Провадження № 11-кп/824/1730/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2020 року про продовження строку тримання під вартою,
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до 04 січня 2021 року включно звизначенням застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 42 040 гривень.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинувачених під вартою, вказав, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти власності, за який, у разі визнання їх винуватими, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, обвинувачений ОСОБА_6 притягується до кримінальної відповідальності і за вчинення не тяжкого кримінального правопорушення, обвинувачені не мають міцних соціальних зв`язків. При цьому, судом вказано, що продовжують існувати реальні ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачені можуть здійснити спробу переховуватися від суду, перебували в розшуку у зв`язку з ухиленням від явки до суду, а також можуть незаконно вплинути на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які стали підставою для продовження строку тримання під вартою, прокурором не обґрунтовані. Крім того, вказує, що знаходячись під цілодобовим домашнім арештом, не зможе здійснювати вплив на свідків та потерпілих.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши надані в копіях матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_6 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, а не домашній арешт, як просить обвинувачений в апеляційній скарзі, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала є законною.

Керуючись ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2020 року без зміни.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: