Провадження №11-кп/801/815/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 02 липня 2013 року,

в с т а н о в и в :

На даний час засуджений ОСОБА_8 утримується та відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Вінницького міського суду Вінницької області в Державній установі «Вінницька виправна колонія (№86)» за вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 02.07.2013, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.4 ст.187, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України до позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією майна.
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 02.07.2013. Клопотання мотивовано тим, що засуджений ОСОБА_8 відбув три чверті від призначеного покарання, має чотирнадцять заохочень з боку адміністрації установ виконання покарань, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 02 липня 2013 року.
Прийняте рішення суд першої інстанції мотивував тим, що відповідно до довідки про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень по особовій справі засудженого ОСОБА_8 від 09.04.2021 вбачається що у період перебування ОСОБА_8 в Державній установі «Херсонська ВК (№61)» засуджений ОСОБА_8 отримав більшу частину заохочень у 2017 році, тобто, до моменту відбуття 2/3 свого строку, з чого вбачається, що сумління поведінка ОСОБА_8 була викликана лише бажанням останнього справити позитивне враження на адміністрацію установи відбування покарань, задля застосування відносно нього положень ст.82 КК України.
З вищевказаної довідки також вбачається, що за період перебування ОСОБА_8 у Державній установі «Вінницька ВК (№86)» засуджений ОСОБА_8 усі заохочення отримав у період з 2019 по 2021 рік, тобто після рішення комісії установи від 16.10.2018 про відмову засудженому ОСОБА_8 в умовно-достроковому звільненні, як особі, яка не довела свого виправлення.
В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_8 просять скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та задовольнити клопотання звільнивши засудженого умовно-достроково від відбування подальшого покарання, мотивуючи свої вимоги тим, що засуджений працевлаштований не порушує умов праці, має бездоганну поведінку та 14 заохочень, за весь час відбування покарання не має жодного дисциплінарного стягнення.
Заслухавши захисника ОСОБА_7 , який підтримав вимоги викладені в апеляційних скаргах та просив їх задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, у відповідності до ст.81 КК України, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення в процесі відбування покарання. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання. У п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року зазначено, що слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержанні ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці. Сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, а й активна форма його поведінки.
Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 в умовно-достроковому його звільненні належним чином мотивував в оскаржуваній ухвалі своє рішення, яке базується на досліджених у судовому засіданні доказах.
З характеристики засудженого ОСОБА_8 вбачається, що за період відбування покарання у ДУ «Вінницька виправна колонія №86» останній характеризується позитивно, режим утримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, вісім разів заохочувався адміністрацією установи.
Під дію ст.81 КК України підпадав по відбутті ѕ строку, а саме: 07.10.2018 року. Рішенням комісії установи (протокол №21 від 16.10.2018 року) прийнято рішення відмовити засудженому в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання, як особі, яка не довела свого виправлення.
Доводи сторони захисту про те, що засудж ОСОБА_8 В.М. має позитивну характеристику, порушень режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, а тому до нього слід застосувати вимоги ст.81 КК України, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки засуджений судимий за вчинення особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я людини, крім того, засудж ОСОБА_8 В.М. отримав більшу частину заохочень у 2017 році, тобто, до моменту відбуття 2/3 свого строку, з чого вбачається, що сумління повед ОСОБА_8 В.М. була викликана лише бажанням останнього справити позитивне враження на адміністрацію установи відбування покарань, задля застосування відносно нього положень ст.82 КК України.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції в повній мірі відповідає вимогам ст.81 КК України та роз`ясненням п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», відповідно до яких умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише в тому випадку, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Суд першої інстанції ретельно дослідив у судовому засіданні матеріали особової справи засудженого, перевірив його особу та дійшов обґрунтованого висновку ОСОБА_8 В.М. своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що засудж ОСОБА_8 В.М. лише стає на шлях виправлення і має до цього всі можливості однак, в розумінні ст.81 КК України, своєю поведінкою і ставленням до праці ще не довів свого виправлення, а тому доводи апеляційної скарги засудженого є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційні скарги захис ОСОБА_7 О.В., засудженого залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання засудже ОСОБА_8 овича про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 02 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :