Справа № 629/5039/19
Номер провадження 1-в/629/51/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лозова Харківської області подання Лозівського міськрайонного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Харківській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного покарання згідно вироку суду засудженого:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, не військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 раніше не судимого, засудженого 17 січня 2020 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки,

в с т а н о в и в:

Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 січня 2020 року ОСОБА_3 призначено покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України засуджений від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки з покладенням наступних обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи, повідомляти орган кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання.
10 березня 2021 року до Лозівського міськрайонного суду Харківської області надійшло подання Лозівського міськрайонного відділу Лозівського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області у відношенні ОСОБА_3 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання. В обґрунтування подання зазначено, що засуджений протягом іспитового строку належних для себе висновків не зробив та своїми умисними діями, що виразились у злісному порушенні порядку та умов звільнення від відбування покарання з випробуванням та невиконанні обов`язків, покладених на нього судом, а саме 01.03.2021 року засуджений не з`явився для реєстрації до Лозівського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області без поважної причини, підтвердженої документально.
Представник органу з питань пробації в судове засідання не з`явилася, надала заяву про долучення до матеріалів справи копії листка реєстрації засудженого та пояснення останнього щодо ознайомлення з датою судового засідання.
Прокурор та засуджений в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду подання повідомлялися належним чином.
Згідно з ч.5 ст.539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
За таких обставин суд вважає можливим розглянути подання без участі учасників судового провадження.
Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали подання суд доходить до наступного
Пунктом 8 частини 1 статті 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 КПК України, має право вирішувати питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.
Відповідно до ч.1 ст.539 КПК України, питання які виникають під час та після виконання вироку вирішується судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
У відповідності до норм КВК України нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Відповідно до ст.166 КВК України, якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Закону України «Про пробацію», а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.
Подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання вноситься до суду після застосування уповноваженим органом з питань пробації до засудженого письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.
У разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.
Пунктом 10 ППВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 встановлено, що згідно з ч. 2 ст. 78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.
Безумовною підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням необхідно встановити умисел засудженого на ухилення від відбування покарання з випробуванням та контролю за його поведінкою, а також інші обставини, які свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення, і лише після застосування до нього письмово попередження.
При скасуванні звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.
Як встановлено судом, вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 січня 2020 року ОСОБА_3 призначено покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України засуджений від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки з покладенням наступних обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи, повідомляти орган кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_3 , останній 19 лютого 2020 року був постановлений на облік до Лозівського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області.
Постановою про встановлення днів явки на реєстрацію від 25 лютого 2020 року, з якою засуджений був ознайомлений того ж дня, про що свідчить його підпис, зобов`язано ОСОБА_3 з`являтися на реєстрацію до Лозівського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області перший та третій понеділок кожного місяця.
Засуджений у встановленому законом порядку був ознайомлений з умовами та порядком відбуття покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 січня 2020 року, його письмово було попереджено про те, що у разі ухилення від виконання покладених на нього судом обов`язків або систематичного порушення громадського порядку звільнення від відбування покарання з випробовуванням може бути скасовано судом та його буде направлено для відбування призначеного судом покарання.
Засудженим ОСОБА_3 допущено зміну місця мешкання без повідомлення уповноваженого органу з питань пробації, за що останньому 30 грудня 2020 року інспектором Лозівського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області було винесено офіційне попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробовуванням і направлення для відбування призначеного покарання. Засуджений ОСОБА_3 був попереджений про те, що в разі подальшого невиконання покладених на нього судом обов`язків орган з питань пробації може надіслати до суду матеріали про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.
ОСОБА_3 був ознайомлений 30 грудня 2020 року з постановою про встановлення днів явки на реєстрацію, згідно з якою останнього зобов`язано з`являтися до органу пробації 1,2,3 понеділок кожного місяця.
З листка реєстрації засудженого ОСОБА_3 вбачається, що останній не з`явився на реєстрацію 01 березня 2021 року та 09 березня 2019 року.
Аналізуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що хоча засуджений і допустив зміну місця проживання та дві неявки у визначений для реєстрації день до органу пробації, але ці обставини не можуть категорично свідчити про його небажання стати на шлях виправлення, при цьому судом враховано і загальну кількості встановлених днів для реєстрації, що передбачає явку засудженого, кожного 1,2,3 понеділка щомісячно.
Суд вважає, що вказані обставини та матеріали подання не свідчать про те, що ОСОБА_3 не став на шлях виправлення, не проявив готовності до самокерованої, соціально-правомірної поведінки, що свідчить про неможливість засудженого стати на шлях виправлення без ізоляції від суспільства. Сам факт неналежного невиконання обов`язків, покладених на засудженого вироком суду, ще не може бути безумовним свідченням його небажання ставати на шлях виправлення, а отже і вагомою підставою для направлення засудженого для реального відбування покарання.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного подання відносно засудженого. Поведінку засудженого не можна розцінювати як грубе порушення умов іспитового строку, а також як невиконання обов`язків, покладених на нього вироком суду, оскільки останній до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, загалом виконує покладені на нього вироком суду обов`язки, і хоча й допускав зміну місця мешкання та дві неявки до органу пробації, але зазначені обставини у своїй сукупності, свідчать про його прагнення стати на шлях виправлення та відсутність ознак ухилення засудженого від відбування покарання. В матеріалах справи відсутні докази, які б поза достатнім сумнівом вказували на наявність підстав направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком у даному випадку. Також береться до уваги, що повторне письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання уповноваженим представником органу з питань пробації, зокрема стосовно неявки на реєстрацію, не виносилось.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про скасування звільнення від покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_3 для відбування призначеного покарання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.537,539 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні подання Лозівського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного покарання згідно вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 січня 2020 року засудженого ОСОБА_3 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в семиденний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_1