Номер провадження: 11-сс/813/554/21
Номер справи місцевого суду: 522/4686/21 1-кс/2779/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.03.2021 року м. Одеса

Суддя-доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2021 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_3 на незаконне тримання під вартою ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000570 від 25.04.2015,

встановив:

Зазначеною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_3 , подану в порядку ст. 206 КПК України з підстав того, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 23.02.2021 по справі №523/8553/16-к вирішено питання щодо дії запобіжного заходу ОСОБА_4 , а саме запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді застави скасовано, повернуто йому заставу у розмірі 60 900 гривень, внесену 11.09.2015 на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 10.09.2015; застосовано щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, без визначення розміру застави, взявши під варту у залі суду.

Таким чином, слідча суддя дійшла висновку, що на час надходження скарги ОСОБА_4 та його захисника слідчим суддею не встановлено обставин, які б викликали у нього обґрунтовані сумніви з приводу того, що обвинувачений ОСОБА_4 утримується під вартою без відповідних на те підстав, та підлягає звільненню з-під варти саме в порядку ст. 206 КПК України.

24.03.2021 захисником ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку до суду апеляційної інстанції подано апеляційну скаргу на зазначену ухвалу слідчого судді від 19.03.2021, в якій він вважає ухвалу слідчого судді незаконною, просить її скасувати, клопотання про негайне звільнення ОСОБА_4 з під варти задовольнити та постановити нову ухвалу, якою негайно звільнити з під варти ОСОБА_4 .
Частина 1 ст. 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами 1-ої інстанції і не набрали законної сили, а саме: інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Натомість, вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено положеннями ст. 309 КПК України. Ухвала про відмову у задоволенні скарги на незаконне затримання в порядку ст. 206 КПК України (відмову у відкритті провадження за скаргою або повернення) у зазначеному переліку відсутня, тобто її оскарження в апеляційному порядку під час досудового розслідування кримінальним процесуальним законом не передбачено.

При цьому ч. 3 ст. 309 КПК України прямо визначено, що скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

За вимогами ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 цього Кодексу.

Проте в судовій практиці існували різні правові позиції стосовно застосування норм кримінального процесуального закону при перегляді в апеляційному порядку ухвал, постановлених під час розгляду скарг (клопотань), поданих в порядку ст. 206 КПК України на незаконне затримання особи.

При відмові у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 суддя-доповідач враховує, що положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, post factum, оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.05.2019 по справі №766/22242/17.

Також, суддя-доповідач враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Більш того, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачає, що однієї із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Натомість, системний аналіз зазначеної норми Конституції України засвідчує, що забезпечення права на апеляційний перегляд виникає після розгляду справи (кримінального провадження) по суті.

Окрім того, обвинуваченим та його захисником подана скарга саме в порядку ст. 206 КПК України, а не в порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбаченому статтями 303-308 КПК України, ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги, подана в порядку ст. 206 КПК України, у цьому випадку не є такою, що підлягає апеляційному оскарженню на підставі ч. 2 ст. 309 КПК України.
При цьому, в рішенні Об`єднаної палати Верховного Суду від 27 травня 2019 року (справа №766/22242/17) також зазначено, що у висновку Верховного Суду України від 12.10.2017 року (справа №757/49263/15-к) йдеться, що в разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилають положення ч. 3 ст. 309 КПК України, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності, посилаючись на приписи ч. 4 ст. 399 КПК України. Право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі п. 17 ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 24 КПК України, які його гарантують, з огляду на положення ч. 6 ст. 9 КПК України, яка встановлює, що у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.
Аналогічні висновки неодноразово робив Верховний Суд, у тому числі в указаних вище справах, коли слідчий суддя постановляв ухвали щодо тих чи інших питань, процедура вирішення яких слідчим суддею не була передбачена КПК України.
На відміну від наведених справ, у цьому кримінальному провадженні скарга стороною захисту була подана в порядку ст. 206 КПК України і відповідно слідчий суддя постановив ухвалу в межах процедури, яка передбачена кримінальним процесуальним законом. Тому зазначені висновки Верховного Суду України та Верховного Суду не можуть бути застосовані в цій ситуації.
Отже, оскільки ухвала слідчого судді щодо скарги, поданої в порядку ст. 206 КПК України, у переліку, передбаченому ст. 309 КПК України, відсутня, то її оскарження в апеляційному порядку кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Зважаючи на вище викладене, ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2021 оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, а вказівка на її оскарження в резолютивній частині ухвали слідчого судді є помилковою та не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

Статтею 422 КПК України передбачений порядок перевірки ухвал слідчого судді, однак в зазначеній нормі закону не передбачені дії апеляційного суду, щодо апеляційних скарг на ухвали слідчого судді, що не підлягають оскарженню.

При цьому, на думку судді-доповідача, в подібних випадках слід керуватися положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України, відповідно до якої у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього кодексу.

Враховуючи те, що в своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3 ставить питання про скасування ухвали слідчого судді, на яку, згідно із законом, не може бути подана апеляційна скарга, вважаю, що до неї необхідно застосувати загальне правило, передбачене ч. 4 ст. 399 КПК України, а саме відмовити у відкритті апеляційного провадження, та повернути особі, яка її подала разом із доданими матеріалами.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 309, 392, 399, 307, 405, 419, 422, 532 КПК України, суддя-доповідач,

ухвалив:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2021 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_3 на незаконне тримання під вартою ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000570 від 25.04.2015 року відмовити.
Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати адвокату ОСОБА_3 разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту прийняття рішення, а особою, яка утримується під вартою, у той же строк, з дня отримання копії судового рішення.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2