Дата документу 07.04.2021 Справа № 333/1758/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/1758/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/200/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула 7 квітня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 липня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

20 липня 2019 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись за місцем свого мешкання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, достовірно впевнившись, що його дії ніхто не помітить, шляхом вільного доступу, з метою особистого збагачення, таємно викрав холодильник марки «ІNDЕSІТ» SВ 15020, вартістю 4 200 грн. 00 коп., що належить його матері - потерпілій ОСОБА_9 , яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив останній матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 13 березня 2019 року, приблизно об 11 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з проникненням у приміщення, діючи з корисливих мотивів, вважаючи, що його дії залишаються непоміченими для оточуючих, через незачинені запираючим пристроєм двері, проник до приміщення гаражу, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , звідки, з метою викрадення та подальшого продажу, виніс та сховав за спорудою вищевказаного гаражу наступне майно: праску електричну «Atlanta АТН 425» вартістю 300 гривень; електродриль «Sparky BUR 130Е» вартістю 1500 гривень; металеву каністру ємкістю 20 літрів вартістю 150 гривень, однак не довів свого злочинного умислу до кінця, з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий потерпілим на місці вчинення злочину.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 липня 2020 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та йому призначено покарання:
за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі;
за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в 2 (два) роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не обирався.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 185 КК України, не погоджується з оскаржуваним вироком в частині визнання останнього винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що з урахуванням показань потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 з приводу того, що вони не бачили, хто зламав запираючий пристрій гаражу, а також письмових матеріалів долучених до справи, відсутні прямі докази того, що саме обвинувачений скоїв інкриміноване кримінальне правопорушення, а те, що ОСОБА_7 зайшов до незапертого гаражу, не є протиправним.

Посилаючись на інший перелік викраденого з гаражу, ніж той, що вказаний в обвинувальному акті, відсутність у ОСОБА_7 інструментів для зламу замка, відсутність його відбитків пальців на речах винесених з гаражу, відсутність свідків які б бачили як він викрадає чуже майно, сторона захисту вказує про непричетність ОСОБА_7 до інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім того, зазначає, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 не зрозуміло, які саме дії вчинені ОСОБА_7 , а які невстановленою особою, про яку каже потерпілий.

Також, стороною обвинувачення не встановлене та доказами не доведено місце скоєння злочину, оскільки в обвинувальному акті вказано, що гараж з якого намагалися скоїти крадіжку розташований за адресою: АДРЕСА_2 , проте за вказаною адресою знаходиться житловий будинок.

Окрім цього, сторона захисту зазначає про недопустимість протоколу огляду місця події, оскільки ОСОБА_10 , який надав дозвіл на проведення огляду гаражу, не є його володільцем.

Крім того, посилаючись на відсутність експертизи, вказує про те, що не встановлено в ході слідства та судового розгляду вартість викраденого майна.

Також зазначає про викривлення судом у вироку показань обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 .

Просить вирок суду за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК Українискасувати і закрити кримінальне провадження в даній частині у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_7 .

Позиції учасників судового провадження

Захисник у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив з викладених в ній доводів задовольнити апеляційні вимоги.
Обвинувачений у судовому засіданні підтримав позицію захисника, про обставини інкримінованих подій пояснити не зміг, оскільки не пам`ятає, проте стверджував, що в гаражі не був.
Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам апеляційної скарги з посиланням на докази, просив вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Сторона захисту не оспорює інкримінований епізод від 20 липня 2019 року щодо майна потерпілої ОСОБА_9 , кваліфікований за ч.2 ст. 185 КК України, а тому згідно положень ч.1 ст. 404 КПК України, в даній частині вирок не переглядається.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та закріпленої ст. 22 КПК України загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, тобто в частині визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України за епізодом від 13 березня 2019 року.

Судова колегія, перевіряючи доводи сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_7 до вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Зокрема, незважаючи на доводи сторони захисту, які були також предметом оцінки в суді першої інстанції, щодо недостатності доказів винуватості ОСОБА_7 , місцевий суд обґрунтовано з посиланням на сукупність досліджених доказів за принципом достатності та взаємозв`язку доказів, відхилив позицію сторони захисту.

Так, ОСОБА_7 щодо пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України вину свою не визнав, вказуючи, що він проходив повз гаражу, який був відкритий, замість замку на воротах гаражу висів шматок від замку. За кутом гаражу стояли коробка з дрилю, коробка з праскою та ржава каністра. Обвинувачений вирішив заглянути в гараж, проте нічого в ньому не шукав та не брав з гаражу і в цей час під`їхали працівники поліції.

Посилання захисника на викривлення показань обвинуваченого слід визнати неспроможними, оскільки викладення у вироку показань ОСОБА_7 у певному порядку стосовно виявлення ним речей за гаражем не свідчить про їх викривлення.

Не дивлячись на пояснення обвинуваченого, вина останнього у вчиненні саме закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного із проникненням у інше приміщення, під час якого особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, як обґрунтовано зазначено у вироку суду першої інстанції, підтверджується сукупністю досліджених доказів.

Так, за показаннями потерпілого ОСОБА_10 слідує, що йому зателефонувала сусідка та повідомила, що в їх гаражі, хтось лазить. Приїхавши до гаражу, він побачив ОСОБА_7 , який знаходився в середині гаражу та щось шукав, ще був інший чоловік в гаражі, який складав речі в пакет. Він встиг схопити за руку ОСОБА_7 та вивести з гаражу, другий чоловік втік. Після чого викликав поліцію. Також потерпілий повідомив, що за гаражем були виявленні його речі - дриль, праска та металева каністра.

При цьому потерпілий чітко вказав, що ОСОБА_7 був виявлений в середині гаражу біля входу та здійснював пошуки.

Твердження захисника з приводу пояснень потерпілого про наявність іншого чоловіка, судова колегія не бере до уваги внаслідок вимог ст. 337 КПК України, оскільки обвинуваченому не інкримінувалася кваліфікуюча ознака вчинення крадіжки за попередньою змовою групою осіб.

Допитана свідок ОСОБА_11 , яка буда очевидцем інкримінованих подій, підтвердила обставини виявлення ОСОБА_7 в середині гаражу, який щось шукав. Також свідок повідомила про виявленні поза межами гаражу речі дриль, праску, каністру.

Прослухавши аудіозапис судового засідання від 03.03.2020 року, колегія суддів не вбачає викривлень відображених у вироку показань потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 щодо кількості металевих каністр.

При цьому колегія суддів зауважує, що обвинуваченому інкримінується викрадення лише однієї металевої каністри, яка була винесена з гаражу та виявлена за гаражем, тому доводи захисники щодо кількості викрадених каністр є безпредметними.А показання свідка ОСОБА_11 місцевим судом оцінено у площині пред`явленого обвинувачення.

За протоколом огляду місця події від 13.03.2019 року та фототаблицею до нього підтверджується місце вчинення кримінального правопорушення, яким є гараж, розташований біля будинку АДРЕСА_2 . Під час огляду місця події було вилучено 1 навісний металевий замок зі слідами перепилу, 1 металева каністра, 1 пакет з вмістом електродрилі, 1 пакет з вмістом праски. За ілюстрацією №8 до протоколу огляду місця події від 13.03.2019 року, обвинувачений ОСОБА_7 вказує на викрадені речі, які знаходяться за гаражем. Протокол огляду підписаний ОСОБА_10 та ОСОБА_7 і будь-яких зауважень з боку обвинуваченого не зазначалось (т.1 а.с.107а- 112).

Відповідно до заяви потерпілого ОСОБА_10 , останній надав дозвіл працівникам поліції провести огляд приміщення гаражу, розташованого біля будинку дома АДРЕСА_2 (т.1 а.с.107).

Аргументи захисника щодо недопустимості протоколу огляду місця події, оскільки ОСОБА_10 , який надав дозвіл на проведення огляду гаражу, не є його володільцем, є безпідставними, оскільки як сам потерпілий так і свідок повідомили, що вказаний гараж, хоча і належить його дядькові, але перебуває у їх користуванні та у зазначеному приміщенні зберігаються приналежні їм речі.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що огляд місця події проведений відповідно до вимог ст. 237 КПК України.

Доводи захисника щодо невстановлення місця скоєння злочину є неспроможними, оскільки згідно встановлених фактичних обставин місцем скоєння злочину - є гараж, який розташований на території будинку АДРЕСА_2 , що відповідає протоколу огляду місця події від 13.03.2019 року (т.1 а.с. 107а-109).

Посилання захисника в апеляційній скарзі щодо невстановлення судом розміру шкоди у кримінальному провадженні, так як не була проведена відповідна експертиза по оцінці викраденого майна є неспроможним з підстав наявності в матеріалах кримінального провадження накладною № 00347 відповідно до якої загальна вартість викрадених речей складає 1950 гривень (т.1 а.с.116), що є достатнім для визначення розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а об`єктивних даних визнання вказаного доказу недопустимим не вбачається.

При цьому колегія суддів, констатує, що відображені у накладній суми викрадених речей та загалом визначений розмір матеріальної шкоди вочевидь не є завищеними.

Звертаючись до змісту мотивувальної частини оскаржуваного вироку, зауважує, що питанню стосовно розміру матеріальної шкоди судом першої інстанції було приділено належної уваги, докладно обґрунтувавши свої висновки щодо достатності наданої накладної для встановлення матеріальних збитків, з якими погоджується і суд апеляційної інстанції.

При цьому, місцевий суд вирішував аналогічні доводи захисника з урахуванням правового висновку, викладеного об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 22 травня 2020 року у справі № 333/2953/18 провадження № 51-200км20.

Відомості витягу з ЄРДР (т.1 а.с. 104), рапорту чергового Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 13.03.2019 року (т.1, а.с.105), протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.03.2019 року (т.1 а.с. 106) підтверджують факт вчинення закінченого замаху на таємне викрадення чужого з гаражу, розташований на території будинку АДРЕСА_2 .

За розпискою від 13.03.2019 року потерпілий ОСОБА_10 прийняв на відповідальне зберігання викрадені речі, а саме металеву каністру, електродриль та праску (т.1,а.с.113).

Судова колегія звертає увагу на узгоджені між собою та логічно поєднані із іншими доказами показання потерпілого та свідка, які після отримання дзвінка щодо наявності у гаражі сторонніх осіб, приїхавши на місце злочину виявили безпосередньо у гаражі обвинуваченого, який був потерпілим затриманий і перебував на місці до приїзду поліції.

Відповідаючи на доводи адвоката про відсутність у обвинуваченого предметів, пристосованих для відкриття дверей з метою проникнення до приміщення гаражу, судова колегія зауважує, що поняття кваліфікуючої ознаки «проникнення» вказує на те, що особа неправомірно «проникнула» туди, де за звичайних обставин вона не може перебувати. При цьому застосування певного знаряддя не є вирішальним фактором.

Оглядом місця події зафіксовано наявність на гаражі дверей та навісного замку зі слідами пошкодження.

Зміст висунутого обвинувачення засвідчує, що ОСОБА_7 інкримінувалося проникнення до гаражу шляхом вільного доступу.

Вочевидь, з огляду на наявність в гаражі навіть не зачинених дверей, режим доступу до приміщення не був вільним, а обвинувачений потрапив у гараж незаконно, за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться чуже майно. Специфіка приміщення та подальші дії обвинуваченого засвідчують проникнення до гаражу з метою таємного заволодіння чужим майном.

Вище викладені доводи захисника проаналізовані колегією суддів з огляду на обставини даного провадження в контексті правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 18 квітня 2018 року (справа №569/1111/16-к).

Звертаючись до протоколу огляду місця події (а.с.107а-112), який досліджений при апеляційному розгляді, дана слідча дії працівниками поліції проводилася у присутності понятих і як за участю потерпілого, так і ОСОБА_7 , що останній засвідчив шляхом власного підпису.

При цьому, під час апеляційного розгляду обвинувачений, оглянувши фото таблицю до протоколу, підтвердив дійсність відображених на фото гаражу та його розташування, де був затриманий потерпілим, впізнав себе і підтвердив обставини фото з його зображенням, де він показує на викрадені речі, що перебувають біля гаражу.

Неможливість в деталях надати покази, щодо обставин події пов`язує спливом часу та отриманою травмою голови.

Натомість, докази, які були предметом дослідження місцевого суду та самі встановлені обставини затримання ОСОБА_7 на місці злочину, наявністю викраденого з гаражу майна та його підготування до завершення злочинного наміру, повністю узгоджується між собою і доводять провину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, що одночасно спростовує і доводи сторони захисту з приводу відсутності доказів вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину.

Перелічені у вироку докази є допустимими та відповідають критерію достатності, чому суд надав оцінку у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого .2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає законних підстав для скасування вироку, що обумовлює відхилення апеляційної скарги сторони захисту.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 липня 2020 року відносно ОСОБА_7 , визнаного винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4