Справа № 1-224/2002
провадження 1-в/462/95/21
У Х В А Л А

12 квітня 2021 року Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові заяву засудженого ОСОБА_3 про відкликання виконавчого листа,

встановив:

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 05.08.2002 року ОСОБА_3 засуджено за ч.3 ст.142 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією його майна.

ОСОБА_3 звернувся в суд з клопотанням про відкликання виконавчого листа, посилаючись на те, що після набрання вироком законної сили виконавчий лист було скеровано на виконання, в тому числі і щодо конфіскації майна. Державним виконавцем ДВС Залізничного районного управління юстиції м. Львова ОСОБА_4 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вироку Залізничного районного суду м. Львова від 05.08.2002 року, та в межах вказаного виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони серія АА 672241 від 12.11.2002 року, якою було накладено арешт на належне йому майно. Вказаний арешт був зареєстрований за реєстраційним № 4367667 від 15.11.2002 року Першою Львівською державною нотаріальною конторою. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14.12.2020 року його звільнено від відбування покарання у виді конфіскації всього майна, яке є його власністю, у зв?язку із закінченням строків давності виконання вироку Залізничного районного суду м. Львова від 05.08.2002 року по справі № 1-224/2002. 16.02.2021 року на адресу ВДВС Залізничного м. Львова ним було скеровано заяву про закінчення виконавчого провадження з виконання вироку Залізничного районного суду м. Львова від 05.08.2002 року в частині конфіскації майна та скасування накладених в межах такого арештів, проте листом від 01.03.2021 року йому було відмовлено у задоволенні заяви. Просить відкликати без виконання з Залізничного ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ (м. Львів) вирок та виконавчий лист по кримінальній справі.

Засуджений, адвокат ОСОБА_5 та прокурор, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду заяви, в судове засідання не з`явилися, що відповідно до ч.5 ст.539 КПК України не є перешкодою для розгляду заяви.

Відповідно до ч.4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали заяви та матеріали кримінальноїсправи №1-224/02, суд дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 05.08.2002 року по справі № 1-224/2002 ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 142 КК України (в редакції Закону від 1960 року) та призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вирок набрав законної сили 02.10.2002 року. 23.12.2005 року рішенням Дрогобицького міського суду Львівської області звільнено умовно достроково з Львівської виправної колонії № 40, невідбута частина покарання 1 рік 5 місяців 28 дів.

Після набрання вироком законної сили такий було скеровано на виконання, в тому числі і щодо конфіскації майна. Так, державним виконавцем ДВС Залізничного районного управління юстиції м. Львова ОСОБА_4 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вироку Залізничного районного суду м. Львова від 05.08.2002 року в частині конфіскації належного ОСОБА_3 майна. В межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем ДВС Залізничного районного управління юстиції м. Львова ОСОБА_4 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АА 672241 від 12.11.2002 року, якою було накладено арешт на належне йому майно. Вказаний арешт був зареєстрований за реєстраційним № 4367667 від 15.11.2002 року Першою Львівською державною нотаріальною конторою.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14.12.2020 року задоволено клопотання, звільнено ОСОБА_3 від відбування додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, яке є його власністю, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Залізничного районного суду м. Львова від 05.08.2002 року по справі № 1-224/2002.

16.02.2021 року ОСОБА_3 звернувся до Залізничного ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ (м. Львів) із заявою про зняття арешту з майна, проте листом Залізничного ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ (м. Львів) №13215 від 01.03.2021 року йому було відмовлено у задоволені клопотання.

Таким чином, попри отримання Залізничним ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ (м. Львів) ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 14.12.2020 року про звільнення ОСОБА_3 від відбування додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, яке є його власністю, арешт майна ОСОБА_3 не знято.

Як вбачається зі змісту вимог заяви ОСОБА_3 , він фактично оскаржує дії державного виконавця Залізничного ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ (м. Львів) під час виконання вищевказаного вироку в частині конфіскації майна, зокрема, щодо відмови у скасуванні арешту його майна.

При цьому, правових підстав, які б передбачили відкликання виконавчого листа і вирішення даного питання в порядку кримінального судочинства заявником не наведено.

Натомість, відповідно до частин першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч.3, 4 ст. 535 КПК України у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження. Органи, особи, які виконують судове рішення, повідомляють суд, який постановив судове рішення, про його виконання.

Проте положення КПК України не встановлено порядок оскарження рішень дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб щодо виконання судового рішення у кримінальному провадженні.

Водночас ч.1 ст.287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Аналіз наведених правових положень у сукупності з обставинами цієї справи дають підстави для висновку, що спір з приводу оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого судом у кримінальній справі підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки КПК України не встановлено інший порядок судового оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року справа №757/61236/16-ц.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_3 слід відмовити, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.

Керуючись ст. 107, 369-372, 537, 539 КПК України, суд

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про відкликання виконавчого листа № 1-224/2002 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1