1Справа № 335/5031/21 1-кс/335/3732/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Калюжна В.В., за участю секретаря судового засідання Фоміної Л.О., розглянувши у залі суду у м. Запоріжжі клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю „Плац про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000025, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ „Плац звернувся до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні № 0000025, а саме: резервуарів горизонтальних сталевих (РГС) з приблизною кількістю паливо мастильних матеріалів, а саме: РГС №4 43436 літрів; РГС №13 40760 літрів; РГС №20 50577 літрів.

Клопотання про скасування арешту вищезазначеного майна, обгрунтовано тим, що у подальшому застосуванні арешту зазначеного майна на даний час відпала потреба, а його наявність перешкоджає здійсненню законної діяльності власнику зазначеного майна - ТОВ „Плац, та порушує його права.

Представник заявника суду подала письмову заяву про розгляд клопотання у її відсутність, відповідно до якої вимоги клопотання підтримує та наполягає на його задоволенні.

Слідчий, в провадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження, суду подав письмову заяву про розгляд клопотання у його відсутність, відповідно до якої проти клопотання заперечує.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, розгляд клопотання проведено без фіксації судового процесу.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, відповідно до якої речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В ході розгляду клопотання встановлено, що за клопотанням слідчого у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 05.03.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 212, ч. 3 ст. 209 КК України, ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2021 року у справі № 335/5031/21, 1-кс/335/3084/2021 накладено арешт на вилучені в ході обшуку, проведеного 19.05.2021 року на території земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Базова 11, резервуари горизонтальні сталеві (РГС) з приблизною кількістю паливо мастильних матеріалів, а саме: РГС №4 43436 літрів; РГС №13 40760 літрів; РГС №20 50577 літрів.

Наданими слідчому судді матеріалами підтверджено, що власником арештованого майна є заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю „Плац.

Слідчим суддею, в ході розгляду клопотання встановлено, що арешт на вказане майно було накладено відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, з метою збереження речових доказів, за наявності на час розгляду клопотання про арешт майна даних, що нерухоме майно відповідає критеріям, визначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

В свою чергу, за положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом положень ст. 3 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

З матеріалів клопотання встановлено, що органом досудового розслідування відносно арештованого майна проведено експертні дослідження у кримінальному провадженні № 0000025, за результатами яких отримано відповідні протоколи випробувань.

В ході розгляду клопотання слідчому судді органом досудового розслідування не надано об`єктивних даних про необхідність у подальшому застосуванні арешту вказаного у клопотанні майна у кримінальному провадженні № 0000025, та не надано обґрунтованих даних про необхідність проведення інших слідчих дій відносно арештованого майна.

Враховуючи встановлені в ході розгляду клопотання обставини, слідчий суддя приходить до висновку про те, що необхідність подальшого застосування арешту вказаного у клопотанні майна відпала, а його скасування не перешкоджає подальшому досудовому розслідуванню.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що заходи забезпечення кримінального провадження носять тимчасовий характер, зокрема, арешт майна, що відповідає положенню ст. 174 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що обставини, враховані слідчим суддею при накладені арешту на майно, перестали існувати і в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба.

Виходячи з мети застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якою є досягнення дієвості цього провадження, відповідно до положення ст. 131 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість поданого клопотання про скасування арешту майна, у зв`язку з чим вважає за необхідне його задовольнити.

Керуючись ст.ст. 107, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката Товариства з обмеженою відповідальністю „Плац про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000025 задовольнити.

Скасувати арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 05.03.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 212, ч. 3 ст. 209 КК України, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2021 року у справі № 335/5031/21, 1-кс/335/3084/2021, а саме: з резервуарів горизонтальних сталевих (РГС) з приблизною кількістю паливо мастильних матеріалів, а саме: РГС №4 43436 літрів; РГС №13 40760 літрів; РГС №20 50577 літрів.

Ухвала підлягає негайному виконанню та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: В.В. Калюжна