Справа № 333/1553/21
Провадження №1-в/333/108/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі судді: ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 та його представників адвокатів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також законних представника: ОСОБА_6 , прокурора: ОСОБА_7 , лікаря-психіатра ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, в режимі відеоконферензв`язку з КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги», заяву ОСОБА_3 про припинення застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом та передання його на піклування родичам -

ВСТАНОВИВ:
16.03.2021 р. до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_3 про припинення застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом та передання його на піклування родичам, яку він обґрунтовує наступним.
На підставіухвали Михайлівського районного суду Запорізької області від 02.04.2020 року, у зв`язку зі скоєнням ним кримінальних порушень у стані неосудності, до нього були застосовані примусові заходи медичного характеру у формі госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом. Наразі в нього значно покращився психологічний стан, що проявляється у відсутності афективних розладів; критичному ставленні до вчинених правопорушень; критичному ставленні до свого захворювання; логічному мисленні та висловлюванні своїх думок; проявах інтересу до суспільного життя та життя своєї родини; відсутності агресії до оточення та в спілкуванні; спроможності самостійно задовольняти свої основні життєві потреби; тривалості лікування (десять календарних місяців); дотриманні встановлених в лікувальному закладі положень та правил лікування і поведінки; відсутності загрози для оточуючих.
З огляду на вищевказане заявник ОСОБА_3 просить суд припинити застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом, у зв`язку зі значним покращенням його психологічного стану та відсутності потреби у застосуванні цих заходів, а також передання його під піклування родичів: матері - ОСОБА_9 , та сестрі - ОСОБА_6 , з обов`язковим лікарським наглядом за місцем його проживання.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представники адвокати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підтримали дане клопотання та просили його задовольнити.
Законний представник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала заяву, яка була за клопотанням представників заявника, допитана також як свідок, пояснила, що вона є рідною сестрою ОСОБА_3 . Відвідує його регулярно в лікарні та помітила, що з грудня 2020 р. в нього покращився психічний стан, він вже не агресивний, приступів немає. Він наразі не становить небезпеку для оточуючих, може самостійно приймати ліки, під наглядом родичів. Начальник відділення лікарні, де він госпіталізований, зазначав родичам, що зауважень до брата у нього немає. Він хворіє з 1996 р., наразі має 3-тю групу інвалідності. В стресових ситуаціях, в нього погіршується психічний стан, погано спить, внаслідок чого потрапляє на стаціонарне лікування до психіатричної лікарні.
Прокурор ОСОБА_7 заперечувала відносно задоволення цієї заяви, вважає підстави для припинення застосування примусових заходів медичного характеру відсутні.
Лікар-психіатр КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ОСОБА_8 , в судовому засіданні пояснила, що наразі ОСОБА_3 продовжує хворіти на психічний розлад. На теперішній час психічний стан ОСОБА_3 не стабільний, має мінливий характер, критики до вчиненого правопорушення та хвороби він не має, в нього наявне порушення сну, особливо після спілкування з відвідувачами. За психічним станом ОСОБА_3 потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричній лікарні, оскільки є небезпечним для оточуючих.
Допитаний, за клопотанням представників заявника, в якості свідка ОСОБА_10 пояснив, що він є другом ОСОБА_3 з дитинства, бачив його у хворобливому стані, який виникає від стресових ситуацій. Коли в нього хвороблий стан, у нього порушення сну, нав`язливі ідей по боротьбі з корупцією. Завдяки медикам він приходить до нормального стану. З часу перебування ОСОБА_3 у психіатричній лікарні на стаціонарі, він відвідував його систематично. Помітив, що з грудня 2020 р., психічний стан ОСОБА_3 покращився, трохи загальмоване мовлення, але він логічно мислить та відповідає на запитання, реально оцінює обстановку, урівноважений, засуджує себе за вчинене, розкаюється. Зараз ОСОБА_3 змінив відношення до суспільства.
Судом також, за клопотанням представників заявника, оглянутий відеозапис розмови між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , під час відвідування останнім заявника в лікарні,.
Допитаний, за клопотанням представників заявника, в якості свідка ОСОБА_11 пояснив, він є священнослужителем у церкві, яка знаходиться в смт. Михайлівка Запорізької області, та є духовним отцем ОСОБА_3 . Неодноразово відвідував ОСОБА_3 у лікарні, бачить, що в нього покращився психічний стан. Вважає, що йому краще буде вдома продовжити лікування, в колі своєї родини.
Суд, заслухавши заявника та його представників, думку прокурора, пояснення лікаря-психіатра, дослідивши матеріали заяви та інші докази, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Ухвалою Михайлівського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2020 р. до ОСОБА_3 , який вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації у психіатричну лікарню зі звичайним типом нагляду. В подальшому застосування цих примусових заходів продовжувалось на підставі ухвал суду, в порядку встановленому законом. Востаннє ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.06.2021 р., яка оскаржується ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 95 КК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру може здійснюватися судом також за заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, її захисника або законного представника у разі, якщо така особа за станом свого здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного нею незалежного лікаря-психіатра. Особи, до яких застосовуються примусові заходи медичного характеру, мають право звертатися до суду із заявою про зміну або припинення застосування примусових заходів медичного характеру не частіше одного разу на 6 місяців та незалежно від того, чи розглядалося судом це питання в зазначений період. У разі припинення застосування примусових заходів медичного характеру через змінення психічного стану особи на краще, суд може передати її на піклування родичам або опікунам з обов`язковим лікарським наглядом.

Відповідно до ст. 514 КПК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування.
Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Розгляд питання про зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру може також здійснюватися за письмовою заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи законного представника у разі, якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що крім висновку комісії лікарів-психіатрів процесуальний закон не передбачає надання ніяких інших доказів для прийняття судом рішення про припинення застосування примусових заходів медичного характеру,
З висновку комісії лікарів-психіатрів КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР №14 від 26.02.2021 р., доданого ОСОБА_3 до цієї заяви та висновку судово-психіатричної експертизи №128, складеного на підставі ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2021 р., постановленої в межах цієї справи, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з 1996 р. хворіє на психічний шизоафективний розлад. Неодноразово лікувався в Молочанській, Запорізькій психіатричних лікарнях. Госпіталізації були пов`язані з неадекватною поведінкою на тлі афективно-параноїдної симптоматики, після виписки з лікарні підтримуючої терапії не приймав, на прийом до лікаря психіатра не з`являвся, продовжував писати численні скарги на керівництво різних установ, також намагався втручатися в роботу різних організацій, бо вважав себе "борцем за справедливість, борцем з мафією", вважав за потрібне писати в різні правоохоронні органи викривальні листи, погрожував розправою, вимагав дозволити йому носіння вогнепальної зброї для самозахисту від угрупувань, які нібито його переслідують. Був визнаний інвалідом 3-ї групи. За хворобливими проявами 11.12.2018 скоїв правопорушення - порізав шини декількох машин. В той же день оглядався черговим психіатром психіатричної лікарні, підстав для застосування примусової госпіталізації не виявляв, встановлено діагноз: «Шизоафективний розлад, змішаний тип, поточний маніакальний епізод». Повернувшись додому, психічний стан погіршився, вночі не спав, ходив по місту з ножем, погрожував сусідам та людям, пов`язаним з владою. Намагався регулювати дорожній рух. 12.12.2018 був госпіталізований у психіатричний стаціонар з афективно-маячною симптоматикою, де знаходився по 18.02.2019 з діагнозом: «Шизоафективний розлад, змішаний тип, поточний епізод гнівливої манії». Після виписки зі стаціонару на прийом до психіатра не з`являвся, підтримуючої терапії не приймав. Стан знов погіршився, конфліктував з сусідами, вважав що його переслідують. 31.05.2019 за хворобливими проявами знов скоїв правопорушення - порізав шини ножем, в той же день був госпіталізований до психіатричного стаціонару, де перебував на лікуванні по 26.06.2019 з діагнозом: Шизоафективний розлад, змішаний тип, поточний епізод гнівливої манії». За даними наданої амбулаторної карти за місцем мешкання після виписки зі стаціонару на прийом до психіатра не з`являвся. Підтримуючої терапії не приймав.
12.05.2020 р. був госпіталізований до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР для примусового лікування на підставі ухвали Михайлівського районного суду Запорізької області від 02.04.2020 р., оскільки встановлено, що вищезазначені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, вчинені в неосудному стані, і за психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні.
При теперішньому експертному дослідженні ОСОБА_3 виявляє: формальність контакту, паралогічне, резонерське з елементами зісковзування мислення, емоційну згладженість, неадекватність, мінливий настрій, маячні ідеї власної значущості, реформаторства, збереженість інтелектуально-мнестичних функцій, відсутність галюцінаторних переживань, критики як до свого стану, так і до інкримінуємого йому правопорушення. На проведеному лікуванні афективні коливання знизилися, але настрій залишається мінливим, відмічається емоційна неадекватність. З огляду на вищевикладене, а також наявність у клінічній картині патології мислення у вигляді паралогічності, резонерства, з елементами зісковзування та маячних ідей власної значущості, реформаторства, відсутність критики як до свого стану так і до скоєного, експерти дійшли висновку, що ступінь психічних розладів такий, що позбавляє його можливості усвідомлювати фактичний характер своїх дій та керувати ними. ОСОБА_3 не має критики до своєї психічної хвороби та до вчиненого ним кримінального правопорушення, за яке до нього були застосовані заходи медичного характеру у формі госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом. ОСОБА_3 є небезпечним, внаслідок його психічного стану для самого себе та інших осіб, а також існує ризик спричинення ОСОБА_3 іншої істотної шкоди. Враховуючи характер правопорушення та ступінь психічних розладів ОСОБА_3 , 1974р.н. потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.
Вищевказані висновки комісії лікарів-психіатрів та судових експертів є переконливими і належним чином вмотивованими.
Доводи заявника та його представників, а також пояснення свідків, які зводяться до того, що вони повідомляють про покращення психічного стану ОСОБА_3 з грудня 2020 р., та заявляють про наявність підстав для припинення застосованих примусових заходів, спростовуються викладеними у належній формі висновком спеціалістів у галузі психіатрії, розумні підстави для сумнівів у компетентності та об`єктивності яких відсутні. З даних висновків, з якими погоджується і суд, вбачається, що хоча і є на теперішній час певні позитивні зміни в психічному стані ОСОБА_3 , які є дуже мінливі, але враховуючи перебіг його хвороби, нестабільність його психічного стану на теперішній час, систематичність виникнення погіршення його психічного стану після припинення госпіталізації, при цьому протягом короткого часу, внаслідок відмови ОСОБА_3 від підтримуючої терапії, та як наслідок неодноразове вчинення ним суспільно-небезпечних діянь, вказують, на те, що наразі відсутні підстави для припинення застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричному закладі
З матеріалів провадження та висновків лікарів-психіатрів не вбачається того, що ОСОБА_3 видужав та стан його здоров`я значно покращився, внаслідок чого відпала б потреба в раніше застосованих заходах.
З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення даної заяви відсутні.
Керуючись ст.ст. 372, 514 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні заяви ОСОБА_3 про припинення застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом та передання його на піклування родичам, відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя
Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1