Справа №489/5323/18
Провадження №1-кп/487/108/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2021 Колегія суддів Заводського районного суду м.Миколаєва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника: ОСОБА_7 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесеному до Єдиного реєстру досудових рослідувань № 0000687 за обвинуваченням
ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Заводського районного суду м.Миколаєва надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.185 КК України .
Ухвалою колегії суддів Заводського районного суду м.Миколаєва від 13.09.2018 року кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання.
В ході підготовчого судового засідання прокурор просила призначити справу до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 у підготовчому судовому засідання заявив клопотання про повернення обвинувального акту до прокуратури. Клопотання обґрунтовував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, є незрозумілим, суперечливим та нечітким, що перешкоджає ефективному захисту обвинуваченого. Так у обвинувальному акті не зазначені фактичні обставини щодо суб`єктивної сторони злочину, мотиви скоєного злочину, та не зазначені дії обвинуваченого в розумінні ст.. 28 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію захисника, просив клопотання про повернення обвинувального акту задовольнити.
Заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, вивчивши обвинувальний акт, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст.291 КПК України.
Згідно ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Пред`явлене обвинувачення повинно бути конкретним. Водночас, пред`явлення неконкретного обвинувачення є порушенням права особи на захист, оскільки повноцінно реалізувати це право від сформульованого не конкретно обвинувачення неможливо.
Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки впливає не тільки на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.
Наведене твердження, зокрема випливає з положень ч. 1 ст. 348 КПК України, відповідно до яких після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.
Отже, суд не може перейти до розгляду справи по суті, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не наведе конкретне зрозуміле формулювання обвинувачення.
Завданням кримінального провадження є зокрема охорона прав і законних інтересів усіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним і абсолютним правом обвинуваченого.
Недотримання цих принципів повністю нівелює засади кримінального провадження, визначені ст. 7 КПК України.
Стаття 22 КПК України встановлює, що під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, у ч.1 ст.91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити, зокрема найменування кримінального провадження, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Фактичними обставинами кримінального правопорушення вважаються час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, вид та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Вичерпний перелік відомостей, які, згідно ч.2 ст.291 КПК України, повинен містити обвинувальний акт, з огляду на положення п.3 ч.3 ст.314 КПК України щодо відповідності обвинувального акту вимогам саме КПК України, а не конкретно статті 291 КПК України, не тільки не виключає, а навпаки передбачає обов`язок слідчого, прокурора при складанні обвинувального акту в обов`язковому порядку враховувати, крім ч.2 ст.291 КПК України, положення і інших статей КПК України, якими визначається спосіб здійснення та виконання завдань кримінального провадження передбачених ст.2 КПК України.
Згідно положень ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Так, ОСОБА_6 обвинувачуються у тому, що 13.07.2011 року переслідуючи корисливі мотиви, з метою власного незаконного збагачення, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 своїми умисними діями, які виразились у таємному викраданні чужого майна, що належить ТОВ «П.В.К.» заволодів грошовими коштами в сумі 715 000 гривень, чим спричинив вказаному товариству матеріальну шкоду в особливо великих розмірах, тобто у вчинені злочину, передбаченого ч. 5ст. 185 КК України.
Аналіз скерованого до суду обвинувального акту дає підстави зробити висновок, що такий не відповідає положенням процесуального закону, зокрема формулювання обвинувачення є нечітким та неконкретизованим, формалізованим, оскільки не містить усіх об`єктивних та суб`єктивних ознак інкримінованого складу злочину.
Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення наведений у обвинувальному акті суперечить вимогам діючого законодавства України, оскільки за наявності вказівки, що злочини вчинено за попередньою змовою групою осіб, обвинувальний акт не містить даних про розподіл ролей та вид співучасті між собою учасників групи, в обвинувальному акті не зазначено дій обвинуваченого щодо попередньої змови з іншими особами, які визначають та впливають на склад інкримінованих їм дій (кримінально-правову кваліфікацію), також обвинувальний акт не містить фактичних обставин суб`єктивної сторони злочину, мотиву скоєного злочину обвинуваченим.
Таким чином, у обвинувальному акті належним чином не відображено фактичних обставин кримінального правопорушення, не відображено у визначений законом спосіб обставин які підлягають доказуванню, що суперечить п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та, відповідно, унеможливлює розгляд справи у суді на підставі саме цього обвинувального акту, в редакції яка скерована до суду
Фактично формулювання обвинувачення зведено до зазначення правової кваліфікації дії обвинуваченого, наведення суми грошових коштів, якою у злочинний спосіб заволоділа за попередньою змовою в групі фігуранти злочину та узагальненим, неконкретизованим, формальним описом злочинних дій, без зазначення всіх обов`язкових складових, які повинні бути відображені у такому формулюванні, зокрема, без наведення обставин які підлягають доказуванню в процесі судового розгляду.
Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Згідно ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.
Положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Наявність встановлених в обвинувальному акті недоліків порушує принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Розгляд судом обвинувального акту який не відповідає положенням КПК України, з істотними недоліками, які грубо порушують право на захист, є неприпустимим, оскільки це свідчить про неповагу до закону, тобто до встановлених ним норм та вимог.
Водночас, наведені недоліки,встановлюють істотне порушення права на захист.
Наявність вказаної неповноти в обвинувальному акті, не конкретність, формальність та суперечливість формулювання обвинувачення порушує один з основних конституційних принципів - право обвинуваченого на захист, оскільки позбавляє останнього знати у яких конкретних діях його обвинувачують та за якими фактичними обставинами, подальшій можливості викладення своїх показань, заперечень, в тому числі щодо прийнятих рішень, а суд належним чином встановити істину у кримінальному провадженні.
Єдиним процесуальним шляхом виправлення недоліків обвинувального акта, передбаченим КПК України, є повернення обвинувального акта прокурору з метою усунення ним недоліків протягом розумного строку.
Таким чином, колегія суддів вважає, що встановлені судом вищезазначені обставини є тими недоліками, без усунення яких не може розпочатися судовий розгляд і вказані недоліки, згідно з нормами КПК України, можуть бути усунуті на стадії підготовчого судового засідання, відповідно до процедури визначеної ст. 314 КПК України, шляхом повернення обвинувального акту прокурору. Усунення наведених вище недоліків обвинувального акту протягом розумного строку та його виправлення надасть суду можливість призначити справу до судового розгляду та забезпечити справедливий судовий розгляд з дотриманням всіх засад визначених кримінальним процесуальним законодавством.
Керуючись ст.ст. 314, 331, 372 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000687 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.185 КК України, повернути прокурору Окружної прокуратури м.Миколаєва через його невідповідність вимогам КПК України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3