Справа №592/3961/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/764/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження
УХВАЛА
Іменем України

28 травня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/3961/20 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.04.2021, якою обвинуваченому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 (зареєстрованому по АДРЕСА_2 ), раніше не судимому

продовжений строк тримання під вартою,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, оскільки ухвала є незаконною та необґрунтованою, а клопотання прокурора таким, що не підлягало задоволенню, так як відсутні підстави для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Прокурором не було доведено, що обвинувачений, перебуваючи на волі переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню чи йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину. Враховуючи, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років, то керуючись ст. 183 КПК запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого не може бути застосований. Крім того, відсутні ризики, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_10 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Прокурором не було обґрунтовано обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові, які виправдовують тримання особи під вартою. Вказує, що неявка ОСОБА_10 в судові засідання не залежали від нього, оскільки він не був поінформований про час та дату розгляду справи. Зазначає, що судом жодним чином не обґрунтовано рішення не визначати розмір застави. Крім того, на адресу матері обвинуваченого надійшов виклик призовника із ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим він зобов`язаний прибути до дільниці для проходження призовної комісії.

ОСОБА_10 пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, а саме у тому, що 27.01.2020 близько 23:30 ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , знаходячись в під`їзді № 2 буд. АДРЕСА_3 , вчинили сварку із сусідом ОСОБА_13 , внаслідок якої ОСОБА_10 почав наносити ОСОБА_13 удари. В цей момент до них підбіг ОСОБА_14 , який почав тримати ОСОБА_10 за праве плече, після чого останній наніс йому один удар кулаком, чим спричинив перелом суглобового відростку нижньої щелепи зліва зі зміщенням.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.04.2021 ОСОБА_10 продовжений строк тримання під вартою до 24 год 04.06.2021. Своє рішення суд першої інстанції умотивував наявністю ризиків переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення нових злочинів.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи захисника ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 , доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 2 ст. 331 КПК, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, а згідно ч. 3 цієї статті незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує дію запобіжного заходу на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно ч. 4 ст. 199 (глава 18) КПК, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, а відповідно ч. 5 цієї статті зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини (які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою), які зазначені у ч. 3 цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Розглянувши питання про продовження запобіжного заходу, суд першої інстанції дійшов висновку, що існують ризики того, що ОСОБА_10 може перераховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити новий злочин.

Однак такі висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, належним чином не умотивовані та не ґрунтуються на вимогах закону.

Зокрема, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_10 може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції відповідного процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження (вирок, ухвала), а тому колегія суддів не уповноважена давати правову оцінку доказам у кримінальному провадженні і може вирішувати питання тільки щодо наявності встановлених у ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання.

Заслуговують на увагу доводи сторони захисту про те, що прокурором не було жодним чином доведено, що перебуваючи на волі обвинувачений переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню чи йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Суд першої інстанції в порушення вимог КПК не зазначив, які саме обставини об`єктивно свідчать про недостатність застосування до ОСОБА_10 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, оскільки питанню суворості покарання не може надаватися надмірне (вирішальне) значення, так як потреба позбавлення волі не підлягає оцінюванню з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги виключно тяжкість злочину (рішення ЄСПЛ від 01.06.2006 у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), заява № 7064/05), та повинна враховуватися у сукупності зі всіма іншими обставинами, з якими КПК пов`язує застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою та підстави для його неодноразового продовження.

Ризик переховування від правосуддя також не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, оскільки він визначається з урахуванням ряду інших релевантних чинників, що можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від суду, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тривалого тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 29.03.2016 у справі «Беда проти Швейцарії» (Bedat v. Switzerland), заява № 56925/08). При цьому необхідно враховувати характер обвинувачуваного, його моральні якості, наявність коштів та інформації про те, що обвинувачений раніше ухилявся від суду тощо. Ці обставини, виходячи із ситуації кримінального провадження, повинні виправдовувати висновок суду про наявність постійної небезпеки того, що обвинувачений переховуватиметься.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що суди, кожного разу вирішуючи питання про ув`язнення особи, повинні розглядати наявність потреби в цьому. З цією метою вони повинні зважити на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. Переконавшись у наявності такої потреби, суд у відповідному рішенні повинен навести відповідні й достатні мотиви, які б виправдовували ув`язнення.

Так, ОСОБА_10 є особою молодого віку, має постійне місце проживання, де мешкає разом з батьком, бабусею та рідним дядьком, що в повній мірі забезпечать контроль сумлінності його процесуальної поведінки. У обвинуваченого відсутній паспорт громадянина України для виїзду за кордон, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та є громадянином призовного віку.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 183 КПК запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину. Тобто, відносно обвинуваченого може бути обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою лише у випадку, якщо прокурором, крім наявності ризиків визначених у ст. 177 КПК, було б доведено, що перебуваючи на волі, обвинувачений переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Таких фактів, про які йшлося вище, прокурором доведено не було і в ухвалі суду вони також відсутні. При цьому колегія суддів вважає, що дії суду першої інстанції є непослідовними, а ухвала невмотивованою, оскільки спочатку 08.04.2021 цим же судом прийнято рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, а вже через півтора місяці в наступному судовому засіданні 20.05.2021 відмовлено прокурору у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 і останньому змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з покладенням певних обов`язків.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника знайшли своє підтвердження, оскільки колегія суддів не вважає доведеним наявність у кримінальному провадженні обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою, а прокурором не доведені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, у зв`язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а апеляційна скарга захисника задоволенню.

Одночасно після скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів вважає за необхідне постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору в задоволенні його клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 .

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.04.2021 відносно ОСОБА_15 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу.

Відмовити прокурору ОСОБА_8 в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4