Справа № 344/3996/21
Провадження № 1-кс/344/1608/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність старшого дізнавача СД Івано-Франківського районного управління ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000118, від 02.02.2021, зобов`язання до вчинення дій , -

ВСТАНОВИЛА:
17.03.2021 адвокат ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді в інтересах ОСОБА_4 зі скаргою, яка подана в порядку п.1 ч.1 ст. 303 КПК України, в якій просить : незаконною бездіяльність старшого дізнавача СД Івано-Франківського районного управління ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000118, від 02.02.2021, яка полягає у неналежному розгляді клопотання; зобов`язати старшого дізнавача СД Івано-Франківського районного управління ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 розглянути клопотання адвоката ОСОБА_3 від 10.03.2021 відповідно до ст. 220 КПК України.

У обґрунтування такого вказує на те, що 15.03.2021 нею як адвокатом отримано листа від 11.03.2021 від старшого дізнавача СД Івано-Франківського районного управління ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 отримано, що «звернення» розглянуте, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження не представляється можливим, оскільки ОСОБА_6 немає процесуального статусу у кримінальному провадженні,а саме не є стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи.

Так, згідно з витягу з ЄРДР ОСОБА_7 не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Однак, з відповіді на адвокатський запит, оформленої листом від 15.02.2021 р. №1181/108/46/02-2020 за підписом дізнавача ОСОБА_5 вбачається, що кримінальне провадження №0000118, від 02.02.2021, зареєстровано за заявою ОСОБА_8 , в якій вона зазначає, що ОСОБА_6 наніс їй тілесні ушкодження 11.12.2020. Відтак, вважає, що досудове розслідування здійснюється відносно ОСОБА_4 , яку на даний час не повідомлено про підозру.

Адвокат ОСОБА_3 скаргу з мотивів, викладених у такій підтримала. Просила її задоволити, додатково вказавши, що оскільки ОСОБА_8 фактично вказала на ОСОБА_9 , є підстави вважати, що досудове розслідування ведеться стосовно його особи. Відтак, такий має певні права у межах даного кримінального провадження, зокрема з огляду на практику, рішення Європейського суду

Дізнавач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд скарги без її участі. По суті скарги заперечує з тих підстав, що ОСОБА_6 не має процесуального статусу у даному кримінальному провадженні, тому на даному етапі кримінального провадження ознайомлення з матеріалами кримінального провадження на даному етапі досудового розслідування непередбачено КПК України.

Вивчивши доводи скарги, заслухавши особу, яка подала скаргу, дослідивши надані до скарги докази, слідчий суддя встановила наступне:

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачений перелік рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування, який є вичерпним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно з ст.220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач,прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Чинним КПК України, зокрема главою 26, передбачений порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування.

Об`єктом оскарження на підставі глави 26КПК України можуть бути тільки рішення, дії, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора при здійсненні своїх повноважень під час досудового розслідування.

Отже, законодавцем визначена наявність зв`язку між обов`язком слідчого, дізнавача чи прокурора вчинити визначені КПК України дії та строком, у межах якого зазначені особи зобов`язані їх вчинити.

Як зазначено в узагальненні ВССУ від 12.01.2017 року «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», згідно з ч. 5 ст.40 КПК слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку забороняється. Таким чином, при розгляді скарг на відмову в задоволенні клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій слідчим суддям необхідно співвідносити вимоги ст.220 КПК з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадження, зокрема встановленими ст. 40 КПК. Саме тому необхідно брати до уваги те, що процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи - передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

Слідчим суддям необхідно враховувати, що якщо особа звернулась із клопотанням про проведення слідчої (розшукової) дії, однак воно залишилось без реагування або без належного реагування (наприклад, не було розглянуте або було розглянуте в частині) слідчого, то в такому випадку правомірним є оскарження такої бездіяльності відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК. Однак, якщо клопотання розглянуто, а в його задоволенні було відмовлено, то така відмова є предметом оскарження винятково відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК.

Водночас, слід зважати і на те, що бездіяльність стосовно відсутності належного реагування на відповідні клопотання про вчинення певних процесуальних, зокрема слідчих (розшукових) дій, може бути предметом оскарження лише тоді, коли скаржник попередньо ініціював вчинення таких дій, звертаючись з відповідним клопотанням до слідчого.

17.03.2021 адвокат ОСОБА_3 звернулась в інтересах ОСОБА_10 про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування №0000118, від 02.02.2021, де вказує, що відомості до ЄРДР внесено за заявою ОСОБА_8 з приводу нанесення їй тілесних ушкоджень громадянином Республіки Польща ОСОБА_6 11.12.2020 в приміщенні готелю « Надія» в м. Івано-Франківську.

11.03.2021 за №3215/108/46/02-2021 старшим дізнавачем СД Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 надано відповідь про те, що звернення за вх.. №715 від 10.03.2021 розглянуте та зокрема, зазначено, оскільки ОСОБА_6 немає процесуального статусу у кримінальному провадженні, а саме не є стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, ознайомитися із матеріалами кримінального провадження не є можливим на даному етапі досудового розслідування.

Нормою статті 220 КПК України врегульовано порядок розгляду клопотань щодо конкретного переліку осіб у кримінальному провадженні, а саме: сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Так, як вбачається зі змісту Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження №0000118 від02.02.2021, в рамках даного кримінального провадження підозра не оголошувалась.

При цьому, згідно з наданою відповіддю ОСОБА_11 ( адвокатський запит), яка долучена до скарги, 15.02.2021 дізнавачем повідомлено, що надійшла заява від ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_6 наніс ушкодження потерпілій у готелі «Надія». За даним фактом зареєстроване кримінальне провадження № 0000118, від 02.02.2021, правова кваліфікація ч. 1 ст. 125 КК України. На місце події було здійснено виїзд слідчо оперативної групи Івано-Франківського ВП та працівників УПП в Івано-Франківській області.

Згідно із ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно практики Європейського суду з прав людини обвинуваченим (підозрюваним) у вчиненні кримінального правопорушення є особа, відносно якої фактично розпочато досудове слідство, з моменту офіційного доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння.

Так, практика Європейського суду з прав людини тлумачить норму ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод достатньо поширювальною і «розумні строки» розгляду справи починають відліковуватись від дати обвинувачення чи моменту, коли стало відомо, що органи державної влади сприймають особу як підозрюваного, навіть якщо офіційного повідомлення про підозру не було.

Поняття «обвинувачення» Європейським судом з прав людини трактується як «офіційне повідомлення, виходить від компетентного державного органу та містить вказівку на вчинення кримінально-караного правопорушення». Це може бути і арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування.

Крім того, «у ряді випадків воно може приймати форму інших заходів, що передбачають таке твердження і що таким чином впливають на положення підозрюваного» (рішення ЄСПЛ від 27.02.1980 по справі Deweer, Series A: Judgements and Decisions, Volume 35 (1980), P.24; рішення ЄСПЛ по справі Eckle v. Germany, 1982).

У справі «Меріт проти України» (див. п.70, рішення від 30.03.2004), ЄСПЛ зазначив, що обгрунтування, надане Урядом в оцінці тривалості провадження, не відповідає прецедентній практиці Суду. Він нагадує, що у кримінальних справах «розумний строк», передбачений статтею 6 § 1 Конвенції, починається з того часу, коли особі було пред`явлено обвинувачення; це може статись як до моменту розгляду справи в суді (див., для прикладу, вищезгадану справу Deweer v. Belgium, judgemnt, p. 22, § 42), так і з дня арешту, дня, коли відповідна особа була офіційно повідомлена, що проти неї висунуте обвинувачення у справі, або з дня, коли було розпочато попереднє слідство (досудове розслідування).

У практиці ЄСПЛ таким обвинуваченням визнається арешт, офіційне повідомлення про намір переслідувати у кримінальному порядку, а також початок попереднього розслідування (рішення ЄСПЛ від 27.06.1968 по справі Wemhoff, P. 26; рішення ЄСПЛ від 27.06.1968 по справі Neumeiser, Р 41; рішення ЄСПЛ від 16.07.1974 по справі Ringesein, P.45).

У національному законодавстві, зокрема, згідно із ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 зазначеного Кодексу повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Набуття особою, відносно якої розпочато досудове розслідування, прав підозрюваного КПК України, зокрема ст. 276-279 КПК України, не врегульоване.

Згідно із ч. 6 ст. 9 КПК у випадках, коли положення зазначеного Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 вказаного Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України однією із засад кримінального провадження є верховенство права.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Сторона обвинувачення зобов`язана використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема, прав на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя) у разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia).

Таким чином, з огляду на ст. 9 КПК України та практику Європейського суду з прав людини особа, відносно якої розпочате досудове розслідування за фактом вчинення цією особою конкретного кримінального правопорушення, повинна мати процесуальні права підозрюваного.

З урахуванням наведеного у розумінні практики Європейського суду з прав людини, за даних обставин, на даному етапі ОСОБА_6 фактично є особою, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, а отже, фактично має права підозрюваного, передбачені ст. 42 КПК України, в тому числі, право мати захисника та право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження з урахуванням положень ст. 221 КПК України. Так, якщо слідчий, дізнавач прийде до переконання, що таке ознайомлення з певними матеріалами може зашкодити слідству, таке рішення має бути вмотивоване та оформлене відповідною постановою.

Згідно зі ч. 2 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має, зокрема, право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшла висновку оскільки дізнавач не винесла вмотивованої постанови з приводу розгляду клопотання, зареєстрованого як звернення, відтак наявна бездіяльність, та як наслідок наявна підстава для розгляду нею клопотання адвоката ОСОБА_3 від 10.03.2021 в порядку і в строк, що передбачені ст. 220 КПК України по суті та прийняття відповідного рішення ( вмотивованої постанови) за результатами розгляду такого клопотання, і доведення до відома.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 36-39, 220, 303-305, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:
Скаргу задоволити.

Визнати незаконною бездіяльність старшого дізнавача СД Івано-Франківського районного управління ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000118, від 02.02.2021, яка полягає у неналежному розгляді клопотання, відповідно до ст. 220 КПК України.

Зобов`язати старшого дізнавача СД Івано-Франківського районного управління ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 розглянути клопотання адвоката ОСОБА_3 від 10.03.2021 в порядку і в строк, що передбачені ст. 220 КПК України, та повідомити останню про результати розгляду такого клопотання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде складено 19 березня 2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1