печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участі:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

перекладача - ОСОБА_7

підозрюваного - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 , про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000693 від 16.07.2020, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИВ:
14.07.2021 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 , за погодженням з прокурорм, звернулася до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000693 від 16.07.2020, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000693 від 16.07.2020 за підозрою ОСОБА_10 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 255-1 КК України, а саме у поширені злочинного впливу особою в статусі «вора в законі».

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , перебуваючи в статусі «вора в законі», проживаючи та перебуваючи на території України, діючи умисно, дотримуючись так званих «воровських понять» та користуючись власним авторитетом серед засуджених та інших криміногенних елементів у період з лютого 2020 року по січень 2021 року встановили та поширили свій злочинний вплив шляхом виконання взятих на себе зазначених вище функцій з спрямування та координації діяльності криміногенних елементів, організації уникнення від кримінального переслідування з боку правоохоронних органів інших суб`єктів підвищеного злочинного впливу та інших криміногенних елементів; коригування та спрямування (так зване «курсування») злочинної діяльності інших криміногенних елементів, матеріального та фінансового забезпечення інших суб`єктів підвищеного злочинного впливу, в тому числі осіб у статусі «ворів в законі», та членів їх сімей.

21.05.2021 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_11 щодо підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 18.07.2021 без права внесення застави.

Слідчий вказує, що при застосуванні вказаного запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 судом враховувались обставини, що дають підстави підозрювати останнього у вчиненні інкримінованого йому злочину, з посиланням на матеріали, що підтверджують ці обставини, зокрема: протокол про хід і результати негласної слідчої (розшукової) у вигляді аудіо-, відеоконтролю особи від 08.12.202 № 55/19038т за період часу з 20.08.2020 по 20.10.2020, під час якої зафіксовано поширення злочинного впливу у вигляді розподілу злодійської каси (так званого «злодійського общака») для організації уникнення від кримінальної відповідальності особи, яка перебуває у статусі «вора в законі» ОСОБА_12 (кримінальне прізвисько « ОСОБА_13 »), організації уникнення від кримінальної відповідальності особи, яка перебуває у статусі «вора в законі» ОСОБА_14 (кримінальні прізвиська « ОСОБА_15 », « ОСОБА_16 »), організації розподілу грошових коштів («злодійського общака») з метою забезпечення фінансової підтримки рідних та близьких померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 особи, яка перебуває у статусі «вора в законі» - ОСОБА_17 (кримінальне прізвисько « ОСОБА_18 »); протокол про хід і результати негласної слідчої (розшукової) у вигляді аудіо-, відеоконтролю особи від 30.04.2021 № 55/1-3481т за період часу з 09.12.2020 по 09.02.2021, під час якої зафіксовано поширення злочинного впливу у вигляді вирішення спору між криміногенними елементами ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (кримінальне прізвисько « ОСОБА_20 ») та ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (кримінальне прізвисько « ОСОБА_22 »), який відбувся на території м. Іллічівськ, при вирішенні якого ОСОБА_10 підтвердив так зване «призначення» ОСОБА_19 «смотрящим» за м. Чорноморськ Одеської області, організацію забезпечення побуту засуджених Державної установи Софіївської виправної колонії № 45 на території Дніпропетровської області шляхом надходження до вказаного виправного закладу продуктів харчування, сигарет та заборонених визначеними інструкціями речей (мобільні телефони) (тобто організація так званого «гріву»), координацію (так зване «курсування») злочинної діяльності ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 з приводу територіального розташування місць здійснення злочинної діяльності та направлення шахрайських дій з обману потерпілих шляхом створення так званих «call - центрів»; протоколи оглядів інтернет сайтів під час якх встановлено приналежність вказаної особи до суб`єкта підвищеного злочинного впливу в статусі «вора в законі»; протоколи обшуків за місцем проживання підозрюваних та їх близького оточення, під час яких виявлено та вилучено речі і документи, які свідчать про факти встановлення та поширення ними в суспільстві злочинного впливу; протоколи оглядів речей і документів, які вилучені під час проведення обшуків, які свідчать про факти встановлення та поширення ними в суспільстві злочинного впливу; інші матеріали кримінального провадження в їх сукупності.

Також, під час застосування вищевказаного запобіжного заходу слідчим суддею враховувалось наявність високої ступені ймовірності вчинення підозрюваним ОСОБА_8 дій, які містять ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Слідчий та прокурор доводячи існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, сторона обвинувачення зазначає про те, що ризиком є дія, яка може вчинятись з високим ступенем ймовірності.

Так, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду обґрунтовується тим, що ОСОБА_8 розуміючи, що він вчинив особливо тяжкий злочин проти громадської безпеки, відчуваючи страх та невідворотність майбутнього покарання за вчинене кримінальне правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років, останній, володіючи документами для виїзду за кордон, може змінити місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон, або на тимчасово непідконтрольну територію України.

Крім того, матеріалами досудового розслідування підтверджується поведінка ОСОБА_8 спрямована на уникнення від кримінальної відповідальності: постійна зміна проживання та транспортних засобів протягом останнього місця.

Більше того, зазначений ризик, знайшов своє яскраве вираження під час проведення слідчих та процесуальних з іншим підозрюваним та тісним контактом ОСОБА_8 «вором в законі» - ОСОБА_10 на прізвисько « ОСОБА_26 » 20.05.2020. А саме, підозрюваного ОСОБА_10 було затримано о 01 год. 10 хв. на території VIP-терміналу Міжнародного аеропорту «Дніпро».

Поряд з цим, допитана 20.05.2020 в якості свідка менеджер «VIP - залу» Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авіасервіс» ОСОБА_27 повідомила, що ОСОБА_10 разом з членами своєї сім`ї близько 21 год. 00 хв. 19.05.2021 придбали квитки в одну сторону на рейс № «7W7753» слідуванням «Дніпро - Стамбул» та заповнили відповідні документи на перебування в «VIP - залі» очікування.

Зазначене може свідчити лише про намагання ОСОБА_8 та його спільника ОСОБА_10 , будучи поінформованим про його майбутнє затримання та повідомлення про підозру, покинути межі території України з використанням документів, які дають право на виїзд громадянина закордон. Поряд цим, так звані «злодійські поняття» зобов`язують осіб, які перебувають у статусі «ворів в законі», забезпечувати в тому числі фінансову підтримку інших суб`єктів підвищеного злочинного впливу, а отже ОСОБА_8 матиме можливість безперешкодно переховуватися за межами території України протягом тривалого часу.

Поряд з цим, ще одною підставою вважати достатньою імовірність покинути територію України ОСОБА_8 з метою уникнення від кримінальної відповідальності є відсутність у нього в Україні будь яких соціальних контактів (сім`ї, роботи, постійного місця проживання) окрім зв`язків в криміногенному світі.

Ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обґрунтовується тим, що на даний час у вказаному кримінальному провадженні не встановленні всі обставини, які підлягають доказуванню, зокрема: не встановлено місцезнаходження «злодійського общака» (утримувачем якого є може бути ОСОБА_8 ), чорнових записів стосовно розподілу зазначеного «злодійського общака», інших речей і документів, які можуть мати значення речового доказу у кримінальному провадженні. У випадку обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, ОСОБА_8 , знаючи місцезнаходження зазначених речей і документів, може їх безперешкодно знищити, сховати або спотворити.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, проявляється у тому, що у ОСОБА_8 існують достатні ресурси та важелі впливу на правоохоронні органи з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Зазначене знайшло своє вираження в координації ОСОБА_8 інших суб`єктів підвищеного злочинного впливу, в тому числі осіб у статусі «ворів в законі», з розподілу злодійської каси (так званого «злодійського общака») задля організації уникнення від кримінальної відповідальності особи, яка перебуває у статусі «вора в законі» ОСОБА_12 (кримінальне прізвисько « ОСОБА_13 ») протягом березня квітня 2020 року та вчинення тих же ж дій задля організації уникнення від кримінальної відповідальності особи, яка перебуває у статусі «вора в законі» ОСОБА_14 (кримінальні прізвиська « ОСОБА_15 », « ОСОБА_16 ») протягом грудня 2020 року.

Крім того, обставини постійної зміни місця проживання та транспортних засобів ОСОБА_8 дають підстави вважати про поінформованість ОСОБА_8 про час та хід проведення слідчих дій, що може свідчити про наявність стійких зв`язків з правоохоронними органами.

У випадку обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 не пов`язаного з триманням під вартою, останній зможе безперешкодно, в тому числі з використанням засобів мобільного зв`язку, спілкуватися з зазначеними невстановленими зв`язками в правоохоронних органах та коригувати заходи з уникнення від кримінальної відповідальності.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, полягає у тому, що так званим «стилем життя», основною діяльністю та основним видом доходу ОСОБА_8 , як суб`єкта підвищеного злочинного впливу у статусі «вора в законі» стало коригування (так зване «курсування») злочинної діяльності інших криміногенним елементів шляхом розподілу «злодійського общаку», призначення «смотрящих за регіонами», інших дій, що свідчить про неможливість ведення останнім звичайного соціального життя. Злочин, передбачений ч. 3 ст. 255 1 КК України, є триваючим, у випадку обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, ОСОБА_8 з великим ступенем імовірності продовжить свою зазначену вище злочинну діяльність.

Вищевикладені обставини свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися та продовжують бути актуальними на даний час, а тому застосування до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою неможливо.

З огляду на ступінь суспільної небезпеки, тривалість та характер інкримінованого підозрюваному злочину, застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу не гарантуватиме та не забезпечуватиме запобігання вказаним ризикам та виконання ним процесуальних обов`язків.

Так, інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать усунення існуючих ризиків, оскільки ОСОБА_8 і надалі матиме можливість контактувати з причетними до його злочинної діяльності особами, й узгоджувати з ними свої дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та/або суду, знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, вчинення незаконного впливу на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження кримінальних правопорушень, у яких підозрюється. Зокрема такі контакти можливі за допомогою різного роду засобів зв`язку, у тому числі, які неможливо відслідкувати гласними чи негласними засобами контролю.

На даний час у кримінальному провадженні продовжуються проводитися слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, направлені на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, однак для закінчення досудового розслідування та звернення до суду з обвинувальним актом, необхідно провести ще ряд слідчих та процесуальних дій, а саме: закінчити огляди вилучених під час досудового розслідування речей та документів. Результати вказаних слідчих дій мають велике значення для судового розгляду, так як під час їх проведення можуть бути отриманні докази вини ОСОБА_10 та ОСОБА_8 у вчиненні вказаних злочинів, а також можуть бути встановленні інші особи, які причетні до їх вчинення; отримати відповідні висновки лінгвістичних семантико-текстуальних експертиз та експертиз відео-, звукозапису, проведення яких потребує значного часу; розсекретити матеріали проведених негласних слідчих (розшукових) дій; здійснити переклад значного об`єму матеріалів проведених негласних слідчих (розшукових) дій, проведених відносно підозрюваних; провести інші необхідні слідчі та негласні слідчі (розшукові) дії, в яких виникне необхідність; виконати вимоги ст.ст. 290-291 КПК України.

У двохмісячний строк досудового розслідування вищевказані слідчі (розшукові) та процесуальні дії виконати не представилось за можливе у зв`язку зі значним їх обсягом, у тому числі проведенням експертиз, проживанням свідків у кримінальному провадженні не в місті знаходження органу досудового розслідування, великим обсягом вилучених речей та документів, які необхідно дослідити.

Прокурори в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Захисники в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання, зазначивши, що ризики, на які посилається слідчий, є необґрунтованими. Докази, які свідчать про причетність до кримінального правопорушення їх підзахисного є неналежними та недопустимими, у клопотанні відсутні будь-які посилання на докази на підставі яких можна прийти до висновку, що підозра є обґрунтованою.

Підозрюваний в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, підтримавши позицію своїх захисників.

Окрім цього, строною захисту та підозрюваним було акцентовано увагу, що останній має незадовільний стан здоровя, а оскільки перелік закладів та лікарів по яким направлення СІЗО є обмеженими та такими, які можуть невідповідати специфіці хвороби підозрюваного. Таким чином, строна захисту просить суд забезпечити медичне обстеження лікарем терапевтом, інфекціоністом, кардіологом, гастроінтерелогом та провести діагностичні дослідження.

Вивчивши клопотання, заслухавши пояснення учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що 20.05.2020 о 04 год. 25 хв. ОСОБА_8 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2551 КК України.

У цей же день, 20.05.2020 о 04 год. 35 хв. ОСОБА_8 затримано в порядку п. 4 ч. 1 ст. 208 КПК України.

21.05.2021 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_11 щодо підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 18.07.2021 без права внесення застави.

Також постановою заступника Генерального прокурора продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000693 до трьох місяців, тобто до 20.08.2021 включно.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя, окрім іншого, враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до положень ст. ст. 197, 199 КПК України за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на непов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжено у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення у строки, встановлені ст. 219 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Так, у відповідності до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення у справі «Коробов проти України»).

Таким чином, при постановленні даного рішення, слідчий суддя вважає, що докази, які були надані органом досудового розслідування підтверджують причетність до вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 .

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя одночасно враховує, що вказані обставини та докази були встановлено судами при ухваленні рішення про застосування запобіжного заходу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про продовження строку тримання під вартою підозрюваного на даній стадії досудового розслідування, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Крім того, суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час з урахуванням результатів подальшого розгляду кримінального провадження у судовому розгляді, під час якого також будуть перевірені доводи сторони захисту.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту суду не наведено.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_8 оголошено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину та практики ЄСПЛ, суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої останньому підозри у вчиненні інкримінованих йому дій, а тому доводи захисників частині відсутності обґрунтованої підозри, є безпідставними.

Таким чином, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій виходячи лише з фактичних даних, що в містяться в матеріалах клопотання, приходжу до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин.

У кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 255-1 КК України, є обґрунтованою, що дає підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою виконання поставлених цілей у кримінальному провадженні.

Окрім цього, слідчий суддя звертає увагу, що адвокати зазначають, що підозра є необґрунтованою, однак не надають суду доказів, які б свідчили, що підозра ухвалою слідчого судді була скасованою та чи оскаржувалась.

Таким чином, на думку суду, доводи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри, неналежності доказів їх відсутність, на даній стадії розгляду не була доведена. Слідчий суддя вважає, що такі твердження не ґрунтуються на доказах, є суб`єктивним трактуванням закону, практики ЄСПЛ та перекручуванням інформації.

Також, суд вважає, що сторона захисту на даній стадії досудового розслідування, ставить перед судом питання, які мають досліджуватись в рамках судового розгляду кримінального провадження, а не виходити за межі повноважень слідчого судді на стадії досудового розслідування.

Щодо відсутності ризиків, суд звертає увагу, що для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

З врахуванням функцій, які виконував підозрюваний, та зазначених ризиків слідчим та прокурором, слідчий суддя вважає, що за таких обставин, враховуючи вік та стан здоров`я ОСОБА_8 те, що він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, обставин вчинення кримінального правопорушення, репутацію, суд вважає, що вказані дані в сукупності свідчать про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому, на думку суду ризики передбачені ст. 177 КПК України є доведеними.

Таким чином, з врахуванням зазначених обставин, слідчий суддя приймаючи таке рішення, приходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Наряду з вказаним, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Так, слідчий суддя у відповідність до положень ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського Суду з прав людини враховує тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному за умови доведеності його вини у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення, характер та обставини вчинення злочину, так як вони сформульовані в повідомлені про підозру та приходить до висновку про доведеність ризиків.

Враховуючи тяжкість та суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , дані про особу підозрюваного, його стан здоров`я, соціальні зв`язки, наявність значного суспільного інтересу в результатах розслідування кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, з яких не може бути застосовано жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, враховуючи фактичні обставини справи, високу суспільну небезпечність інкримінованих діянь при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою не визначає розмір застави щодо злочинів, вчинених із застосуванням насильства.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дії слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Також, слідчий суддя приймає до уваги заявлені строною захисту відомості щодо незадовільного стану здоров`я підозрюваного та необхідності спостереження за його станом здоров`я та належного обстеження.

Так є очевидним, що здоров`я ув`язнених має адекватно охоронятись. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я ув`язнених.

Відповідно до п. 135 Рішення ЄСПЛ у справі «Кушнір проти України» від 11.03.2014 року, Заява № 42184/09, Суд зазначає, влада повинна забезпечити всеосяжне спостереження за станом здоров`я затриманого та його лікування під час перебування під вартою, своєчасні і правильні діагнозах й лікування та, якщо цього вимагає медичний стан ув`язненого, регулярний і систематичний контроль і всебічну терапію, спрямовану, по можливості, на лікування захворювань затриманого або запобігання їх загостренню, а не на усунення симптомів. Влада повинна також показати, що були створені всі необхідні умови для призначеного лікування. У той самий час при оцінці адекватності лікування слід керуватися перевіркою на належне старання, бо зобов`язання держави надати лікування важко хворому затриманому є зобов`язанням дії, а не зобов`язанням результату.

Пунктом 66 рішення ЄСПЛ у справі «Барило проти України» від 16.05.2013 року Заява № 9607/06, Суд також зазначає, лише той факт, що ув`язненого оглянув лікар та призначив певний вид лікування, автоматично не може привести до висновку, що медична допомога була достатньою. Органи влади мають забезпечити повну фіксацію стану здоров`я особи, яка тримається під вартою, та лікування, яке ця особа отримувала під час перебування під вартою чи позбавлення свободи; забезпечити своєчасність та правильність діагнозів та догляду; а також, у разі необхідності та залежно від характеру захворювання, забезпечити регулярний та систематичний нагляд, який включає в себе всебічний план лікування, що має бути спрямований на лікування захворювань ув`язненого та запобігання їх погіршення, а не на усунення симптомів. Державну органи також повинні довести, що були створені умови, необхідні для призначеного лікування, щоб це лікування було дійсно отримано.

Викладені в рішеннях Європейського Суду вимоги, є такими, що підлягають обов`язковому застосуванню відповідними державними інституціями, для забезпечення належного медичного обстеження та лікування будь-якої особи, яка тримається під вартою, тобто знаходиться під юрисдикцією держави.

Відповідно до положень ст. 212 КПК України невідкладне надання належної медичної допомоги та фіксацію погіршення стану здоров`я затриманого покладено на службову особу, відповідальну за перебування затриманих.

За вказаних обставин, враховуючи заявлені стороною захисту в засіданні факти щодо незадовільного стану підозрюваного, приходжу до висновку на підставі статті 206 КПК України, зобов`язати прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та/або прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000693, забезпечити надання ОСОБА_8 належної медичної допомоги у разі необхідності.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193,194, 196, 197, 199, 202, 205, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 , про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000693 від 16.07.2020, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000693, строк тримання під вартою до 20.08.2021 включно.

На підставі статті 206 КПК України, зобов`язати прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та/або прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000693, забезпечити надання ОСОБА_8 належної медичної допомоги у разі необхідності.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1