Єдиний унікальний № 946/1536/20
Провадження № 1-кп/946/129/21
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України

17 лютого 2021 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянув у м. Ізмаїл Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000317, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, без освіти, такого, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах, працюючого за наймом, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

10.05.2000 р. Ізмаїльським міським судом Одеської області за ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст.206, ст. 42 Кримінального кодексу України 1960 р. до позбавлення волі на строк три роки шість місяців, звільненого 18.04.2003 р.;

05.03.2004 р. Татарбунарським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 119 Кримінального кодексу України (далі КК) до позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців,звільненого 12.04.2007 р. згідно ст. 81 КК умовно-достроково на вісім місяців одинадцять днів (судимість погашена);
06.02.2008 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 4 ст. 187 КК до позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією майна, в силу ст. 71 частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 05.03.2004 р. та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років шість місяців, звільненого 02.11.2015 р. згідно ст. 81 КК умовно-достроково на три місяці двадцять шість днів,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК,

сторона обвинувачення: прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
сторона захисту: обвинуваченийОСОБА_3 , захисник ОСОБА_6 ,
інші учасники судового провадження: потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Потерпілий ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду неодноразово повідомлявся належним чином, що підтверджується довідками про доставку судових повісток про виклик до суду в електронній формі через SMS-повідомлення. Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про можливість за відсутності потерпілого ОСОБА_8 з`ясувати всі обставини судового розгляду, відповідно до ст. 325 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), дійшов висновку про проведення судового розгляду без його участі.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
1.08 грудня 2018 року приблизно о 04:00 годині ОСОБА_3 , знаходячись по АДРЕСА_2 , з метою таємного викрадення чужого майна, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, перестрибнув через паркан та проник до подвір`я зазначеного вище домоволодіння.Перебуваючи на подвір`ї вищевказаного домоволодіння, ОСОБА_3 через незачинені двері проник до приміщення літньої кухні, де, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, таємно викрав два порожні металеві газові балони, кожен об`ємом по 50 л, вартість одного становить 201,25 грн., загальною вартістю 402,50 грн., один повний металевий газовий балон об`ємом 50 л вартістю 600 грн., дві чавунні сковорідки, вартість однієї становить 100 грн., загальною вартістю 200 грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 1 202,50 грн.
Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.185 КК, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення.

2.Крім того, 26 лютого 2020 року, приблизно о 16:30 годині ОСОБА_3 , знаходячись біля магазину «Продукти», розташованого за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, вул. Пушкіна, 149, під час спільного вживання спиртних напоїв з ОСОБА_8 , з раптово виниклим кримінально протиправним наміром, направленим на відкрите заволодіння чужим майном, усвідомлюючи кримінально протиправний характер своїх дій, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні удару кулаком по обличчю ОСОБА_8 , від якого останній впав на землю. Продовжуючи свої кримінально протиправні дії, ОСОБА_3 відкрито, у присутності потерпілого, заволодів належним ОСОБА_8 велосипедом марки «WindBike», який знаходився біля вищевказаного магазину, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 1 050 грн.
Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.186 КК, а саме відкрите викрадення чужого майно (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Частини статті КК, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений
3.Кримінальний кодекс України

«Стаття 185. Крадіжка

1. Таємне викрадення чужого майна (крадіжка)
…

2. Крадіжка, вчинена повторно або за попередньою змовою групою осіб,
…

3. Крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому,
карається позбавленням волі на строк від трьох до шести років.»

«Стаття 186. Грабіж
1. Відкрите викрадення чужого майна (грабіж)
…

2. Грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб,
карається позбавленням волі на строк від чотирьох до шести років.»

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
4.Обставини вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень встановлені судом шляхом дослідження доказів, обсяг яких був визначений відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК. Враховуючи, що учасники судового провадження не піддали сумніву обставини, викладені в обвинувальних актах, правильно розуміють зміст цих обставин, а також того, що у суду не виникли сумніви у добровільності їх позиції, суд, за їх згодою, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілої, що з`явилася до суду, ОСОБА_7 та дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого, щодо заходів забезпечення кримінального провадження та процесуальних витрат. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

5.Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. Він детально розповів про обставини кримінальних правопорушень та щиро розкаявся в їх вчиненні, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальних актах, зокрема, перелік та вартість майна, яким він заволодів, та пояснив, що близько трьох років тому у 2018 році, у темну пору доби, більш точні дату та час він не пам`ятає, він проник через паркан у домоволодіння по АДРЕСА_1 , де він на той час проживав по-сусідству, у ОСОБА_9 , якого він знав на той момент, після чого пройшов через незачинені двері до приміщення літньої кухні, звідки викрав балони та посуд, які перекинув через паркан, та відніс додому. Згодом він вказані речі продав на пункт прийому металобрухту, а кошти витратив на власні потреби. На даний час він не відшкодував завдану шкоду, цивільний позов потерпілої про стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди визнає повністю, зобов`язується найближчим часом її відшкодувати.

Також обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що 26.02.2020 р. приблизно о 16:30 годині він зустрівся біля магазину «Продукти» по вул. Пушкіна з потерпілим ОСОБА_8 , з яким він був знайомим. З потерпілим вони вжили алкогольні напої, після чого він вдарив його один раз, від чого потерпілий впав, та взяв його велосипед і поїхав з місця події. Згодом до нього звернулися поліцейські, яким він видав викрадений ним велосипед.
6.Потерпіла ОСОБА_7 під час судового розгляду пояснила, що її батько ОСОБА_10 проживав у частині будинку АДРЕСА_2 . У нього часто вчиняли крадіжки. Після тієї ночі він повідомив їй, що вночі він чув якийсь шум у дворі, але він не виходив, а вранці виявив зникнення одного повного балону з газом, двох порожніх балонів та сковорідок. Поліцейські повернули їй лише один порожній балон. Тому вона просить задовольнити її цивільний позов та стягнути з обвинуваченого на її користь 1 001,25 грн. в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди та 2 000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди.
7.Таким чином, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчинені ним кримінальних правопорушень, та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення, та за ч. 2 ст. 186 КК, як відкрите викрадення чужого майно (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання
8.До обставин, які відповідно до ст. 66 КК пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

9.Стороною обвинувачення не зазначено в обвинувальних актах про наявність обставин, які відповідно до ст. 67 КК обтяжують покарання ОСОБА_3 , та які відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК підлягають доказуванню саме прокурором. У силу положень ст. 337 КПК суд позбавлений можливості додатково встановлювати та враховувати обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 та які в обвинувальних актах не зазначені, а також які прокурорами не доказувалися, оскільки це погіршить становище обвинуваченого ОСОБА_3 .

Мотиви призначення покарання
10.При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст.ст. 65 67 КК враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

11.Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисні тяжкі злочини проти власності.

12.Згідно абз. 17 ч. 1 ст. 368 КПК, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно якій ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як дуже високі.

13.Разом з цим, при призначенні покарання обвинуваченому, суд також враховує положення ч. 2 ст. 416 КПК, згідно яким при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

14.Так, попереднім вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.06.2020 р. обвинуваченому ОСОБА_3 було призначене покарання за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк три роки, за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк чотири роки, та остаточно призначено покарання відповідно до ч. 1 ст. 70 КК у виді позбавлення волі на строк п`ять років, цим же вироком обвинувачений на підставі ст. 75 КК був звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на три роки з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК ( а.п. 125 126).

15.Хоча прокурором та потерпілою і оскаржувався вказаний вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом ОСОБА_3 покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та собі обвинуваченого, а саме через надмірну м`якість покарання (а.п. 134 138, 139, 142 146), але Одеський апеляційний суд ухвалою від 12.10.2020 р. вказаний вирок суду скасований виключно з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 409, ст.412 КПК, тобто у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (а.п. 163 165). При цьому вирок суду з підстав, передбачених п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК, тобто у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом ОСОБА_3 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та собі обвинуваченого, не скасовувався, та доводам прокурора і потерпілої в цій частині Одеським апеляційним судом оцінка не надавалась. Одні лише посилання в ухвалі Одеського апеляційного суду на те, що при новому розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 , у разі встановлення його винуватості у вчиненні інкримінованих злочинів, необхідно ретельно перевірити доводи прокурора та потерпілої щодо міри покарання та необґрунтованості застосування до нього ст.ст. 75, 76 КК, не може свідчити про те, що вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, що є однією з двох обов`язкових умов, за яких допускається погіршення правового становища обвинуваченого під час нового розгляду кримінального провадження.

16.Вказані міркування суду повністю відповідають висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.12.2020 р. у справі № 444/2200/15-к, згідно якому незастосування судом першої інстанції при повторному розгляді кримінального провадження раніше застосованих положень про звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, якщо вирок суду першої інстанції не був скасований за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, є порушенням вимог ч. 2 ст. 416 КПК у її взаємозв`язку зі ст. 421 КПК.

17.При цьому у вказаній справі Верховний Суд звернув увагу на те, що апеляційний суд скасував вирок місцевого суду і призначив новий розгляд у суді першої інстанції виключно з підстави, передбаченої п. 2 ч. 2 ст. 412 (судове рішення ухвалено незаконним складом суду) та з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК. При цьому, апеляційний суд, як і у розглядуваному провадженні, взагалі не розглядав доводів прокурора щодо необхідності застосування більш суворого покарання та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання, обмежившись формальною вказівкою, що при призначенні покарання суду першої інстанції необхідно керуватися вимогами ст. 65 КК.

18.Таким чином, при новому розгляді цього кримінального провадження суд, виходячи з вимог ч. 2 ст. 416 КПК та вказаного висновку Верховного Суду, позбавлений можливості погіршувати становище обвинуваченого ОСОБА_3 і не застосувати відносно нього положення ст. 75 КК, та має виходити виключно з покарання та звільнення від його відбування, що були застосовані судом при ухваленні попереднього вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.06.2020 р., як такі, що можуть бути найсуворішими.

19.З урахуванням вказаних обставин, особи обвинуваченого ОСОБА_3 , того, що він щиро розкаявся у вчинених кримінальних правопорушеннях, активно сприяв їх розкриттю, а також того, що у обвинуваченого відсутні обставини, що обтяжують його покарання, того, що обвинувачений вчинив злочини по цьому кримінальному провадженні, маючи дві незняті та непогашені судимості також за злочини проти власності, один з яких є особливо тяжким, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій, виходячи з положень ч. 2 ст. 416 КПК та висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.12.2020 р. у справі № 444/2200/15-к, вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій за вчинені кримінальні правопорушення та його слід звільнити на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

20.При цьому судом також враховані і висновки Верховного Суду про дискреційні повноваження суду щодо визначення виду та міри покарання, а також щодо того, що непогашена судимість не є та не може бути перешкодою для застосування до засудженого ст. 75 КК (постанови Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 337/3654/16-к, від 28 травня 2020 року у справі № 753/13972/17 та від 06 серпня 2020 року у справі №759/13520/18).

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухвалені вироку
21.При вирішенні цивільного позову, пред`явленого потерпілою ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_3 (а.с. 173 174) про стягнення 1 001,25 грн. в якості відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди, а також 2 000 грн. в якості відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди, суд керується положеннями ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК), відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а також положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК, у відповідності до яких моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

22.Таким чином, із вказаних норм права випливає, що шкоду, завдану потерпілій ОСОБА_7 , повинен відшкодувати обвинувачений ОСОБА_3 , який вчинив кримінальне правопорушення, в результаті якого і виникла у потерпілої майнова та моральна шкода, вина обвинуваченого повністю доведена.

23.Так, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 таємно викрав майно на загальну суму 1 202,50 грн., в ході досудового розслідування потерпілій було повернуто один порожній газовий балон вартістю 201,25 грн., але матеріальна шкода в розмірі 1 001,25 грн. залишилися невідшкодованою та підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 .

24.При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_7 , суд враховує характер кримінального правопорушення, глибину душевних страждань потерпілої, а також керується принципами розумності та справедливості, та вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_7 підлягає стягненню 2 000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, які потерпіла зазнала, у зв`язку протиправною поведінкою щодо неї самої та близького родича.

25.Таким чином, з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_7 всього підлягає стягненню 3 001,25 грн.

26.Судом встановлено, що ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні був затриманий 26.02.2020 р., що підтверджується відповідним протоколом, та утримувався під вартою до 02.06.2020 р., до ухвалення попереднього вироку Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області. Клопотань про застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили від прокурора не надійшло. У силу ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_3 слід зарахувати у строк покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення з 26 лютого по 02 червня 2020 року, виходячи з розрахунку день за день.

27.Згідно ч. 4 ст. 174 КПК, з набранням вироком законної сили слід скасувати накладені на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.01.2019 р. та 27.02.2020 р. арешти та майно, що було предметами кримінальних правопорушень, в силу п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК, слід повернути власникам, поновивши у них право розпоряджатися цим майном.

28.У силу ч. 2 ст. 124 КПК з ОСОБА_3 мають бути стягнуті на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення судових товарознавчих експертиз № 36 ТГ від 06.02.2019 р. у сумі 572 грн., № 154 ТГ від 04.03.2020 р. у сумі 1 256,08 грн. та судової трасологічної експертизи в сумі 858 грн., а у загальному розмірі 2 686,08 грн.

Керуючись ст.ст. 369 371, 373 375 КПК, суд

ухвалив:
1.ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК, та призначити йому покарання:

за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк три роки;

за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

2.На підставі ст. 70 КК призначити ОСОБА_3 за сукупністю кримінальних правопорушень покарання шляхом часткового складання призначених покарань та визначити остаточно покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

3.Згідно ч. 5 ст. 72 КК, зарахувати ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення з 26 лютого по 02 червня 2020 року в строк покарання у виді позбавлення волі, виходячи з розрахунку день за день.

4.На підставі ст. 75 КК ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням на строк три роки.

5.У силу ст. 76 КК покласти на ОСОБА_3 обов`язки, що передбачені ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК, а саме:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

6.Згідно ч. 1 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 17 лютого 2021 року.

7.Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди задовольнити у повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 3 001,25 (три тисячі одну гривню 25 копійок).

8.Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз у сумі 2 686,08 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят шість 08 копійок).

9.З набранням вироком законної сили скасувати накладені на підставі ухвал слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.01.2019 р., 27.02.2020 р. арешти, та:

порожній металевий газовий балон «Пропан» 50 ГОСТ 15860-70 бордового кольору об`ємом 50,4 л, вага порожнього 22,4 кг, залишити у законного володільця потерпілої ОСОБА_7 , поновивши її право розпорядження;
велосипед марки «WindBike»залишити у законного володільця потерпілого ОСОБА_8 , поновивши його право розпорядження.

10.Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
11.Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК.

12.Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.
13.Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1