справа № 208/2543/21
№ провадження 1-кс/208/819/21
УХВАЛА
Іменем України

27 квітня 2021 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна, адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області клопотання слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000126 від 06.04.2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в :
До слідчого судді надійшло клопотання слідчого ОСОБА_5 , погодженого прокурором, про арешт майна. В своєму клопотанні слідчий просить накласти арешт на предмети, вилучені 09.04.2021 під час санкціонованого Заводським районним судом обшуку за адресою: м. Кам`янське, вулиця Дніпробудівська, 35.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що ЧЧ Кам`янського РУП надійшла заява від гр. ОСОБА_6 , про те, що група невстановлених працівників ТОВ "ПРОФ ЛОГІСТІКС" адреса: м. Кам`янське, вулиця Дніпробудівська, 35, таємно, під час перевезення вантажу викрали товар належний ТОВ "АГРОКЛЕВЕР", чим завдали матеріального збитку.

09.04.2021 під санкціонованого Заводським районним судом обшуку за адресою: м. Кам`янське, вулиця Дніпробудівська, 35, встановлено, що вказаний вантаж ПРОСПЕРО КС 20л.», «СТІВЕН» КЕ 20л видано представнику ТОВ "АГРОКЛЕВЕР", але не в повному обсязі. Також під час обшуку встановлено, що на території працює ряд підпільних цехів з виробництва мінеральних добрив, кормів на основі залишок тварин, топливних брикетів, пошиву мішків. При цьому розпізнавальних знаків на цехах, які можуть їх ідентифікувати щодо належності до конкретних підприємств, немає, працівники поспішно покинули робочі місця та відмовились вказувати на яких підприємствах вони працюють.

В подальшому під час обшуку виявлено наступне:

- зошит у клітинку 96 аркушів, із записами прийому-здачі зміни;- зошит у клітинку 24 аркуші із записами автомобілів та їх номерних знаків;- аркуш в`їзду-виїзду автотранспорту за 09.04.2021;- наказ про затвердження штатного розпису №10 від 01.01.2021 на ТОВ ТОВ "ПРОФ ЛОГІСТІКС" та штатний розпис на 1 аркуші;- тека з надписом «Справа Прибуткові документи 2-ге півріччя 2020» з документами ТОВ "ПРОФ ЛОГІСТІКС"; тека документами ТОВ "ПРОФ ЛОГІСТІКС" «Папка для паперів «Февраль 21 новая почта»; тека з документами ТОВ "ПРОФ ЛОГІСТІКС" «Папка для паперів Март 21»; тека з документами ТОВ "ПРОФ ЛОГІСТІКС" «Справа Січень 2020»;тека з документами ТОВ "ПРОФ ЛОГІСТІКС" «папка для паперів Видаткові май- июнь 2020; тека з документами ТОВ "ПРОФ ЛОГІСТІКС" « Прибуткові документи 1 півріччя 2020»;- тека з документами «Звіти по ПДВ ТОВ "ПРОФ ЛОГІСТІКС";- тека з документами ТОВ "ПРОФ ЛОГІСТІКС" «Акти сверок Проф логистикс»;- тека з документами «Прибуткові документи ТОВ "ПРОФЛОГІСТІКС"2020-2021; сипуча речовина сірого кольору; гранульована речовина сірого кольору; журнал «Производственный журнал ЖКУ»;- журнал з чорновими записами; лушпиння насіння соняшника.

Зазначені вище предмети, документи опечатано та вилучено до Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Як підставу, у зв`язку із якою потрібно здійснити арешт майна, слідчий зазначає, що вищевказані вилучені речі, мають суттєве значення для встановлення істини та важливих обставин у кримінальному провадженні. Крім того, в подальшому дані речі можуть бути використанні, як докази та можливість використання як доказів відомостей, що містяться у речах. Також є підстави вважати що дані предмети пристосовані для вчинення кримінального правопорушення, та інших правопорушень. Необхідність накладення арешту зумовлюється тим, що незастосування цього заходу надасть можливість приховання, пошкодження чи знищення інформації, яка має суттєве значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженню.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити з мотивів, викладених в клопотанні.
Слідчий ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав клопотання з підстав, наведених у його мотивувальній частині, просив задовольнити.
Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечував, оскільки вважав, що немає правових підстав для його задоволення. Зазначив, що внаслідок протиправних дій слідчого, ТОВ «ПРОФ ЛОГІСТІКС» позбавлена можливості здійснювати свою діяльність, реєструвати податкові накладні, укладати договори, оскільки вилучено дозвільну документацію, договори з контрагентами, установчі документи. Фактично вилучено весь обсяг документів, що перебував у ТОВ «ПРОФ ЛОГІСТІКС». Також зазначає, що слідчий в клопотанні обмежився лише цитуванням норм КПК України не зазначаючи, доказом чого можуть бути вилучені речі, документи, речовини, яким чином пристосовані для вчинення кримінального правопорушення, з урахуванням зазначених вище зауважень по кожному із вилучених предметів. Не вказано інформації, яка б підтверджувала право власності на майно без ідентифікуючих ознак, та конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування, розпорядження ТОВ «ПРОФ ЛОГІСТІКС» майном. Слідчим не наведено ризиків, які б доводили, що ТОВ «ПРОФ ЛОПСТІКС» може знищити, пошкодити майно. З урахуванням наведеного, просив повернути клопотання прокурору для усунення зазначених в клопотанні недоліків протягом 24-х годин з часу постановлення ухвали або, у випадку встановлення відсутності підстав для повернення клопотання, відмовити у задоволенні клопотання.

Слідчий суддя, вислухавши сторони, дослідивши клопотання та додані матеріали приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

З положень ч. 1 ст. 170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст. 170 КПК України).

При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Формальне, неконкретизоване посилання слідчого на досягнення забезпечення виконання завдань кримінального провадження шляхом накладення арешту на предмети, вилучені під час обшуку, не підтверджено матеріалами клопотання, не обґрунтовано розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, таким чином, застосування арешту зазначених в клопотанні предметів становитиме для власника надмірний тягар, що порушуватиме ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Можлива шкода кримінальному провадженню у випадку незастосування арешту теж не доведена, оскільки слідчим не доведено наявність обставин, які підтверджують, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження призведе до нівелювання доказового значення предмету клопотання, тобто відсутнє обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права. Таким чином, клопотання є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя

постановив:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000126 від 06.04.2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1