Справа № 308/408/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до суду із клопотанням про скасування арешту на майно.
В клопотанні зазначає, що старшим інспектором СД Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000124 від 13.01.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 290 КК України. 12.01.2020 року в ході огляду місця події вилучено транспортний засіб марки «Toyota C-HR» австрійської реєстрації № НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , який поміщено на штраф майданчик Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області за адресою: м. Ужгород, вул. Гагаріна, 10а. 17.01.2020 року слідчим суддею в рамках вказаного провадження винесено рішення про накладення арешту на автомобіль марки «Toyota C-HR» австрійської реєстрації № НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 . 18.02.2021 року слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Однак, слідчим не прийнято рішення щодо речового доказу у зв`язку з чим володілець позбавлений можливості отримати належний автомобіль, який знаходиться на штраф майданчику Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, де на нього впливають різні природні явища, які спричиняють пошкодження у вигляді корозійного стану, що завдає власнику збитків. Зазначає,що оскільки проведені всі необхідні слідчі дії (проведені експертизи) практичної необхідності у зберіганні речових доказів немає - транспортного засобу марки «Toyota C-HR» австрійської реєстрації № НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 на штраф майданчику немає. А тому просить скасувати накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 17.01.2020 року арешт на транспортний засіб марки «Toyota C-HR» австрійської реєстрації № НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 .
В судове засідання адвокат ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені. Від адвоката ОСОБА_3 до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Дізнавач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 17.01.2020 року слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, за клопотанням старшого слідчого СВ Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_5 , поданим в рамках розслідування кримінального провадження №0000124, постановлена ухвала про накладення арешту на транспортний засіб марки «Toyota C-HR» австрійської реєстрації № НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , належний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони власнику чи іншим законним володільцям відчужувати, розпоряджатись та користуватись вказаним транспортним засобом.
18.02.2021 року дізначавачем старшим інспектором сектору дізнання Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000124, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 3 ст. 174 КПК України передбачено, що прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.
Однак, постанова про закриття кримінального провадження винесена дізнавачем і рішення про скасування арешту майна, накладеного відповідно до ухвали слідчого судді від 17.01.2020 року не прийнято.

Положеннями ч.1 та ч.4 ст.174 КПК України визначено, що клопотання про скасування арешту майна під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Відповідно до частини 3 статті 174 КПК України передбачено, що прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Таким чином, правом на вирішення питання про скасування арешту майна закон наділяє слідчого суддю або суд, в залежності від стадії кримінального провадження, а також прокурора, але тільки у випадку закриття саме ним кримінального провадження.

Водночас, з наведених положень закону випливає, що хоча чинний КПК і наділяє слідчого правом на закриття кримінального провадження з визначених підстав, але при цьому не відносить до його повноважень вирішення питання про скасування арешту майна.

Частина 6 статті 9 КПК України визначає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

З огляду на викладене, враховуючи, що кримінальне провадження закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, а накладений на транспортний засіб марки «Toyota C-HR» австрійської реєстрації № НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , належний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,арешт у виді заборони власнику чи іншим законним володільцям відчужувати, розпоряджатись та користуватись вказаним транспортним засобомпозбавляє ОСОБА_4 його прав власника, слідчий судддя приходить до висновку, що відпала потреба в застосуванні арешту, у звязку з чим слід скасувати арешт накладений, згідно ухвали слідчого судді від 17.01.2020 року у кримінальному провадженні № 0000124 на вказаний транспортний засіб.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 169 КПК України, майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі скасування арешту.

Керуючись ст. ст. 9, 170-174, 309 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна задовольнити.

Накладений, згідно ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.01.2020 року у справі №308/408/20, арешт на транспортний засіб марки «Toyota C-HR» австрійської реєстрації № НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , належний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони власнику чи іншим законним володільцям відчужувати, розпоряджатись та користуватись вказаним транспортним засобом скасувати.

Тимчасово вилучений транспортний засіб марки «Toyota C-HR» австрійської реєстрації № НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , повернути ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1