Категорія:ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002283 від 23.06.2020 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2020 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2020 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, має на утриманні малолітню дитину, не працюючого, судимого:
- 27.07.2015 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст.307, ст.69 КК України до 2 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна; звільненого 15.03.2017 року на підставі ухвали Ківерцівського районного суду Волинської області від 07.03.2017 року умовно-достроково на 5 місяців 27 днів;
- 07.05.2020 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.1 ст.186 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України надано іспитовий строк 1 рік,
- визнанно винним у пред`явленому обвинувачені за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання:
-за ч.2 ст.186 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі;
-за ч.2 ст.185 КК України - 1 (один) рік позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_7 призначено покарання - 4 (чотири) роки 1 (один) місяць позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2020 року 2 (два) місяця позбавлення волі, остаточно призначено до відбуття ОСОБА_7 4 (чотири) роки 3 (три) місяці позбавлення волі.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту його затримання, тобто з 09 жовтня 2020 року.
Вироком суду вирішено питання речових доказів.
Арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді від 27.08.2020 року скасовано.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 повторно, 22.06.2020 року близько 14.50 години, перебуваючи поблизу магазину «Апетит», що по вулиці Гетьмана Мазепи, 2а міста Луцька, умисно, з корисливих мотивів, відкрито викрав у потерпілого ОСОБА_9 грошову купюру номіналом 1000 грн, спричинивши потерпілому майнової шкоди.
Він же, повторно, 09.07.2020 року близько 19.00 години, перебуваючи в приміщенні магазину «Сім-23» по вулиці Володимирській, 20 міста Луцька, умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав 4 шоколадки марки «Мілка» вагою 300 г, вартістю 73,62 гривень кожна, спричинивши ТОВ «Клевер Сторс» майнової шкоди на загальну суму 294,48 гривень (а.с. 75-78).
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказав, що свою вину у вчиненні злочину передбаченого, ч.2 ст.185 КК України, визнає повністю, а за ч.2 ст.186 КК України вину не визнає. Вважає вирок суду несправедливим. Просить суд врахувати, що в нього є малодітня дитина та мати з інвалідністю. Просив суд застосувати до нього положення ст.69 КПК України (а.с. 88).

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги, обвинуваченого, та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечив, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України та доведеність його вини у вчиненні цього злочину є правильними і ґрунтуються на зібраних у встановленому порядку та перевірених судом доказах, які ніким з учасників провадження не оспорюються, а тому апеляційний суд оскаржуваний вирок у цій частині не перевіряє.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 вимог і положень зазначених законів дотримався.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, кваліфікація дій останнього є вірними.
Під час судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_7 вину у відкритому викраденні чужого майна, вчиненого повторно, не визнав. Суду дав показання, що 22.06.2020 року в обідню пору, знаходячись в магазині «Апетит», що по вул.Гетьмана Мазепи, 2а м.Луцька, побачив потерпілого з купюрою номіналом 1 000 гривень, які він намагався обміняти. Оскільки йому відмовити їх обмінювати, тому він, вийшовши з магазину, під`їхав на велосипеді до потерпілого та запропонував їх обміняти в магазині «Нива». Потерпілий добровільно дав йому 1000 гривень, він їх обміняв у магазині, повернувся через хвилин 5, однак потерпілого вже не було на місці. Ствердив, що потерпілий добровільно дав кошти, його не наздоганяв, не кричав та не просив їх повернути. Спочатку гроші тримав в себе, в подальшому поміняв їх на злоті та витратив. Збитки потерпілому не відшкодовані.
Проте, його вина у вчиненому та за вказаних в обвинувальному акті обставин, повністю підтверджується зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:
-показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який суду дав показання, що 22.06.2020 в світлу пору доби пішов в магазин «Апетит», що по вул.Гетьмана Мазепи, 2а м.Луцька поміняти дрібні гроші. В магазині йому дали 1 000 грн (однією купюрою), він вийшов на вулицю, почав їх розглядати, оскільки такої купюри ще жодного разу не бачив, тому повернувся назад та просив знову поміняти на інші купюри. Продавець відмовила та порадила звернутись у банк. Він вийшов на вулицю. Коли пройшов кілька метрів від магазину, де його наздогнав раніше незнайомий чоловік (вказавши на обвинуваченого ОСОБА_7 ), щось запитав та скориставшись тим, що він тримав гроші у руках вирвав вищевказану купюру та поїхав. Поруч нікого не було. Він біг за обвинуваченим метрів 300 та кричав, щоб останній повернув гроші, однак той втік. В подальшому викликав працівників поліції. Збитки не відшкодовані, однак цивільного позову не заявляв. За умови добровільного відшкодування обвинуваченим завданих збитків, на його суворому покаранні наполягати не буде.
-з протоколу огляду місця події від 22.06.2020 року (проведеного в присутності понятих) з якого вбачається, що було оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення - територію магазину «Апетит», що по АДРЕСА_2 , та встановлено наявність камер відеоспостереження. Диск із записами камер відеоспостереження вилучено, оглянуто, відповідно до протоколу огляду від 23.06.2020 року та приєднано до матеріалів провадження у якості додатку до протоколу від 22.06.2020 року;
- дослідженим безпосередньо в судовому засіданні відеозаписом із камер відео нагляду магазину «Апетит», що по вулиці Гетьмана Мазепи, 2а міста Луцька згідно якого 22.06.2020 року о 14.53 годині потерпілий ОСОБА_9 знаходився поблизу каси магазину «Апетит», тримав в руці одну купюру. При цьому, чути розмову між ним та продавцем з приводу отриманої ним на обмін у магазині купюри номіналом 1 000 гривень. О 14.54 годині потерпілий залишив касову зону, відразу за ним до продавця підійшов ОСОБА_7 (який бачив та чув зміст усієї розмови), після чого останній поспіхом вийшов з приміщення магазину, подивився в якому напрямку пішов потерпілий, та попрямував туди велосипедом;
-протоколом пред`явлення осіб для впізнання від 01.07.2020 року з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 серед пред`явлених до впізнання інших осіб вказав на особу під №1 ОСОБА_7 , як на такого, який 22.06.2020 року вирвав з його рук купюру номіналом 1000 гривень поблизу магазину «Апетит», опізнавши його за загальними рисами обличчя (про які зазначив у протоколі). При цьому, сам ОСОБА_7 жодних зауважень з приводу проведення слідчої дії та пояснень потерпілого не висловлював.
Заперечення ОСОБА_7 та його захисника на невірність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України, тобто за кваліфікуючою ознакою відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, перевірялись судом першої інстанції, який обґрунтовано визнав їх безпідставними, оскільки саме показання потерпілго, які є послідовними та узгоджуються між собою та іншими доказами, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, та які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, переконливо свідчать про те, що вина ОСОБА_7 у відкритому викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, є доведеною, а його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України.

Колегією суддів Волинського апеляційного суду не встановлено будь-яких порушень вимог закону України про кримінальну відповідальність або вимог кримінального процесуального законодавства під час здійснення судового провадження відносно ОСОБА_7 , які б могли бути підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_7 винним за ч.2 ст.186 КК України.

Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене йому покарання є суворим також є безпідставними.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.
Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які, відповідно до вимог ст.12 КК України, відносяться до категорії, відповідно, нетяжкого та тяжкого злочинів, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставин, які, відповідно до норми ст.66 КК України, пом`якшують покарання, суд відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, зокрема по епізоду 09.07.2020 року.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України, суд не вбачає.
Разом з тим судом першої інстанції враховано, з чим і погоджується апеляційний суд, що обвинувачений ОСОБА_7 вину по епізоду 09.07.2020 року визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину. Є особою молодого віку, має на утриманні та вихованні малолітню дитину. Одночасно вину у вчиненні кримінального правопорушення, визнаного судом доведеним по епізоду 22.06.2020 року не визнав, а тому і не розкаявся у вчиненому. Збитки жодному з потерпілих не відшкодовані, потерпілі щодо покарання покладалися на розсуд суду. Зважаючи на особу обвинуваченого, який судимий за вчинення умисного корисливого злочину, обвинувачується у вчиненні даних кримінальних правопорушень, вчинених під час іспитового строку, дані кримінальні правопорушення є умисними та, згідно ст.12 КК України, відносяться до категорії, відповідно, нетяжкого та тяжкого злочинів, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та небажання стати на шлях виправлення. А тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання в межах санкції ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.ст.70, 71 КК України.
Підстав для призначення менш суворого покарання апеляційний суд не вбачає.
Апеляційний суд не знаходить підстав для зміни вироку з мотивів наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2020 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді