Справа №381/3198/19 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/605/2021 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі :
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишинів Республіки Молдова, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років з конфіскацією усього особистого майна.
Цивільний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_11 5 919 418 гривень 34 копійки, заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди та 10 000 гривень 00 копійок, заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди.
Постановлено скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року у справі 757/47184/17-к, а саме на: автомобіль ТOYOТA Land Cruiser 150 Prado, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; автомобіль ТOYOТA Land Cruiser 150 Prado, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 ; машиномісце у напівпідземному паркінгу, загальною площею 20.5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення загальною площею 128.8 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення загальною площею 100.2 кв. м за адресою: АДРЕСА_4 ; квартира загальною площею 103,90 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л A:
Відповідно до вироку суду, ОСОБА_12 (засуджена вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України) у період з 03 червня 2015 року по 01 серпня 2016 року працювала на громадянина ОСОБА_11 , відповідно до договору про надання послуг № 03-08-15-Е та фактично була єдиною особою, яка здійснювала облік його особистих коштів та мала доступ до банківського сейфа із грошовими коштами ОСОБА_11

28 квітня 2016 року працівниками Служби безпеки України (далі - СБУ) за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України, затримано ОСОБА_11 у порядку ст. 208 КПК України.

Того ж дня у ОСОБА_7 , який, будучи особою, яка надавала ОСОБА_11 протягом десяти років правову допомогу та володіла інформацією щодо майнового стану останнього, виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами останнього, які знаходились в індивідуальних банківських сейфах у ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 6.

При цьому ОСОБА_7 не було достеменно відомо про те, яка саме сума грошових коштів знаходиться станом на 28 квітня 2016 року у банківських сейфах ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 6.

З метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на заволодіння грошовими коштами, які належать ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що самостійно реалізувати злочинний план не зможе, вирішив залучити до його реалізації довірену особу ОСОБА_11 ОСОБА_12 , яка мала доступ до індивідуальних банківських сейфів у ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», в яких зберігались особисті грошові кошти ОСОБА_11 .

Так, 28 квітня 2016 року за місцем проживання ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_5 , працівниками СБУ - ОСОБА_13 і ОСОБА_14 проведено обшук, в ході якого вилучено ключі від індивідуальних банківських сейфів № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6 , що знаходяться у ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 6, а також грошові кошти в сумі 175 250 грн., 47 979 доларів США, 50 070 російських рублів та 8 485 євро, які належали ОСОБА_11 та які ОСОБА_12 не встигла помістити у вищевказані індивідуальні банківські сейфи.

Після проведеного за місцем проживання ОСОБА_12 обшуку, їй працівниками СБУ - ОСОБА_13 і ОСОБА_14 запропоновано проїхати за місцем знаходження приміщення СБУ за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 33, куди вона вирушила на автомобілі «Опель Астра», державний номерний знак НОМЕР_7 .

Через деякий час до місця знаходження ОСОБА_12 на автомобілі «Тойота Ленд Крузер», державний номерний знак НОМЕР_8 , під`їхав ОСОБА_7 , який підійшов до її автомобіля.

Сівши в автомобіль до ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , діючи із прямим умислом, спрямованим на заволодіння майном ОСОБА_11 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, запропонував останній як особі, яка має доступ до індивідуальних банківських сейфів у ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», у яких зберігаються грошові кошти ОСОБА_11 , таємно заволодіти ними.

ОСОБА_12 , усвідомлюючи протиправність пропозиції ОСОБА_7 , спрямованої на таємне викрадення майна ОСОБА_11 , будучи обізнаною про вміст банківських сейфів № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6 у ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» - наявність у них грошових коштів ОСОБА_11 в особливо великих розмірах, надала згоду ОСОБА_7 на відкриття зазначених банківських сейфів і викрадення їх змісту. При цьому ОСОБА_12 повідомила ОСОБА_7 , що ключі від зазначених банківських сейфів, а також грошові кошти в сумі 175 250 грн., 47 979 доларів США, 50 070 російських рублів та 8 485 євро, які належали ОСОБА_11 , вилучені у неї співробітниками СБУ під час проведення обшуку за місцем її проживання.

Після цього ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Києві на вул. Володимирській у районі будинку № 39, приблизно о 14 годині 00 хвилин, у присутності ОСОБА_12 повідомив працівників СБУ про те, що у разі надання ОСОБА_12 вилучених у неї під час обшуку ключів від індивідуальних банківських сейфів № 38 та № НОМЕР_6 , розміщених у ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», остання зможе добровільно видати їм паспорт громадянина Російської Федерації на ім`я ОСОБА_11 .
Працівник СБУ ОСОБА_15 , не будучи обізнаним про наміри ОСОБА_7 та ОСОБА_12 вчинити особливо тяжкий злочин, а саме заволодіти грошовими коштами ОСОБА_11 , в особливо великих розмірах, передав ОСОБА_7 , вилучені у ОСОБА_12 вдома 28 квітня 2016 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_5 ключі від індивідуальних банківських сейфів № 38 та № 44.

Отримавши від працівника СБУ ОСОБА_13 ключі від індивідуальних банківських сейфів № 38 та № НОМЕР_6 , що знаходились у ПАТ «Комерційний індустріальний Банк», ОСОБА_7 разом з ОСОБА_12 на автомобілі «Тойота Ленд Крузер», державний номерний знак НОМЕР_8 , поїхали до вищевказаної банківської установи за адресою м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 6.

У приміщенні ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 6, ОСОБА_12 , будучи довіреною особою ОСОБА_11 та маючи доступ до індивідуальних банківських сейфів № 38 та № НОМЕР_6 , усвідомлюючи злочинні наміри ОСОБА_7 , спрямовані на заволодіння майном ОСОБА_11 та бажаючи їх настання із корисливих мотивів, увійшла разом із ним до депозитарної зали ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк».

Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, спрямованого на таємне викрадення чужого майна в особливо великих розмірах, а саме грошових коштів ОСОБА_11 , які знаходились в індивідуальному банківському сейфі № НОМЕР_5 , ОСОБА_12 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою із ОСОБА_7 , перебуваючи у кімнаті клієнта депозитарію ПАТ «Комерційний індустріальний Банк», о 14 годин 15 хвилин разом із представником банку - касиром ОСОБА_16 , яка не усвідомлювала злочинних намірів ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , відчинили індивідуальний банківський сейф № 38. У свою чергу, ОСОБА_12 вийняла із зазначеного банківського сейфа металеву скриньку та винесла її у клієнтську кімнату, розташовану за межами депозитарної кімнати, та передала її ОСОБА_7 , який у присутності ОСОБА_12 вийняв із неї грошові кошти, що належали ОСОБА_11 , у сумі 163 250 доларів США, що на 28.04.2016, згідно з офіційним курсом валют Національного банку України, становило 4 116 365, 75 грн., 2 676 євро, що на 28 квітня 2016 року, згідно з офіційним курсом валют Національного банку України, становило 76 267,6 грн., та 529 836 грн., після чого останні таємно заволоділи ними поза волею їх власника - ОСОБА_11 , поклавши вказані грошові кошти до портфеля ОСОБА_7 .

Крім того, ОСОБА_16 та ОСОБА_12 відчинили індивідуальний банківський сейф № НОМЕР_6 , з якого остання вийняла металеву скриньку та винесла у клієнтську кімнату, розташовану за межами депозитарної кімнати, та вилучила з неї барсетку, у якій знаходився паспорт громадянина Російської Федерації на ім`я ОСОБА_11 , який цього ж дня добровільно видала старшому слідчому в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБУ ОСОБА_17 , про що складено відповідний протокол.

Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_12 залишили приміщення ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» із грошовими коштами ОСОБА_11 .

Під час перебування в автомобілі «Тойота Ленд Крузер», державний номерний знак НОМЕР_8 , біля будинку № 6, на вул. Бульварно-Кудрявській у м. Києві за те, що ОСОБА_12 забезпечила безперешкодний доступ до індивідуального банківського сейфа № 38 із грошовими коштами ОСОБА_11 , ОСОБА_7 передав їй частину спільно викрадених ними грошових коштів ОСОБА_11 у розмірі 20 000 тисяч доларів США, що на 28 квітня 2016 року згідно з офіційним курсом валют Національного банку України становило 504 302 грн.

Загальна сума таємно викраденого ОСОБА_12 та ОСОБА_7 майна, належного ОСОБА_11 , а саме грошових коштів, які знаходились в індивідуальному банківському сейфі № 38, становить 4 722 468, 68 грн.

У подальшому 10 червня 2016 року ОСОБА_7 разом з ОСОБА_12 , діючи з метою доведення злочинного наміру, спрямованого на таємне викрадення чужого майна в особливо великих розмірах, а саме грошових коштів ОСОБА_11 , вилучених 28 квітня 2016 року у ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_12 працівниками СБУ в сумі 175 250 грн., 47 979 доларів США, 50 070 російських рублів та 8 485 євро, які належали ОСОБА_11 та які ОСОБА_12 не встигла помістити у вищевказані індивідуальні банківські сейфи № 38 та № НОМЕР_6 у ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 6, прибули до старшого слідчого в ОВС 2 відділу управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_18 за адресою: м. Київ, пров. Аскольдів, 3.

Доводячи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна в особливо великих розмірах, а саме грошових коштів ОСОБА_11 , до кінця, ОСОБА_12 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою із ОСОБА_7 , перебуваючи у службовому кабінеті ОСОБА_18 № 449 за адресою: АДРЕСА_6 , приблизно о 17 годин 00 хвилин, достовірно знаючи, що вилучені в ході вищевказаного обшуку грошові кошти не арештовані та підлягають поверненню, подала ОСОБА_18 відповідну заяву про повернення тимчасово вилученого майна.

ОСОБА_18 , який не усвідомлював злочинних намірів ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , спрямованих на заволодіння майном ОСОБА_11 , прийняв від ОСОБА_12 заяву на повернення вилученого в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_5 , майна, а саме грошових коштів та іншого майна, і склав протокол приймання-передачі вилученого майна, а саме: грошових коштів у сумі 175 250 грн., 47 979 доларів США, 50 070 російських рублів та 8 485 євро, які насправді належали ОСОБА_11 , а також платіжних карток і ключів від індивідуальних банківських сейфів № НОМЕР_9 та № НОМЕР_10 .

У подальшому ОСОБА_12 отримала від ОСОБА_18 грошові кошти в сумі 175 250 грн., 47 979 доларів США, що на 10 червня 2016 року згідно з офіційним курсом валют Національного банку України становило 1 199 580,55 грн., 50 070 російських рублів що на 10.06.2016 згідно з офіційним курсом валют Національного банку України становило 19 637,45 грн. та 8 485 євро, що на 10.06.2016, згідно з офіційним курсом валют Національного банку України, становило 306 783,66 грн., а всього на загальну суму 1 701 251,6 грн., що належали ОСОБА_11 .

Того ж дня, 10 червня 2016 року, перебуваючи біля приміщення СБУ за адресою: м. Київ, пров. Аскольдів, 3, в автомобілі «Тойота Ленд Крузер», державний номерний знак НОМЕР_8 , приблизно о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_12 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою із ОСОБА_7 , на виконання їх спільного плану із заволодіння грошовими коштами ОСОБА_11 , передала ОСОБА_7 грошові кошти ОСОБА_11 , отримані від слідчого СБУ ОСОБА_18 , якими в подальшому ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд.

Загальна сума таємно викраденого ОСОБА_12 та ОСОБА_7 майна, належного ОСОБА_11 , а саме грошових коштів, становить 6 423 720, 34 грн., що в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

Такі дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані як викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

В апеляційній скарзі з доповненнями захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2020 року скасувати та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що оскаржуваний вирок є таким, що ухвалений з грубим порушенням вимог ст. 370 КПК України, він є не справедливим, законним, обґрунтованим та вмотивованим, не відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Так, сторона захисту вказала, що як досудове розслідування так і починаючи з грудня 2017 року судовий розгляд даної сфальсифікованої проти обвинуваченого ОСОБА_7 кримінальної справи відбувся з постійними грубими порушеннями вимог закону, переважна більшість слушних та об`єктивних доводів сторони захисту не були взяті до уваги, не були в повній мірі досліджені матеріали сторони захисту і були допитані не всі заявлені стороною захисту свідки. Вказане, на переконання сторони захисту, в своїй сукупності і призвело до незаконного засудження обвинуваченого ОСОБА_7 .
Вказує, що ГПУ проводила досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 з грубим порушенням вимог підслідності, встановлених ч. 1 ст. 216 КПК України, оскільки ч. 5 ст. 185 КК України підслідна слідчим органів Національної поліції.
Зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу того, що грошові кошти, якими нібито заволодів ОСОБА_7 дійсно існували чи дійсно знаходились в банківському сейфі та належали потерпілому ОСОБА_11 , а відтак висновки, що покладені в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Також захисник зазначає, що в основу обвинувального вироку покладено покази свідка ОСОБА_12 , яка під час досудового розслідування даного кримінального провадження надавала одні покази, а під час судового розгляду кримінального провадження свої покази змінила. Звертає увагу суду на те, що між ОСОБА_12 та потерпілим ОСОБА_11 було укладено угоду про примирення, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року ОСОБА_12 звільнено від відбування покарання, а тому захист вважає, що її покази слід визнати недопустимим доказом у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 .
Також захисник вказує на недопустимість як доказу відозапису доступу до індивідуального банківського сейфу № НОМЕР_6 АТ "Комерційний індустріальний банк", що міститься до сд-диску, наданому стороною обвинувачення, оскільки невідомо чому цей запис так довго зберігався та хто здійснив його копіювання.
Зазначає, що судом першої інстанції залишено без задоволення клопотання сторони захисту про тимчасовий доступ до речей і документів щодо банківських карток, на підставі яких можна було б з`ясувати які суми знаходились на банківський рахунках, хто і коли зняв грошові кошти та у який спосіб, та спростувати твердження обвинувачення про те, що ОСОБА_12 передала грошові кошти ОСОБА_7 .
Вказує, що суд взяв до уваги також картки відвідувань клієнтами ОСОБА_19 індивідуального банківського сейфа № НОМЕР_6 , ОСОБА_20 , індивідуального банківського сейфа № НОМЕР_5 та акт про втрату ОСОБА_20 ключа від банківського сейфу № НОМЕР_5 , проте вказані картки є порожніми, а свідки підтвердили, що ОСОБА_12 могла ці картки взагалі не заповнювати, отже такі докази, слід також визнати недопустими.
Також захисник вказує на суттєву різницю в показах свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_21 та ОСОБА_16 , а у вироку суду взагалі не зазначено про свідка сторони захисту ОСОБА_22 ..
Звертає увагу, що судом першої інстанції безпідставно відхилено слушні і належні докази сторони захисту про те, що АТ "Комерційний індустріальний банк" та особи, які на той час у ньому працювали є особисто підконтрольні ОСОБА_11 , а наявність у останнього готівкових коштів, які наведені у вироку, не підтверджено належним чином, а тому судом розгляд проведено упереджено та необгрунтовано, взято до уваги одні докази сторони обвинувачення і відкинуто інші докази, надані стороною захисту, грубо порушивши таким чином право ОСОБА_7 на реальну змагальність сторін та справедливий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтрималу подану апеляційну скаргу, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснення представника потерпілого, який посилаючись на законність та обгрунтованість оскаржуваного вироку, просив залишити його без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, із наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 185 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає обгрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.
Колегія суддів вважає доводи захисника про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні ним вищевказаного злочину, необґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
При оцінці доказів, колегія суддів звертає увагу на те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх ( 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Так, обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої та апеляційної інстанцій свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та зазначив, що він працював у ОСОБА_11 . Так, з часом їх стосунки почалися погіршуватися та він звільнився. 28 квітня 2016 року на його телефон зателефонував робітник СБУ ОСОБА_23 і попросив приїхати на вул. Володимирську у м. Києві. Під`їхавши на вказане місце, побачив групу осіб, а в 5-10 метрах стояла ОСОБА_12 . ОСОБА_23 повідомив йому, що під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_12 було вилучено два ключа від індивідуальних банківських сейфів, однак вони без індивідуальних надписів, а в ході проведення бесіди з ОСОБА_12 , остання не повідомляє від чого ключі, у зв`язку з чим, оскільки він довгий час знає ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , попросив поговорити з нею. Запитавши у ОСОБА_12 про вказані обставини, які повідомив ОСОБА_24 , вона відповіла, що під час обшуку, окрім ключів від банківських сейфів, в неї вилучили 50 тисяч доларів США і їй ці кошти повернуть, якщо вона розповість слідчим від чого ці ключі. В подальшому працівники СБУ розмовляли з ОСОБА_12 приблизно хвилин 10, але про що саме, йому не відомо. В подальшому до нього підійшла ОСОБА_12 та запитала, чи зможе він, як юрист, скласти певні процесуальні документи. Після чого вони сіли в його машину. Він дістав два типових бланки про представництво її інтересів та в цей час ОСОБА_12 повідомила, що в неї є домовленості з СБУ. Так, вони повернуть вилучені грошові кошти в ході обшуку її квартири у разі надання слідчому доступу до банківських сейфів. Після чого ОСОБА_12 запропонувала йому проїхати з нею до банку, де знаходились банківські сейфи та якщо у неї не буде можливості доступу до комірки, щоб він підтвердив це слідчим. Приїхавши до приміщення банку, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 9 разом з ОСОБА_12 вони зайшли в касовий зал, де він залишився її чекати. Хвилин через 10 вийшла ОСОБА_12 , вони сіли в авто та поїхали назад на вул. Володимирську в м. Києві. Приїхавши до СБ України, вийшли з машини та вона ОСОБА_25 віддала папку чи сумку (точно не пам`ятає), досить значну за об`ємами та він відійшов з ОСОБА_26 , запитавши коли повернуть кошти ОСОБА_12 , на що останній повідомив, що набере його через тиждень. Через місяць - два після цього він, ОСОБА_12 та невідомий йому чоловік (наречений ОСОБА_12 ) приїхали до СБУ, яке розташоване на пров. Аскольдів в м. Києві, де на 4 поверсі в кабінеті слідчий віддав ОСОБА_12 вилучені під час обшуку речі. Після цих подій він не бачив ОСОБА_12 майже 2 роки. Обвинувачений ОСОБА_7 стверджує, що грошові кошти він не викрадав, а ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 хочуть його обмовити.
Однак, незважаючи на невизнання, висновки районного суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:
Показаннями потерпілого ОСОБА_27 , який суду першої інстанції дав показання, про те, що йому стало відомо, що з його банківських сейфів було викрадено грошові кошти. Ключ від сейфів мала лише ОСОБА_12 . На той момент там приблизно знаходилось 211 тисяч доларів, 11 тисяч Євро, 705 тисяч гривень та 50 тисяч російських рублів. Зазначив, що протягом тривалого часу на нього працював обвинувачений ОСОБА_7 , а також ОСОБА_28 , та ОСОБА_12 28 квітня 2016 року його ввечері було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та через два тижні він дізнався про викрадення грошових коштів з банківських комірок. Крім того, потерпілий ОСОБА_11 зазначив, що з ОСОБА_7 у нього склалися неприязні відносини після його звільнення.
Свідок ОСОБА_12 , надала показання, згідно яких, 28 квітня 2016 року за місцем її проживання був проведений обшук працівниками СБУ, в ході якого було вилучено частину грошових коштів, які вона не встигла занести напередодні в банк та ключі від банківської скриньки, де зберігались грошові кошти ОСОБА_11 . Через деякий час до неї в машину підсів ОСОБА_7 , який повідомив, що необхідно поїхати до банку та забрати все, що знаходиться в банківських комірках. Вона не задаючи ОСОБА_7 зайвих запитань, поїхала з ним до банку, де з комірки забрала всі грошові кошти, які там знаходились та передала їх ОСОБА_7 , після чого, він віддав їй 20 тисяч доларів США та сказав, що це її частина, при цьому наказав ні кому про це не розповідати. ОСОБА_12 поїхала з працівниками СБУ, а ОСОБА_29 відбув в невідому їй напрямку.
Свідок ОСОБА_18 надав показання згідно яких, він у квітні 2016 року працював на посаді старшого слідчого ГСУ СБ України. Він та його колега за місцем проживання ОСОБА_12 проводили обшук, вході якого було вилученого грошові кошти у розмірі 50 тисяч доларів США, 50 тисяч російських рублів, 60 тисяч Євро, ключі від банківської скриньки, а в автомобілі ОСОБА_12 було вилучено документи щодо господарської діяльності на території АР Крим. В подальшому оперативні працівники разом з ОСОБА_12 поїхали до банківських скриньок, звідки ОСОБА_12 добровільно надала паспорт ОСОБА_11 . Наприкінці травня до нього приїхала ОСОБА_12 з ОСОБА_7 та написала клопотання про повернення вилучених речей в ході обшуку її квартири. Оскільки, арешт на майно не було накладено слідчим суддею, був складений акт прийому-передачі, за яким всі речі та документи передані ОСОБА_12 у присутності ОСОБА_7 .
Свідок ОСОБА_21 , будучи допитаним в суді першої інстанції надав показання згідно яких, у 2016 році він займав посаду власного аудитора ОСОБА_11 , а ОСОБА_12 мала доступ до банківських комірок № 38 та № 44. В подальшому, з вказаних банківських скриньок були викрадені грошові кошти. Напередодні затримання ОСОБА_11 у вказаних банківських скриньках знаходились 211 тисяч доларів США, 51 тисяча російських рублів 60 тисяч Євро та 711 тисяч грн., а також було передано ОСОБА_12 175 тисяч грн., 48 900 доларів США, 50 тисяч рулів та 8 400 євро, які вона не встигла занести до сейфу.
Свідок ОСОБА_16 , надала показання згідно яких вона у 2016 році працювала по обслуговуванню депозитарних скриньок. ОСОБА_12 знає, як особу, яка раз у тиждень, може частіше, приходила до банку, зокрема банківських скриньок. Крім того, також свідок ОСОБА_16 , повідомила, що керівництво банку, дало розпорядження, щоб ОСОБА_12 не записувалась у журналі та мала безперешкодний доступ до банківських комірок. Вказане розпорядження поширювалось лише на неї.
Свідок ОСОБА_30 , надав показання, згідно яких, з приводу викрадення грошових коштів, які знаходились у банківських комірках, йому нічого не відомо. У 2016 році він працював у вказаному банку, та, на прохання слідчих СБУ, надав відео з камер спостережень, з яких вбачається, що до приміщення банку зайшла ОСОБА_12 з чоловіком, який чекав її, а вона пройшла до приміщення з банківськими скриньками. Повернувшись, вони разом залишили приміщення банку.
Свідок ОСОБА_13 , будучи допитаним в судовому засіданні повідомив, що у 2016 році він обіймав посаду слідчого з ОВС СБУ. 28 квітня 2016 року він проводив дві слідчі дії, а саме обшук квартири ОСОБА_12 та її автомобіля. В ході обшуку було вилучено речі, документи, а також ключі від банківських сейфів.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що показання потерпілого та зазначених свідків цілком узгоджуються між собою та з іншими доказами, щодо дій ОСОБА_7 в конкретній ситуації, яка відбулася під час перебування ОСОБА_11 під вартою та була спрямована на викрадення грошових коштів у особливо великих розмірах за попередньою змовою з ОСОБА_12 , оскільки саме в розпорядженні останньої був доступ до грошових коштів, належних ОСОБА_11 .
Зазначені вище показання свідків, прямо та достовірно вказують на те, що ОСОБА_7 , будучи організатором та співвиконавцем злочину, заволодів грошовими коштами ОСОБА_11 саме у спосіб та за обставин, зазначених в обвинувальному акті.
Доводи апеляційної скарги захисника щодо недопустимості як доказу показів ОСОБА_12 колегія суддів вважає непереконливими, оскільки останню було попереджено судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, та крім того, її показання узгоджуються з іншими дослідженими місцевим судом допустимими та належними доказами.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року ОСОБА_12 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.185 КК України та призначено їй покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_12 звільнена від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитовим строком 1 рік, що констатує та засвідчує наявність факту вини ОСОБА_12 у вчиненні крадіжки грошових коштів ОСОБА_11 в особливо великих розмірах, за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_7 , та не викликає сумнівів у достовірності та правдивості її показів в даному кримінальному провадженні.

Твердження апеляційної скарги захисника про суттєву різницю в показах ОСОБА_12 , ОСОБА_21 та ОСОБА_16 не знайшли свого піждтвердження в ході апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження.
Колегія суддів вважає їх покази несуперечливими та конкретними, тобто належними, допустимими та достовірними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, та які у сукупності з дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, які докладно наведені у вироку суду свідчать проте,що саме обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 185 КК України.

Апеляційним судом було ретельно перевірено доводи захисника про незаконне затримання ОСОБА_7 , проте такі доводи спростовуються наявним в матеріалах кримінального провадження протоколом про затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 26 червня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_7 затримано як особу, підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України. При цьому, під час затримання органом досудового розслідування роз`яснено ОСОБА_7 його права та обов`язки у відповідності до вимог ст. 42 КПК України та виконано вимоги ст. ст. 208, 213 КПК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів щодо наявності у потерпілого ОСОБА_11 грошових коштів і які в подальшому у нього було викрадено, спростовуються, окрім іншого, наявною в матеріалах кримінального провадження копією податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_11 за 2015 рік.
Вказівки захисника про те, що досліджений судом першої інстанції відеозапис є недопустимим доказом, не заслуговують на увагу, оскільки, як вірно вказано у вироці суду, зазначений відеозапис не відбирався особисто стороною обвинувачення, слідчим, шляхом отримання доступу до систем відеоспостереження, інших електронних носіїв, володільцями яких є інші особи, а було надано добровільно ОСОБА_31 , та безпосередньо сам обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував свою присутність 28 квітня 2016 року в приміщенні ПАТ «Комерційний Індустріальний банк» за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 6, а тому такий доказ, за своїм загальним змістом, не потребував отримання у порядку, визначеному ст.ст.159-164 КПК України, а при відтворенний відеозапис не викликає сумніву у його достовірності, зокрема щодо неповноти відображення або спотворення, перекручування змісту подій, що на такому відеозаписі зафіксовані.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що судом було допитано також свідків сторони захисту ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та ОСОБА_34 .
Свідок ОСОБА_33 повідомила, що будь які дані, щодо викрадення грошових коштів з банківських комірок їй не відомі. Їй лише відомо, що ОСОБА_12 відповідала за облік та збереження готівкових грошових коштів у банківських сейфах.
Свідок ОСОБА_32 , повідомила суду, що про факти, викладені в обвинувальному акті їй нічого не відомо. Вона лише знає, що ОСОБА_7 був довіреною особою ОСОБА_11 , однак після їх конфлікту, який склався між ними, їх відносини припинилися та ОСОБА_11 погрожував ОСОБА_7 , а тому вона припускає, що ОСОБА_11 може оговорювати ОСОБА_7 .
Свідок ОСОБА_35 повідомив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_11 раніше перебували у дружніх відносинах, а ОСОБА_7 після звільнення просив у ОСОБА_11 відшкодування завданої шкоди внаслідок його звільнення у розмірі один мільйон гривень чи доларів. ОСОБА_11 повідомив, що зможе надати вихідну допомогу лише квадратними метрами, оскільки не мав таких готівкових коштів. Крім того, свідок повідомив, що ОСОБА_12 та ОСОБА_7 мали доступ до банківських сейфів, та він бачив на відеозаписі, як ОСОБА_12 разом з ОСОБА_7 приїхали до банку, відкрили скриньку та забрали кошти.
Свідок ОСОБА_36 повідомив, що обставини вчинення кримінального правопорушень, ОСОБА_7 йому не відомі. Проте йому відомо, що адвокатами ОСОБА_11 було надано інформацію про викрадення грошових коштів з індивідуального банківського сейфу ПАТ «КІБ». Керівники служби безпеки банку та юридичного департаменту були обізнані та мали вжити відповідних заходів реагування. Яким чином ОСОБА_12 здійснювала облік готівкових коштів ОСОБА_11 йому не відомо.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те що зазначені показання свідків сторони захисту, жодним чином не спростовують інші докази, які були досліджені судом та якими цілковито підтверджується факт викрадення ОСОБА_7 грошових коштів в особливо великих розмірах, належних ОСОБА_11 , а лише доводять, що потерпілий ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_7 дійсно раніше перебували у дружніх відносинах, які згодом погіршилися те переросли у неприязні.
Крім того, судом надано оцінку також наданим стороною захисту письмовим доказам, та після їх дослідження судом встановлено, що за своїм змістом вони не містять будь-яких фактичних даних саме про обставини події, яка є предметом дослідження цього провадження, не спростовують та не підтверджують наявність вини або невинуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкриміноване.
За таких обставин апеляційний суд вважає неспроможними доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції відкинуто докази сторони захисту, порушено право ОСОБА_7 на змагальність сторін та справедливий судовий розгляд.
Твердження захисника про те, що розгляд проведено судом упереджено та необгрунтовано, не заслуговують на увагу, оскільки перевіркою матеріалів кримінального провадження в суді апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції дослідив, оцінив та проаналізував отримані докази в рамках даного кримінального провадження, докладно навівши мотиви за яких суд приймає одні та відкидає інші докази, та прийшов до переконання, що вина ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення є доведеною поза розумним сумнівом, з чим погоджується апеляційний суд.

Доводи захисника про те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 проведено з грубим порушенням правил підслідності, спростовуються наявною в матеріалах справи постановою заступника Генерального прокурора України ОСОБА_37 від 17 лютого 2017 року про доручення здійснення досудового розслідування слідчим Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України.
Посилання в апеляційній скарзі на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судому рішенні, фактичним обставинам справи при розгляді даного провадження в суді першої інстанції, є безпідставними.
Таким чином, доводи апеляційної скарги за яких захисник просив закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог поданої апеляційної скарги і не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 185 КК України - без змін.

Ухваламоже бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:
Судді: