УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м. Володимир - Волинський
Слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ Володимир-Волинського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000275, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 травня 2021 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Головно Любомильского району Волинської області жителя АДРЕСА_1 ,громадянина України, з базовою середньою освітою, студента 3-го курсу ДНЗ Нововолинського ВПУ, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,- ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 за погодженням з прокурором Володимир-Волинської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся в суд із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Клопотання обґрунтоване тим, що у органу досудового розслідування є докази, які свідчать про те, що 10 травня 2021 року, близько 01:00 години, в м. Володимир-Волинський Волинської області, ОСОБА_5 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту, діючи з прямим умислом, керуючись метою спричинення тілесних ушкоджень та завдання шкоди здоров`ю, наніс неповнолітньому ОСОБА_7 один удар лівою рукою ножом в ділянку живота чим своїми діями спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк до восьми років, а також наявність ризиків, передбачених п.1 та п.3 ст.177 КПК України, слідчий у клопотанні просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Наявність ризиків також обгрунтував тим, що при вчиненні злочину підозрюваний застосував насильство, а місце вчинення злочину географічно розташоване неподалік місця проживання як самого підозрюваного, так і потерпілого та свідків, тому маючи інформацію про їх місце проживання ОСОБА_5 , перебуваючи не в місцях попереднього ув`язнення може незаконно впливати на свідків та потерпілих шляхом погроз чи іншим чином з метою надання ними недостовірних показань, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню.

В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання з підстав наведених у ньому.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 просили в задоволенні клопотання слідчого відмовити та не обирати відносно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою. Просили суд застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід, який не пов`язаний з позбавленням волі, а саме домашній арешт. Вказали, що підозрюваний не має жодного наміру уникати слідства й суду, всіляко сприяє слідству та розкриттю злочину, надає слідству визнавальні показання, тому у нього немає жодних підстав іншим чином впливати на потерпілого чи свідків, уникати кримінальної відповідальності. Навпаки він має намір будь-яким чином примиритись із потерпілим, надавати йому матеріальну допомогу для лікування. Крім того вказали, що підозрюваний має постійне місце проживання на території Володимир-Волинського району Волинської області, навчається на третьому курсі ДНЗ Нововолинського ВПУ, повинен відвідувати навчання у денний час, має успіхи у навчанні.

Слідчий суддя, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження приходить до наступного.

Згідно змісту ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За змістом ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Згідно наданих суду матеріалів клопотання слідчого, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, який кваліфікується як: нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому.
Не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_5 та правильність кваліфікації кримінального правопорушення, виходячи лише з фактичних даних, зазначених у доданих до клопотання документів, приходжу до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_5 до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує вимоги п.п.3-5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання, Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Разом з тим, у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року сформульована практика Європейського суду з прав людини, яка зокрема, свідчить про те, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні заявлено ризики того, що ОСОБА_5 матиме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Однак слідчим та прокурором не доведено та не надано доказів існування хоча б одного із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено розглядом клопотання, на даному етапі досудового розслідування ОСОБА_5 не уникає кримінальної відповідальності, добровільно надає показання слідству, не приховуючи своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, у суду відсутні будь-які підстави вважати наявним у нього стимул незаконно впливати на свідків чи потерпілого, переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, прокурором та слідчим не було обґрунтовано неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів з урахуванням обставин, передбачених ст.178 КПК України, щодо даних про його особу, в їх сукупності.

У клопотанні та при його розгляді стороною обвинувачення не враховано ту обставину, що підозрюваний вчинив кримінальне правопорушення вперше, є молодого віку, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки із сім`єю до складу якої входять його батьки пенсійного віку. Також не враховано того, що підозрюваний навчається, є студентом третього курсу ДНЗ Нововолинського ВПУ, повинен відвідувати навчання.

Відповідно до п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення із під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності,наявності злочинних зв`язків).

Крім того, згідно ст. 5 Європейської конвенції з прав людини, яка у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи. Крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом.

У справі «Смирнов проти Росії» Європейський суд з прав людини наголосив, що особа, обвинувачена в скоєнні злочину, завжди повинна знаходитися на свободі, до закінчення розгляду справи, якщо Держава не зможе довести, що маються «умисні і достатні» причини взяти її під варту, і зокрема, коли є підстави вважати, що особа ухилятиметься від слідства та суду, перешкоджатиме встановленню істини у справі, або продовжить злочину діяльність.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує необґрунтованість ризиків про які зазначив прокурор, а також не наведення переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам.

Отже, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, дані про особу підозрюваного, який має визначене місце проживання за місцем розслідування кримінального провадження, активно сприяє досудовому розслідуванню, виявив бажання добровільно відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду та витрати на лікування, слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність належного обґрунтування існуючих ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та доказів щодо їх наявності. Прокурором під час розгляду клопотання не подано переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти вказаним ризикам.

Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України, слідчий суддя має право застосувати до підозрюваного інший, більш м`який запобіжний захід.

На підставі вище викладеного, слідчий суддя не встановив підстав щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки обставин необхідності тримання особи під вартою в даному конкретному випадку немає, тому приходить до висновку про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, який забезпечить виконання підозрюваним, покладених на нього, процесуальних обов`язків визначених частиною 5 ст. 194 КПК України, та який в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в тому числі і тих, які прокурор вважає пріоритетними.

Керуючись, ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177-178, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В клопотанні слідчого СВ Володимир Волинського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Володимир Волинської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України ОСОБА_5 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту терміном на два місяці із забороною цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого або прокурора.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

- за першим викликом прибувати до слідчого, прокурора у даному кримінальному провадженні;

- не відлучатися із місця свого проживання без дозволу слідчого, прокурора;

- повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання та/або місця навчання або роботи;

- утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні, крім випадку в присутності слідчого та/або прокурора необхідності відшкодування потерпілому заподіяної шкоди;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (в разі їх наявності).

- носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали 2 (два) місяця з дня її оголошення.

Ухвалу передати для виконання у Володимир-Волинський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 11 травня 2021 року.

Слідчий суддя (підпис).

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1