Справа № 2604/267/2012
Провадження №: 1/755/8/21
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"23" лютого 2021 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , підсудного ОСОБА_5 , провівши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні попередній розгляд кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України.
В судовому засіданні підсудний ОСОБА_5 подав клопотання про повернення кримінальної справи прокурору для проведення додаткового розслідування, посилаючись на те, що у даній кримінальній справі наявні порушення, які були допущені органом досудового слідства та прокурором при направленні кримінальної справи до суду, які перешкоджають судовому розгляду, порушують його процесуальні права, як обвинуваченого на захист. Зокрема, зазначив, що кримінальна справа була порушена за ознаками ч.1 ст. 122 КК України. В подальшому слідчим було винесено постанову про перекваліфікацію його дій на ст. 128 КК України шляхом порушення кримінальної справи за ст. 128 КК України. Також в матеріалах кримінальної справи наявні дві постанови про притягнення його в якості обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України та ст. 128 КК України. Разом з тим, до суду скеровано обвинувальний висновок, в якому виклдадено обвинувачення лише за ст. 128 КК України. Також при вирученні йому копії обвинувального висновку, у супереч ст. 254 КПК України, йому не було надано додатків до обвинувального висновку. Крім того, зауважив, що у матеріалах справи відсутня постанова про порушення кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ст. 128 КК України і протоколи вручення такої постанови йому та потерпілому. Натомість, наявна постанова про порушення відносно нього кримінальної справи за ознаками ч.1 ст. 122 КК України. Разом з тим, у справі наявні постанови про притягнення його в якості обвинуваченого як за ч.1 ст. 122 КК України так і за ст. 128 КК України. До суду ж скеровано обвинувальний висновок, в резолютивній частині якого мова йде лише про обвинувачення за ст. 128 КК України. При цьому в матеріалах справи постанова про закриття кримінальної справи за ознаками ч. 1 ст. 122 КК України відсутня. Тобто, у його розумінні, йому пред`явлено два обвинувачення за одне й те саме, що суперечить ст. 61 Конституції України, й порушує його права, як обвинуваченого, знати в чому саме його обвинувачують. Тому просив суд поновити його порушені під час розслідування справи права на: отримання копії постанови про порушення кримінальної справи та оскарження її до суду, що передбачено ст. 98-2, 236-78 КПК України, ст. 55 Конституції України; знати, в чому його обвинувачують, що передбачено ст. 142 КК України та бути притягнутим до юридичної відповідальності за одне й те ж саме правопорушення лише один раз, згідно ст. 61 Конституції України; отрмання копії постанови про закритття кримінальної справи, передбачене ст. 214 КПК України та оскарження її відповідно до ст. 215 КПК України; отримання обвинувального висновку з усіма додатками передбаченими ст.224 КПК України.
Заслухавши доводи викладені підсудним ОСОБА_5 , судом на обговорення учасників процессу поставлено питання щодо доцільності направлення справи на додаткове розслідування з метою усунення наявних, на переконання підсудного, порушень кримінально-процесуального законодавства допущених на стадії розслідування кримінальноїсправи.

У судовому засіданні прокурор вважав, що підстави для поверення справи на додаткове розслідування відсутні.
Потепілий підтримав думку прокурора.
Вислухавши думки учасників процессу, дослідивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінальної справи, суд приходить до наступного.

Згідно із вимогами ст. 22 КПК України (1960 р.) органи досудового слідства зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, виявити, як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдують обвинуваченого.
В силу ст. 64 КПК України в кримінальній справі при провадженні досудового слідства підлягають доказуванню подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину, що відповідно до положень ст. ст. 132, 223 КПК України має бути відображено у постанові про притягнення особи в якості обвинуваченого та обвинувальному висновку.
За ст. 53 КПК України прокурор, слідчий та особа, яка проводить дізнання, зобов`язані не тільки належним чином роз`яснити усім особам, що беруть участь у справі, їх права, а й забезпечити можливість здійснення цих прав, скласти про це відповідний протокол слідчої дії з дотриманням вимог ст. 85 КПК України.
Відповідно до ст. 246 КПК України при попередньому розгляді справи суддя з власної ініціативи чи за клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника чи законного представника, потерпілого, позивача, відповідача або їх представників своєю постановою повертає справу на додаткове розслідування у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.
Згідно положень ст. 237 КПК України (в ред. 1960 р.) при попередньому розгляді справи суддя з`ясовує, зокрема, питання чи не було допущено під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства таких порушень вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду, а також чи складено обвинувальний висновок відповідно до вимог цього Кодексу.
За змістом статтей 94 та 98 КПК 1960 року при винесенні постанови про порушення кримінальної справи щодо особи, слідчий повинен вказати приводи і підстави до порушення справи, статтю кримінального закону, за ознаками якої порушується справа, і згідно статті 132 КПК України 1960 року у постанові про притягнення як обвинуваченого повинно бути зазначено, в тому числі обставини вчинення злочину, наскільки вони відомі слідчому, і стаття кримінального закону, якою передбачений цей злочин.
Відповідно до змісту пунктів 3, 11 частини 2 статті 370 КПК України 1960 року та рекомендацій, що містяться у пукнті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 24.10.2003 року «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» підствою для повернення справи на додаткове розслідування є недодержання органами досудового слідства вимог ст. 132 КПК України 1960 року, тобто коли постанова про притягнення як обвинуваченого неконкретна.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 140 КПК України (в редакції 1960 р.) слідчий, впевнившись в особі обвинуваченого, оголошує йому постанову про притягнення як обвинуваченого, роз`яснює суть пред`явленого обвинувачення та вручає копію постанови про притягнення як обвинуваченого. В порушення зазначеної вимоги закону, обвинуваченому постанова про пред`явлення обвинувачення за ст. 128 КК України оголошена не була, також не було проведено роз`яснення суті пред`явленого обвинувачення.
Органом досудового слідства були порушені вимоги ст.ст. 142, 143 КПК України (в редакції 1960 р.), а саме, права обвинувачених: знати в чому його обвинувачують, давати показання по пред`явленому обвинуваченю, подавати докази, мати захисника і побачення з ним до першого допиту.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 8 "Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві", підозрюваному, обвинуваченому, підсудному, засудженому мають бути роз`яснені їх права. Зокрема, підозрюваний має право знати, в чому він підозрюється, обвинувачений - у чому він обвинувачується, підсудний - за якою статтею Кримінального кодексу України йому пред`явлено обвинувачення, а засуджений - у вчиненні якого злочину його визнано винним. Суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб постанова про притягнення як обвинуваченого була конкретною за змістом. Зокрема, в описовій її частині зазначаються: злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа; час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому; стаття (частина, пункт статті) кримінального закону, якою передбачений цей злочин. Недодержання органами досудового слідства вимог статей 132 і 142 КПК України може бути підставою для повернення справи на додаткове розслідування.
Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду від 11.02.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування", кримінальна справа у будь-якому разі не може бути призначена до судового розгляду, в тому числі, і якщо було порушено вимоги КПК про обов`язковість пред`явлення обвинувачення і матеріалів розслідування для ознайомлення, право обвинуваченого на захист або право користуватися рідною мовою чи мовою, якою він володіє, і домогою перекладача. Забезпечення підозрюваному, обвинуваченому, засудженому, виправданому права на захист є однією з основних засад судочинства в Україні (ст. 59, ч.2 ст. 63, п. 6 ч. З ст. 129 Конституції України).
Право на захист включає в себе як право захищатися від підозри та обвинувачення, так і право захищати свої особисті і майнові інтереси.
Воно забезпечується тим, що закон:
а) наділяє обвинуваченого цілим комплексом процесуальних прав, використання яких дозволяє йому особисто захищатися від підозри й обвинувачення у вчинені злочину;
б) надає йому право скористатися допомогою захисника, а в окремих випадках визнає участь захисника в справі обов`язковою;
в) покладає на слідчі органи, прокурора і суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому його процесуальні права і забезпечити можливість здійснення цих прав і захисту від підозри й обвинувачення.
Порушення права на захист є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і є однією з беззаперечних підстав для скасування вироку та інших рішень у справі, а, якщо такі порушення були допущені під час проведення досудового слідства, підставою для направлення справи на додаткове розслідування.
Наведені недоліки досудового слідства не можуть бути усунуті під час судового розгляду, у зв`язку з чим зазначена кримінальна справа підлягає поверненню на додаткове розслідування, під час якого необхідно врахувати викладене, вжити передбачених законом заходів для усунення недоліків досудового слідства.
Разом з тим, оскільки можливість виправлення допущеної неправильності під час досудового слідства, що встановлена судом, шляхом виконання відповідних слідчих та процесуальних дій органом досудового слідства та прокурором не втрачена, справа підлягає направленню для проведення додаткового розслідування.
Враховуючи вище викладене, керуючись ст.ст. 237, 244, 246 КПК України (в ред. 1960 р.), суд,

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, повернути прокурору Київської місцевої прокуратури №4 для організації додаткового розслідування.
Запобіжний захід ОСОБА_5 залишити у виді підписки про невиїзд з постійного місця проживання.
На постанову протягом семи діб з дня її винесення учасники процесу мають право подати апеляції до Київського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1