Справа № 495/7962/17
Номер провадження 1-кп/495/209/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області
у складі - судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву обвинуваченого ОСОБА_6 про відвід колегії суддів Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 від розгляду обвинувального акту по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених за ч. 3 ст. 187 (86, 86-1, 142) КК України, колегія суддів, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених за ч. 3 ст. 187 (86, 86-1, 142) КК України.
14.06.2021 року на адресу суду надійшла заява обвинуваченого ОСОБА_6 про відвід колегії суддів Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 від розгляду зазначеного вище кримінального провадження.
Свою заяву обвинувачений ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що з моменту надходження кримінального провадження до суду воно практично не розглядалося, розгляд справи постійно відкладається, результатами судових засідань були тільки продовження строків домашнього арешту обвинуваченому. Колегія суддів в порушення вимог КПК України, не прийняла дійсних мір щодо проведення судових засідань за участю всіх сторін кримінального процесу. Дане кримінальне провадження розглядається вже більше трьох років, на думку обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 порушують безпідставно його право на розгляд справи у розумні строки.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 заяву про відвід колегії суддів Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 підтримали, просили її задовольнити.
В судовому засіданні прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні заявленого обвинуваченим ОСОБА_6 відводу колегії суддів Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .
Дослідивши матеріали справи, обґрунтування та доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо підстав для відводу колегії суддів, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як на підставу для відводу колегії суддів Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , обвинувачений ОСОБА_6 посилається на те, що з моменту надходження кримінального провадження до суду воно практично не розглядалося, розгляд справи постійно відкладається, результатами судових засідань були тільки продовження строків домашнього арешту обвинуваченому. Колегія суддів в порушення вимог КПК України, не прийняла дійсних мір щодо проведення судових засідань за участю всіх сторін кримінального процесу. Дане кримінальне провадження розглядається вже більше трьох років, на думку обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 порушують безпідставно його право на розгляд справи у розумні строки.
Згідно зі статтею 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Згідно ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
У відповідності зі ст.75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. Відповідно до ч.2 цієї статті у складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.
Отже, дослідивши повторно заявлений відвід колегії суддів Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , з врахуванням норм діючого кримінально-процесуального законодавства, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку, що заявлений відвід не відповідає вимогам ст. 80 КПК України, адже є невмотивованим та необґрунтованим. Окрім того, порушення розумних строків розгляду зазначеного вище кримінального провадження було спричинено об`єктивними чинниками, зокрема, складністю кримінального провадження, особливістю розгляду даної категорії справ колегіальним складом суду та іншими чинниками, які не залежали від процесуальних дій колегії суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .
Також колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_6 в своїй заяві про відвід колегії суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не є доведеними та є суб`єктивною думкою заявника.
Щодо заявленого самовідводу головуючої судді ОСОБА_1 від розгляду даного кримінального провадження, з огляду на об`єктивний та суб`єктивний аспект суддівського розсуду, колегія суддів вважає, що головуюча суддя ОСОБА_1 має рацію щодо необхідності самовідводу з огляду на наступне.
Так, обвинуваченим ОСОБА_6 вдруге заявляється відвід колегії суддів Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , що свідчить про недовіру обвинуваченого до колегії суддів та зокрема до головуючої судді ОСОБА_1 та сумніви в її неупередженості та безсторонності, окрім того, сторона обвинувачення теж підтримує заявлений відвід головуючої судді ОСОБА_1 , отже, учасники судового розгляду не сприймають головуючу суддю ОСОБА_1 як незалежного та неупередженого суддю.
У чинному кримінально-процесуальному законі закріплено інститут відводу (самовідводу) судді, який, по суті, є єдиним способом вирішення конфлікту інтересів в їхній професійній діяльності, прямо передбаченим законом. При цьому, інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Відвід дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть, якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Згідно з частиною першою статті 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтею 75 КПК України суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
Статтею 81 КПК України встановлено, що у разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.
Відповідно до частини третьої статті 81 КПК України при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою суду.
Оскільки кримінальне процесуальне законодавство висуває загальні вимоги до вмотивованості відводу, суд звертається до інших джерел права, які визнані в Україні, для більш детального аналізу.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди [України] застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Це положення узгоджується зі статтею 9 Конституції України, що встановлює примат (пріоритет) міжнародного права в Україні.
Відповідно до статті 6 Конвенції та частини першої статті 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно зі статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.
Будь-який суддя, в неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 17 вересня 2019 року у справі № 277/599/15-к.
Вказаний висновок цілком відповідає правовим позиціям, висловленим у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд), який констатує в аналогічних випадках порушення пункту 1 статті 6 Конвенції. Зокрема, в рішенні «Де Куббер проти Бельгії», ЄСПЛ зазначив, що «навіть видимість може бути важливою», «правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться», тому будь-який суддя, щодо якого є обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності, має бути відведений. Крім того, в рішенні ЄСПЛ «Мироненко і Мартенко проти України» зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, з-поміж інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» та «Веттштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності («Фей проти Австрії»).
Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).
У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»). Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.
У пункті 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 N 2006/23 зазначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Відповідно до Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він повинен бути вільним від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.
Враховуючи вищевикладене, практику Європейського суду з прав людини, положення пункту 1 ст. 6 Конвенції, ч. 1 ст. 21 КПК, з метою забезпечення достатніх гарантій для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у безсторонності суду, окрім того враховуючи те, що відвід обвинуваченим ОСОБА_6 заявлено повторно відвід колегії суддів Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та зокрема до головуючої судді ОСОБА_1 , з метою усунення будь-яких сумнівів щодо неупередженості та необ`єктивності головуючої судді ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку щодо необхідності задоволення заяви про самовідвід головуючої судді ОСОБА_1 від розгляду даного кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 3, 75, 80, 81, 372, 376 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_6 про відвід колегії суддів Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 від розгляду обвинувального акту по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених за ч. 3 ст. 187 (86, 86-1, 142) КК України відмовити.
Задовольнити заяву про самовідвід головуючої судді ОСОБА_1 від розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених за ч. 3 ст. 187 (86, 86-1, 142) КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст даної ухвали буде складено та проголошено 16.07.2021 року о 11.30 год.

Суддя-доповідач ОСОБА_9

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3