпілого, розмови між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 не чула, однак звернула увагу на зухвалу, на її думку, поведінку обвинуваченого із дружиною, які голосно розмовляли та забирали один у одного телефон. Вказала, що на зупинці «Ямниця» із транспортного засобу вийшла через один вихід разом із дружиною обвинуваченого. Вказала, що одразу як вийшла із громадського транспорту зупинилась на розі зупинки та перебувала на відстані близько 2 м від місця події, бо мала намір переходити автодорогу, однак почула крики обвинуваченого до потерпілого та, озирнувшись, побачила як ОСОБА_10 почав наносив удари потерпілому та, взявши його за шию, притиснув до стіни будівлі зупинки. В той час дружина обвинуваченого била ОСОБА_8 парасолею. Пояснила, що одразу ж почала кричати до обвинуваченого з вимогою припинити такі дії, однак останній їх продовжував і за даною зупинкою. Пояснила, що дана ділянка добре освітлюється, а відтак вона все добре бачила. Вказала, що неодноразово закликала обвинуваченого припинити свої дії, однак ОСОБА_10 перестав наносити удари тільки після того як вона крикнула, що їде поліція. Звернула увагу суду, що обвинувачений порвав куртку потерпілого, викинув сумку та шапку потерпілого в траву, де вона їх і знайшла та принесла ОСОБА_8 . Пояснила, що внаслідок дій обвинуваченого у потерпілого з`явилися сліди на шиї, він не міг говорити та не тримався на ногах. Після цього на місце події прибули працівники поліції яким вона надавала пояснення. Окрім того, вказала, що прибувши до місця проживання брата обвинуваченого, в квартирі якого знаходився і сам ОСОБА_10 із дружиною, бачила як останні із метою їхньої неідентифікації намагались втекти із приміщення через вікно.

Свідок ОСОБА_13 показав, що працює разом із обвинуваченим на ПАТ «Івано-Франківськцемент». 08.03.2020 року зайшов на зупинці «Княгинин» разом із обвинуваченим та його дружиною до тролейбуса. Одразу біля дверей справа сидів потерпілий. Пояснив, що бачив як дружина ОСОБА_10 попросила потерпілого забрати рюкзак, однак він його так і не забрав. В подальшому зазначив, що не чув що саме жінка говорила до потерпілого, оскільки в транспортному засобі було шумно, а він знаходився на певній відстані від них. Вказав, що була розмова і між обвинувачем та потерпілим, але на це не звернув уваги. При цьому суті розмови не чув, вказав, що більше нічого не бачив. Саму подію кримінального правопорушення теж не бачив, оскільки вийшов із тролейбусу швидше на одну зупинку.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що працює разом із ОСОБА_13 та ОСОБА_10 на ПАТ «Івано-Франківськцемент». 08.03.2020 їхав разом із вищевказаними особами у тролейбусі на роботу. Вказав, що зайшовши до громадського транспорту, обвинувачений сказав до потерпілого, щоб той забрав сумку із сидіння. Зазначив, що чув як обвинувачений та потерпілий обмінялись нецензурними висловлюваннями в сторону один одного. ОСОБА_8 рюкзак із сидіння забрав. Вказав, що ОСОБА_10 із дружиною та потерпілий сиділи один навпроти одного і час від часу виникав словесний конфлікт, який в загальному тривав близько 10 хв. Пояснив, що відстань між ним та вищевказаними особами була невелика, в той час як ОСОБА_13 знаходився подалі від них, ближче до кінця салону. Вказав, що продовження конфлікту не бачив, так як вийшов із тролейбуса разом із ОСОБА_13 на зупинці ТОВ «Івано-Франківськцемент».

Додатково винуватість ОСОБА_10 підтверджується сукупністю доказів наданих стороною обвинувачення та безпосередньо досліджених судом, зокрема:

рапортом, зареєстрованим в ЄО №1170 від 08.03.2020 згідно із яким на лінію 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_8 про те, що 08.03.2020 о 19:43 год невідомий із яким виник конфлікт у тролейбусі побив заявника та подер куртку. Прибувши на місце події у ОСОБА_8 відібрано заяву та пояснення. Також відібрано пояснення у свідка ОСОБА_12 (а.с. 64);

рапортом, зареєстрованим в ЄО №1172 від 08.03.2020 відповідно до якого на лінію 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_15 , що 08.03.2020 близько 19:30 год Лахоцький наніс ОСОБА_8 тілесні ушкодження: черепно-мозкову травму, забій правої кістки та тім`яної ділянки голови (а.с. 65);

протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 08.03.2020 року, поданої ОСОБА_8 , з якої вбачається, що 08.03.2020 близько 19:30 год у с. Ямниця по вул. Галицька, вийшовши із тролейбусу №4, Лахоцький наніс ОСОБА_8 удари в область голови, намагався душити, бив головою до зупинки (а.с.66);

постановою про призначення експертизи від 12.03.2020 відповідно до якої з метою з`ясування характеру, локалізації та механізму та часу утворення, ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_8 , призначено судово-медичну експертизу (а.с. 67-68);

висновком експерта №156 від 06.04.2020, з якого вбачається, що дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_8 свідчать, що виявлені й нього тілесні ушкодження: садна та синці в ділянках голови, шиї, лівої кисті, утворилися від дії тупих твердих предметів, могли утворитись як при нанесенні ударів кулаками, так і іншими тупими твердими предметами в вище вказані ділянки тіла, так і при ударах цими ділянками до таких, відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с.70);

протоколом огляду місця події від 13.05.2020 року з ілюстративною фототаблицею, об`єктом огляду якого є ділянка автодороги Н-09 «Мукачеве - Львів», що в с. Ямниця по вул. Галицька. Безпосереднім об`єктом огляду являється автобусна зупинка, що в с. Ямниця по вул. Галицька (а.с. 71-75);

протоколом проведення слідчого експерименту від 13.05.2020 року з ілюстративною фототаблицею, підчас якого ОСОБА_8 в присутності понятих, за участю статиста було запропоновано відтворити події, які мали місце 08.03.2020. ОСОБА_8 за участю статиста продемонстрував в яку частину тіла та як саме ОСОБА_10 наносив йому удари (а.с. 76-86);

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.05.2020 року з ілюстративною фототаблице та з додатком до протоколу. З даних документів встановлено, що ОСОБА_8 в присутності понятих, попередньо озвучивши ознаки за якими може впізнати особу, оглянувши фотографії, вказав, що впізнає особу, яка зображена на фотографії №3. Відповідно до додатку до протоколу особою, зображеною на фотографії за №3, є ОСОБА_10 (а.с. 87-90);

постановою про зміну кваліфікації кримінального правопорушення від 15.05.2020 відповідно до якої змінено кримінально-правову кваліфікацію кримінального провадження за № 0000122 з ч.1 ст.125 КК України на ч.1 ст.296 КК України (а.с.91-92).

Таким чином, надаючи оцінку отриманим в судовому засіданні показанням потерпілого та обвинуваченого, суд приходить до висновку, що саме потерпілий надав об`єктивні показання, які узгоджуються із наявними в кримінальному провадженні доказами, а показання обвинуваченого є суперечливими.

Так, стороною обвинувачення винуватість ОСОБА_10 обґрунтовується показами потерпілого, як безпосереднього учасника подій та показах свідка ОСОБА_12 , а також висновком експерта та документами. При цьому, допитані за клопотанням сторони захисту свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 жодним чином не спростовують позицію сторони обвинувачення.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердив сам факт завдання тілесних ушкоджень однак зазначає, що підставою для цього стала неправомірна поведінка потерпілого, який відмовився звільнити місце в тролейбусі.

Одночасно суд звертає увагу на те, що саме ОСОБА_10 першим розпочав словесний конфлікт із потерпілим з приводу зайняття місця для сидіння рюкзаком останнього. Показання ОСОБА_10 про те, що приводом для конфлікту була неправомірна поведінка ОСОБА_8 жодним чином не підтверджуються, оскільки потерпілий на зауваження ОСОБА_10 зреагував та забрав рюкзак, що підтверджується показаннями свідка сторони захисту ОСОБА_14 . Крім того, відповідно до показань обвинуваченого, вийшовши із тролейбуса, саме він звернувся до потерпілого, а згідно з показаннями свідка ОСОБА_12 , саме ОСОБА_10 почав завдавати удари потерпілому.

Стосовно заперечень сторони захисту щодо наявності в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, суд зазначає наступне.

Так, вирішуючи питання доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 поза розумним сумнівом, суд виходив з того, що він, не визнаючи свою винуватість, не заперечив факти образливого висловлювання в громадському транспорті та на зупинці в сторону потерпілого, як і нанесення непрямих ударів в громадському місці в тому числі шляхом притиснення потерпілого до стіни зупинки.

На думку суду, не визнання винуватості обвинуваченим лежить у площині об`єкту кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України яким є громадський порядок, а також мотиву явної неповаги до суспільства.

У правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року у справі №288/1158/16-к, звернуто увагу на те, що хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм хуліганства, як злочину проти громадського порядку та моральності.

Хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Відповідно до фактичних обставин справи, встановлених на підставі безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема показань потерпілого, свідків, підставою для висловлювання ОСОБА_10 в громадському місці нецензурною лайкою став незначний привід. При цьому конфлікт був спровокований саме ОСОБА_10 , як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція потерпілого на провокуючі дії стала приводом для подальшого насильства з боку обвинуваченого. Суд звертає увагу, що конфлікт мав у своїй основі не особисті відносини між його сторонами і останні до того часу взагалі не були знайомими.

Одночасно, після того як потерпілий вважав конфлікт вичерпаним, ОСОБА_10 вийшовши із громадського транспорту, на зупинці, тобто в громадському місці, першим звернувся до ОСОБА_8 , розпочав штовханину та почав наносити удари. Незважаючи на присутність свідка ОСОБА_12 підчас конфлікту, на її висловлювання з метою припинення нанесення ОСОБА_10 ударів потерпілому, останній таких дій тривалий час не припиняв. Обвинувачений підтвердив ту обставину, що тільки після розпилювання потерпілим вмісту газового балончика, він залишив місце події. Крім того, про вчинення ОСОБА_10 саме хуліганських дій додатково свідчить і пошкодження майна потерпілого (куртки) та викидання майна ОСОБА_8 в канаву. Суд звертає увагу і на те, що обвинувачений є наглядно значно фізично сильнішим від потерпілого, а відтак скориставшись перевагою та схопивши ОСОБА_8 за шию, обвинувачений таким чином намагався продемонструвати свою зверхність.

Таким чином суд залишає без уваги твердження обвинуваченого про самозахист від потерпілого, оскільки це спростовується показаннями свідка ОСОБА_12 . Крім того, як зазначено судом обвинувачений є наглядно фізично сильнішим від потерпілого, а відтак дана обставина обґрунтовано ставить під сумнів такі пояснення ОСОБА_10 .

Крім того, суд вважає безпідставним твердженням захисника стосовно відсутності в діях обвинуваченого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства оскільки на зупинці громадського транспорту нікого не перебувало, так як це спростовується показаннями свідка ОСОБА_12 , яка намагалась зупинити дії обвинуваченого. Одночасно, згідно показань свідка ОСОБА_14 потерпілий звільнив місце для сидіння, а відтак підстави для продовження конфлікту були відсутні.

Отже, обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки нахабної поведінки обвинуваченого свідчать про те, що вона не була зумовлена особистою неприязню до ОСОБА_8 , з яким він знайомим не був, а саме бажанням протиставити себе суспільству, продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, та супроводжувалась особливою зухвалістю, поєднаного з насильством над потерпілим.

Таким чином, дослідивши докази сторони обвинувачення та заперечення на них сторони захисту, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у тому, що він своїми умисними діями вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 296 КК України.

Крім того, судом уточнено викладені в сформованому обвинуваченні події, а саме в абзаці першому та другому державним обвинуваченням зазначено, що 08.03.2020 року близько 19 год. 10 хв. у м. Івано-Франківську ОСОБА_8 зайшов у громадський транспорт тролейбус, щоб поїхати до місця свого проживання в с. Ямниця Тисменицького району. В цей час в даному громадському транспорті перебував ОСОБА_10 , який також направлявся в с. Ямниця Тисменицького району з дружиною ОСОБА_11 . Однак в судовому засіданні встановлено, що коли ОСОБА_10 зайшов до тролейбуса разом із дружиною у ньому вже перебував ОСОБА_8 .

Дані уточнення, як і інші, зокрема послідовність подій, викладені в обвинувальному акті та встановлені під час судового розгляду, на думку суду, відповідають вимогам абз. 1 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, а саме, що у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

При цьому такі уточнення формулювання не є зміною висунутого обвинувачення, яким обмежений суд відповідно до ч. 1, 3 ст. 337 КПК України чи виходом за його межі. Оскільки під час змін формулювання не відбулось зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, та не встановлено нових фактичних обставин кримінального правопорушення, зміна яких властива лише стороні обвинувачення - прокурору.

Крім того в судовому засіданні обговорено допущену прокурором тезнічну описку в обвинувальному акті. Жодних заперечень з даного приводу зі сторони захисту не поступило.

При призначенні покарання суд дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст.65 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення є кримінальним проступком, ОСОБА_10 раніше не судимий, відповідно до довідок за №3469 від 14.05.2020 року і за №963 від 08.05.2020 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставини, що пом`якшують покарання відповідно до ст.66 КК України, не встановлені.

Обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, не встановлені.

З огляду на зазначене, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, думку державного обвинувача, особи винуватого, потерпілого, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією ч.1 ст.296 КК України, в редакції станом на момент вчинення кримінального правопорушення , покарання у виді штрафу.
При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_10 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Речові докази, питання щодо яких суд має вирішити в порядку ст.100 КПК України, відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 381-382 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1