КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263, ч. 1ст. 119 КК України ОСОБА_6 на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 7 червня 2021 року,
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 7 червня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , та продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 2 місяці, тобто з 7 червня 2021 року до 7 серпня 2021 року з утримуванням в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити ухвалу місцевого суду, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід із визначенням застави, розміри якої передбачено ч. 5 ст. 182 КПК України, або інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, оскільки вона винесена з порушенням кримінального та кримінально-процесуального законів, не грунтується на матеріалах кримінального провадження.
Так захисник зазначає про те, що ОСОБА_6 з 1 червня 2019 року утримується незаконно під вартою, оскільки жодного доказу про те, що саме ОСОБА_6 вчинив вбивство ОСОБА_7 з необережності, ні у матеріалах досудового слідства, ні у клопотання прокурора про продовження арешту ОСОБА_6 , ні в оскаржуваній ухвалі суду не міститься, а обвинувачення за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, пред`явлене ОСОБА_6 , передбачає при обранні міри запобіжного заходу визначення застави.
Окрім того, захисник посилається на те, що суд, приймаючи рішення про продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не врахував, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України, відноситься до вчинених з необережності і передбачає покарання до 5 років позбавлення волі. Відповідно до ч. З ст. 12 КК України цей злочин відноситься до злочину середньої тяжкості, а за злочини, передбачені ч. 4 ст. 296 КК України, ч. 1 ст. 263 КК України, передбачене покарання до 7 років позбавлення волі, і вони відносяться до категорії тяжких злочинів. На переконання сторони захисту, фактично ОСОБА_6 за менш тяжкий злочин обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а за більш тяжкі злочини ОСОБА_8 і ОСОБА_9 - застава, що є сумнівним з точки зору справедливості. При цьому захисник акцентує увагу й на тому, що судом не були враховані результати судового слідства, в ході якого значна частина доказів судом визнана недопустимими, а жодного доказу вини ОСОБА_6 у вбивстві з необережності дитини прокурором не надано, як і не надано жодного доказу на підтвердження наявності ризиків, на які посилався у своєму клопотанні прокурор.
Окрім того, захисник наголошує на тому, що після обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою ступінь ризиків, які були встановлені на час обрання такого запобіжного заходу, змінилась, а тяжкість призначеного покарання, що загрожує ОСОБА_6 при доведеності інкримінованих йому злочинів, не може слугувати єдиною підставою для продовження строку тримання під вартою. Також захисник акцентує увагу на тому, що наявні на час обрання запобіжного заходу ризики з врахуванням даних про особу обвинуваченого, те, що очевидці протиправних дій, які інкриміновані обвинуваченим відсутні, а потерпілі у справі і всі свідки, заявлені прокурором для виклику в судове засідання, допитані.
На переконання захисника, на даний час є всі підстави для зміни ОСОБА_6 міри запобіжного заходу арешту на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, або з визначенням застави, і встановленням відповідних обов`язків, адже ОСОБА_6 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце реєстрації і проживання, на момент арешту працював, позитивно характеризується і має багато заохочень, має батьків, одружений, на утриманні у нього двоє малолітніх дітей, тобто, вказані обставини свідчать про наявність тісних соціальних зв`язків, та відсутність на даний час будь-яких ризиків для продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прокурором у провадженні ОСОБА_10 на апеляційну скаргу подані заперечення, в яких прокурор просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без зміни. У запереченнях прокурор зазначив про те, що, продовжуючи запобіжний захід обвинуваченому, суд не встановив будь-яких обставин, що вказували б на відсутність жодного ризику, який зазначений прокурором в клопотанні, що вагомість наявної обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень у поєднанні з тяжкістю покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, дає підстави вважати, що існує ризик вчинення особою дій щодо переховування від суду. Крім того, із врахуванням необхідності безпосередностідослідження доказів під час судового провадження, суд дійшов висновку, що наявний ризик незаконного впливу на інших обвинувачених.
Прокурор зазначає про те, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, на підставі яких прийнято кінцеве процесуальне рішення про направлення обвинувального акту на розгляд суду, зокрема, протоколами обшуків та оглядів, судових експертиз, слідчих експериментів, протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, іншими письмовими, а також речовими доказами, показаннями свідків та потерпілих та іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності. Також прокурор вказує про те, що, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що передбачено ст. 177 КПК України, на даний час існуючи ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання та продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу, а з врахуванням доказів, здобутих у ході досудового розслідування та судового розгляду, у сукупності вказують на обґрунтованість обвинувачення останнього у вчиненні вбивства через необережність, носіння та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, хуліганства групою осіб, із застосуванням вогнепальної зброї:
- ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років, через що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, запобігання ризикам переховування обвинуваченого від суду та перешкоджання ним розгляду кримінального провадження, становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні відправлення судочинства, має превалююче значення та виправдовує продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та свідчить про те. що заявлений ризик не зменшився;
- обвинувачений може незаконно впливати на інших обвинувачених у провадженні, що підтверджується тим, що ОСОБА_11 намагався вплинути на обвинуваченого ОСОБА_9 з метою схилити його до зізнання у вчиненні інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення;
- незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_12 може призвести до перешкоджання з його боку кримінальному провадженню іншим чином, він може бути причетним до знищення або переховування знаряддя злочину; процесуальна поведінка ОСОБА_6 під час розгляду клопотань про продовження щодо нього запобіжного заходу, зокрема, відмова від отримання клопотань про продовження запобіжного заходу як за відсутності захисника, так і у його присутності 16 грудня 2020 року, перешкоджання його доставці до суду для розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, поведінка під час судового розгляду, свідчить про наявність ризику перешкоджання з його боку кримінальному провадженню іншим чином.
На переконання прокурора, зазначені ризики не зникли, не зменшилися та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою. Оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначався.
Прокурор вказує про те, що, беручи до уваги викладене, а також те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох умисних тяжких злочинів, за які передбачені покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, з яких хуліганство вчинено групою осіб із застосуванням вогнепальної зброї відносно невизначеного кола осіб, спричинення смерті малолітньої особи, у сторони обвинувачення є обґрунтована впевненість й достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений спробує переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому менш суворі запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, які зазначені в ст. 177 КПК України, а також в забезпеченні належної процесуальної поведінки останнього під час судового провадження.

З огляду на те, що учасниками апеляційного розгляду клопотання про розгляд апеляційних скарг за участю сторін не подавались, колегія суддів відповідно до положень ст. 422-1 КПК України вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявні матеріали та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до наявних даних у провадженні Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області знаходиться кримінальне провадження № 0000205 від 1 червня 2019 року щодо ОСОБА_12 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 119 КК України, ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 296, ч. І ст. 263, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_9 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_13 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296, ч 1 ст. 263 КК України.

7 червня 2021 року за результатами розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, місцевим судом винесена ухвала про задоволення вказаного клопотання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу на 2 місяці, тобто, до 7 серпня 2021 року включено.
Суд мотивував своє рішення тим, що прокурором подано клопотання у відповідно до вимог закону, надані докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим низки кримінальних правопорушень, зокрема, до суду направлено обвинувальний акт, що є процесуальним рішенням, яким завершується досудове розслідування; прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, на які вказує прокурор: переховуватися від суду з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його винуватості, суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Крім того, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, у суду відсутні докази достатніх гарантій забезпечення явки обвинуваченого в судове засідання за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу. Також судом не встановлено будь-яких обставин, що вказували б на зменшення ризику, який існував на час продовження судом відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та зазначений прокурором у клопотанні. У судовому засіданні судом не встановлено будь-яких обставин, що вказували б на відсутність жодного ризику, який зазначений прокурором в клопотанні.
Окрім того, судом в ухвалі зазначено про те, що стороною захисту подане клопотання про зміну запобіжного заходу, яке подано раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про зміну дії запобіжного заходу від 13 травня 2021 року, та у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися судом, а отже таке клопотання на підставі ч. 5 ст. 201 КПК України суд має право залишити без розгляду.
З наявних у справі доказів судом не встановлено будь-яких обставин, що вказували б на відсутність або зменшення жодного ризику, який був зазначений прокурором у клопотанні про продовження запобіжного заходу та ухвалі суду про продовження запобіжного заходу. Суд не мав можливості безпосередньо дослідити показання всіх учасників кримінального провадження, а тому стверджувати про відсутність ризику впливу на них обвинуваченим передчасно. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, направлених на порушення громадського порядку із застосуванням вогнепальної зброї, що свідчить про особливу зухвалість його дій та їх підвищену суспільну небезпечність. Також обвинувачується у вбивстві через необережність.
При розгляді даного клопотання судом взято до уваги дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків у місці постійного проживання, наявність місця роботи, репутацію, майновий стан тощо. З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що законодавчо визначені підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наявні та актуальні, а продовження саме такого виду запобіжного заходу є доцільним. Окремо судом враховані вимоги п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України та положення ч. 4 ст. 183 КПК України, а тому не розмір застави не визначався. Судом визнано, що доказів зменшення ризиків, які існували на час обрання та продовження до обвинуваченого такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою, в суді не здобуто.

З висновком місцевого суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою погоджується й колегія суддів, однак, щодо строку продовження, то, на переконання колегії суддів, він підлягає зміні, з огляду на таке.

Так, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону.

Відповідно до наявних матеріалів питання продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, а, відтак, обґрунтованість висунутого обвинувачення на даний час перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність будь-яких доказів на підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, є безпідставними.

Що стосується наявності ризиків, то ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судового розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як:.. до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до наявних відомостей ОСОБА_6 , який раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії злочину середньої тяжкості та тяжких злочинів та за які передбачено покарання у виді позбавлення волі, у тому числі, й на строк понад п`ять років.

За викладених обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що є достатньо підстав вважати, що обвинувачений, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні обов`язки.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що на даній стадії судового розгляду суд першої інстанції не мав можливості безпосередньо дослідити показання всіх учасників кримінального провадження, на що послався в оскаржуваній ухвалі, а, відтак, дійшов обґрунтованого висновку про передчасність доводів сторони захисту про відсутність ризику впливу обвинуваченим на вказаних осіб.
Також колегія суддів враховує, що, як зазначено прокурором, ОСОБА_11 намагався вплинути на обвинуваченого ОСОБА_9 з метою схилити його до зізнання у вчиненні інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, і вказані обставини не спростовані стороною захисту, що підтверджує наявність вищенаведеного ризику.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що іншим обвинуваченим за більш тяжкі злочини обрано запобіжний захід - заставу, а ОСОБА_6 , фактично, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою за ч. 1 ст. 119 КК України, яка відноситься злочинів середньої тяжкості, вчинених з необережності, на думку колегії суддів, на даному етапі судового розгляду, вони є необґрунтованими, як і доводи захисника щодо можливості обрання ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України при вирішення питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Зі змісту обставин інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинення злочину, який спричинив загибель людини, а, відтак, з урахуванням встановлених судом ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд мав право не визначати розмір застави.

Також доводи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце реєстрації і проживання, на момент арешту працював, позитивно характеризується і має багато заохочень, має батьків, одружений, на утриманні у нього двоє малолітніх дітей, що свідчить про наявність тісних соціальних зв`язків, на переконання колегії суддів, не мінімізують наявні у справі ризики настільки, щоб дійти висновку про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги про відсутність жодних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними та спростовуються змістом оскаржуваної ухвали. Окрім того, на переконання колегії суддів, ризики, передбачені ст. 177 КПК України та зазначені судом, хоча і дещо знизилися, але продовжують існувати, і жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним у справі ризикам.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, , наслідком одного з яких є загибель дитини, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винуватим, з урахуванням обставин справи, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків у місці постійного проживання, наявність місця роботи, репутацію, майновий стан, наявність встановлених ризиків, на переконання колегії суддів, на даний час строк перебування обвинуваченого під вартою не можна визнати таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності між повагою на особисту свободу обвинуваченого та публічними інтересами, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на цей час ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились настільки, щоб зробити висновок, що інші запобіжні заходи забезпечать належну поведінку обвинуваченого під час розгляду справи та виконання відповідних обов`язків.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції на даному етапі прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, обґрунтовано продовжив обвинуваченому строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Разом з тим колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 404 КПК України, підлягає зміні в частині визначення судом першої інстанції кінцевої дати строку тримання обвинуваченого під вартою.
Так оскаржуваною ухвалою запобіжний захід обвинуваченому продовжено на два місяці, до 7 серпня 2021 року. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів, а відтак, з урахуванням дати постановлення ухвали - 7 червня 2021 року - останній день тримання під вартою ОСОБА_6 на підставі зазначеної ухвали є 5 серпня 2021 року включно, а не 7 серпня 2021 року, як зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263, ч. 1ст. 119 КК України ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

У порядку ч. 2 ст. 404 КПК України ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 7 червня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 та продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 2 місяці, тобто, до 7 серпня 2021 року, змінити в частині визначення судом першої інстанції дати строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, вважати продовженим строк тримання під вартою на 60 днів, тобто, до 5 серпня 2021 року включно.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3