Справа № 182/2188/21
Провадження № 1-кп/0182/778/2021
У Х В А Л А
Іменем України
22.07.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000212 від 11.02.2021 року стосовно ОСОБА_3 за правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 185 КК України, -

з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:

08.04.2021 року в провадження судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області відповідно до протоколу автоматизованого розподілу надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 185 КК України. Стосовно обвинуваченого у кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 23 липня 2021 року. Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого на строк не більше шістдесяти днів, посилаючись на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме ризику переховування від суду, оскільки у разі доведеності його вини йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років. Крім того, останній може незаконно впливати на потерпілого, також існує ризик повторного вчинення інших кримінальних правопорушень. Прокурор просив врахувати відомості про репутацію обвинуваченого, який є раніше судимою особою за вчинення аналогічних корисливих злочинів. До того ж, в провадженні Нікопольського міськрайонного суду перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за вчинення аналогічних корисливих злочинів, за яким останньому 28.01.2021 ухвалою суду було змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, обов`язки якого останній не дотримувався. Він виїхав до м. Нікополь, де вчинив новий злочин.
Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, але надав заяву, в якій просив проводити судовий розгляд кримінального провадження у його відсутність.
Обвинувачений ОСОБА_3 , який не визнає своєї провини в інкримінованому злочині, та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою і просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки власником зазначеного житла є особисто обвинувачений. Обвинувачений тривалий час утримується під вартою і ризики на які послався прокурор не дієві вже. До того ж, обвинуваченого не доставляють вчасно до зали суду, що порушує його право на справедливий розгляд справи у розумні строки.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження суд вважає за можливе задовольнити клопотання обвинуваченого та захисника ОСОБА_5 , виходячи з наступного.
Так, в судовому засіданні, хоча і встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість продовження злочинної діяльності і переховування від суду, однак прокурором не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти вказаним ризикам.
Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Пунктом 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, практикою Європейського суду з прав людини, визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути виправданий очікуваним покаранням у вигляді позбавлення волі. В рішенні Європейського суду від 12.01.2012 року у справі Тодоров проти України, зазначено, що для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачувань не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою.
Слід звернути увагу на позицію Європейського Суду з прав людини, оскільки згідно ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України зазначені рішення є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яка ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Враховуючи те, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою і неможливість його вчасної доставки в судове засідання, а обвинувачений має постійне місце проживання за яким зареєстрований і власником якого він являється. Крім того, він має малолітнього сина у цивільному шлюбі, мати якого утримується під вартою в іншому кримінальному провадженні і дитина потребує батьківського піклування. За таких обставин ризик повторного вчинення нових злочинів, на думку суду є мінімальним і для його запобігання достатньо обрання більш м`якого запобіжного заходу, у вигляді домашнього арешту. Крім того, прокурором зазначено ризик впливу на свідків і потерпілого, який є недоведеним та не розкритим у клопотанні, оскільки правопорушення вчинене фактично на вулиці, де стояв автомобіль потерпілого, особисто з потерпілим і свідками ОСОБА_3 не знайомим та йому не відоме їх місце проживання.
Щодо ризику переховування від суду, то формально він існує, оскільки ОСОБА_3 усвідомлює, що йому може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі, але цей ризик на думку суду є мінімальним.
Крім того, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). На думку суду, інший, більш м`який запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту за місцем постійного проживання і реєстрації обвинуваченого, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку і запобігти вчиненню ним нових злочинів. До того ж, відповідно до висунутого обвинувачення, ОСОБА_3 інкримінується крадіжка авто магнітоли із салону автомобіля, факт вчинення якої він взагалі не визнає. Ці обставини необхідно буде перевіряти під час судового розгляду, який затягується через несвоєчасну доставку обвинуваченого до зали судового засідання. Тому, подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою ускладнює розгляд кримінального провадження по суті у розумні строки. Суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.
Керуючись ч. 3 ст. 315 КПК України,
У Х В А Л И В:
Відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_5 задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
1. Не відлучатися з постійного місця проживання, що знаходиться для обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 18 год. до 08 год. , без дозволу суду.
2. З`являтися за першою вимогою на виклики до суду.
3. Повідомляти прокурора, суд про зміну місця фактичного проживання, роботи.
Визначені обов`язки, покладаються на обвинуваченого на строк судового розгляду, але не більше двох місяців, тобто до 21 вересня 2021 року.
Обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити з під варти в залі суду негайно.
Копію ухвали надіслати до відділення №2 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області для виконання та прокурору для здійснення контролю.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1