Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/229/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2021 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002514 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187 КК України, заапеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.12.2020, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, одруженого, має на утриманні малолітню доньку, має базову середню освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 14.06.2011 Малиновським районним судом м. Одеса за ч. 2,ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4-х років позбавлення волі;
- 22.10.2015 Суворівським районним судом м. Одеса за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4-х років позбавлення волі;
- ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.01.2017 замінено невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким на 1 рік 10 місяців обмеження волі, а 08.02.2018 на підставі ухвали Устинівського районного суду Кіровоградської області від 31.01.2018 звільнений умовно достроково від відбування покарання на 8 місяців 18 днів,
визнано винним за ч. 3 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна, належного на праві приватної власності.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2288 грн. судових витрат за проведення експертиз.
Вирішено долю речових доказів по справі.

За участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,
захисника адвоката - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_6 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, поєднаний із проникненням у інше приміщення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 187 КК України, за наступних обставин.
Так,13.04.2020 близько 16 годин 30 хвилин, ОСОБА_6 перебував на території «Свято-Єлисаветинського чоловічого монастиря Кіровоградської єпархії української православної церкви», який знаходиться за адресою: м. Кропивницький, вул. Дніпровська, буд.22. У цей час у ОСОБА_6 виник умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи на території монастиря, ОСОБА_6 проник у приміщення пекарні, де на той час знаходились потерпілі: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , відразу діставши предмет зовні схожий на пістолет, який відповідно до висновку судової експертизи зброї №108 від 28.04.2020 є розукомплектованою нарізною коротко ствольною вогнепальною зброєю, самозарядним пістолетом системи Макарова (ПМ), калібру 9Х18мм, виробництва СРСР, промислового виробництва в конструкцію якого саморобним способом внесені зміни у вигляді відпилювання передньої частини стволу та кожуха затвора, відсутні магазин, ударник, зворотна пружина та бойова пружина з засувкою та рукоятка із гвинтом, який не придатний до стрільби. ОСОБА_6 , демонструючи потерпілим пістолет, висловив погрозу. Маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном ОСОБА_6 схопив зі столу пекарні великодню паску вагою 1 кг, вартість якої відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 1767/20-27 від 27.04.2020 становить 84,00 гривень та матеріальної цінності для потерпілих не представляє. У подальшому, з місця вчинення злочину ОСОБА_6 з місця події зник, розпорядившись викраденим майном потерпілих на власний розсуд.
У своїй апеляційній скарзі захисникадвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ,просить змінити вирок районного суду в частині призначення покарання, а саме визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,а в іншій частині вирок районного суду залишити без змін.
Свої доводи захисник мотивує тим, що під час судового розгляду ОСОБА_6 повністю визнав свою вину та що розкаявся, а також дав щири покази, в яких зазначив, що вчинив напад з метою поїсти.
Крім того, суд у вироку зазначив, що останнім часом ОСОБА_6 разом із товаришем приходив до монастиря де вони харчувалися. 13.04.2020 він так само прийшов до монастиря щоб поїсти, оскільки вже майже 3-й доби нічого не їв.
Отже, в даному випадку суд мав би звернути уваги на психічний стан його підзахисного, оскільки психічне здоров`я є невід`ємною частиною і найважливішим компонентом здоров`я. Як було вже сказано, в Статуті ВООЗ йдеться: «Здоров`я є станом повного фізичного, душевного і соціального благополуччя, а не тільки відсутністю хвороб і фізичних дефектів». Важливим наслідком цього визначення є те, що психічне здоров`я - це не тільки відсутність психічних розладів і форм інвалідності.
Психічне здоров`я - це стан благополуччя, в якому людина реалізує свої здібності, може протистояти звичайним життєвим стресів, продуктивно працювати і робити внесок в своє співтовариство. В цьому позитивному сенсі психічне здоров`я є основою добробуту людини та ефективного функціонування спільноти.
Відповідно до довідки виданої Ольшанським навчальним центром № 53 від 21.03.2017, ОСОБА_6 навчався з 01.09.2012 по 30.06.2013 та закінчив у 2013 році вказаний центр, здобув професію «Слюсар - ремонтник 3 розряду» (копія довідки додається).
Намагався бути корисним суспільству, приносити користь як собі так і оточуючим людям. Даний факт підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_1 в графі відомості про роботу зазначено, що Наказом № 62 від 12.03.2018 прийнятий на роботу друкаря флексаграфічного друку до ТОВ «Трелакс-ПАК» Наказом № 12 К від 11.05.2018 звільнений за згодою сторін.
Вищевказане свідчить не тільки про особу його підзахисного, а й про його психічний стан - стан благополуччя, якого не досягла, в якому людина не реалізувала свої здібності, не змогла протистояти звичайним життєвим стресам, продуктивно працювати і робити внесок в своє співтовариство. Голодував, а людина, яка постійно голодувала мала тривожний розлад, депресивний розлад тощо. У суді першої інстанції так і на досудовому розслідуванні не призначалася психологічна експертиза щодо психічного стану його підзахисного на час вчинення суспільно-небезпечного діяння, так і під час судового розгляду справи, чим порушена була належна правова процедура.
Крім того, захисник вважає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував ст. 69 КК України, оскільки нормами ч. 1 ст. 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Вказує на те, що його підзахисний вину визнав, активно сприяв розкриттю злочину, надавав показання, ніяким чином не намагався чинити опір чи втекти під час його затримання, сам добровільно видав працівникам поліції предмет схожий на пістолет.
Таким чином захисник вважає, що судом І-ої інстанції без достатніх на те підстав призначено його підзахисному покарання, яке за своїм видом є явно несправедливим унаслідок своєї суворості. Таким чином, судом при ухваленні вироку без врахування даних про особу обвинуваченого, його поведінки після вчинення злочину безпідставно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років, чим допустив неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до ст. 409 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які просили апеляційну скаргу захисника задовольнити в повному обсязі, думку прокурора, який заперечив проти доводів апеляційної скарги сторони захисту та просив вирок суду залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги захисника, колегія судів приходить до таких висновків.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України ґрунтується на достовірних та узгоджуваних між собою доказах, які зібрані у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, належно оцінені судом та наведені у вироку.
За змістом положень ч. 1 та ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, через що фактичні обставини справи захисником обвинуваченого та іншими учасниками судового розгляду не оскаржуються, а тому в апеляційному порядку не перевіряються.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції проаналізувавши всі досліджені у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України і правильно кваліфікував його дії, як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, із проникненням у інше приміщення.
Перевіряючи вирок в частині призначеного обвинуваченому покарання, колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції, відповідно ст. 65 КК України, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу та обставини які пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому, районний суд правильно зазначив, що ОСОБА_6 вчинив особливо тяжкий злочин, як особа за місцем проживання характеризується позитивно, осудний, на обліку лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, має дві не зняті та не погашені судимості.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, районний суд правильно визнав його щире каяття, а обставин, які обтяжують його покарання судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 мінімальне покарання за ч. 3 ст. 187 КК України, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого.

Колегія суддів зауважує, що обвинувачений раніше вже засуджувався за корисливі злочини, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знов вчинив умисний особливо тяжкий корисливий злочин із застосуванням насильства та з погрозою застосування предмета зовні схожого на пістолет, що свідчить про його стійке небажання ставати на шлях виправлення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 виключно в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому мінімальне покарання, яке на переконання колегії суддів буде достатнім і необхідним для його виправлення та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому, як того просить у апеляційній скарзі захисник, колегія суддів не вбачає.

Апеляційні доводи захисника про те, що районний суд при призначенні покарання не взяв до уваги, що його підзахисний був змушений вчинити розбійний напад саме з метою хоч щось поїсти, бо три дні не вживав їжу, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 , вчиняючи напад, в силу свого віку, мав би розуміти, що його поява з пістолетом в руці у пекарні, поєднана із висловлюванням погроз, однозначно була сприйнята потерпілими особами, як реальна погроза та подавити волю присутніх до перешкоджання обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення. Факт висловлювання погроз та факт наведення пістолета обвинуваченим в бік потерпілого ОСОБА_10 , підтверджується показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні. Дані свідки та обвинувачений до вказаних подій не були знайомі між собою, не спілкувалися, не мали будь-яких особистих відносин, а відтак сумніватися в правдивості їх показань у суду не має підстав. Крім того, дані свідки не зверталися до суду із позовними заявами до обвинуваченого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що опосередковано свідчить про їх безкорисність і щирість їх показань. Той факт, що пістолет був у неробочому стані, жодним чином не впливає на доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, оскільки така обізнаність стосується лише обвинуваченого, а не потерпілих і всі потерпілі підтвердили реальність сприйняття погроз застосування насильства, яке безумовно є небезпечним для їх життя та здоров`я. Крім того, доводи обвинуваченого про те, що він хотів попросити лише хліба та при цьому не мав наміру погрожувати потерпілим, спростовуються як показаннями свідків, згаданими вище, так і поясненнями самого обвинуваченого, з показань якого вбачається, що йдучи до пекарні, він взяв у руку пістолет, а зайшовши до пекарні, погрожуючи потерпілим пістолетом, взяв в іншу руку паску, не попрохавши у присутніх дозволу взяти її, а тому дані факти свідчать про свідомі дії обвинуваченого, спрямовані на вчинення розбою.
Крім того, безпідставними та необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню є доводи сторони захисту щодо призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69, 75 КК України.
Отже, статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, районним судом встановлено не декілька, а лише одна пом`якшуючиа покарання обставина - щире каяття, а тому підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69, 75 КК України колегія суддів не вбачає.
Перевіривши матеріали справи в межах вимог апеляційної скарги, колегія суддів істотних порушень кримінально - процесуального законодавства під час досудового та судового слідства по даному кримінальному провадженню, які б могли призвести до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення - не встановила.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ,задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.12.2020 стосовно ОСОБА_6 обвинуваченого за ч. 3 ст. 187 КК України залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2