Справа № 206/1437/21
1-кс/206/137/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , дізнавача ОСОБА_4 , користувача майна ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 , про арешт майна по кримінальному провадженню під №0000034, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.04.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України,
ВСТАНОВИВ:
06.04.2021 на адресу Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 , про арешт майна по кримінальному провадженню під №0000034, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.04.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України. Клопотання мотивовано тим, що Сектором дізнання ВИ №4 ДРУГІ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 04.04.2021 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000034, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України. 03.04.2021 до ЧЧ ВП №4 ДРУП ГУНП надійшло повідомлення від УПП про те, що 03.04.2021 за адресою: м. Дніпро, вул. Гаванська 86, було зупинено транспортний засіб ВАЗ 2108 державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_5 1988 року народження, під час огляду транспортного засобу, було виявлено відсутність номерів агрегатів транспортного засобу. 03.04.2021 слідчим СВ ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , транспортний засіб марки «ВАЗ» моделі «2108», держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказаний транспортний засіб на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 », належить ОСОБА_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначений транспортний засіб визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та поміщений на території ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, за адресою: м. Дніпро, вул. Гаванська 4. В ході проведення досудового розслідування виникла необхідність у проведенні трасологічної експертизи автомобіля з метою перевірки чи вносилися зміни в ідентифікаційний номер транспортного засобу. Враховуючи зазначене, та ту обставину, що транспортний є доказом кримінального правопорушення, а тому існує ризик його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, передачі, відчуження або використання, та те що вказаний транспортний засіб може бути предметом вчинення кримінального правопорушення, та зберіг на собі сліди зміни агрегатів та вузлів. Враховуючи вище викладене, а також те, що тимчасово вилучене майно має суттєве доказове значення у кримінальному провадженні для підтвердження або спростування факту вчинень: невстановленими особами кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 290 КК України, виникла об`єктивна необхідність у накладені арешту з метою позбавлення можливості розпоряджатися будь-яким чином використовувати наступне майно, а саме транспортний засіб марки "ВАЗ" моделі «2108», державний номерний знак " НОМЕР_1 ". Прокурор в судовому засіданні клопотання в повному обсязі підтримав з наведених у ньому підстав та просив його задовольнити, оскількивиявлено пошкодження кузова вказаного автомобіля, також відсутній він номер. Власника майна встановити наразі не вдалося, однак відповідно до свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу, власником є ОСОБА_7 , проте, під час огляду вказаного свідоцтво виникли сумніви, щодо його справжності. Дізнавач ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити в повному обсязі з наведених у ньому підстав. Разом з тим зазначив, що власником транспортного засобу відповідно до свідоцтва про реєстрацію є ОСОБА_7 , проте відповідно до пошукової системи «Цунамі», як було встановлено на досудовому слідстві власник вказаного транспортного засобу відсутній. Користувач майна ОСОБА_5 в судовому засіданні суду показав, що 03.04.2021 він керував транспортним засобом "ВАЗ" моделі «2108», державний номерний знак " НОМЕР_1 " по вул. Гаванська в м. Дніпро, де його було зупинено співробітниками поліції, причини зупинки співробітники поліції йому поясняти не змогли. Вказаною автівкою користувався декілька разів. На вимогу співробітників поліції надав документи, а саме свідоцтво про реєстрацію на автомобіль, яке є дійсним. Він код кузова у вказаному документі був заклеєний, можливо це було зроблено працівниками МРЕО, у зв`язку з чим він разом з співробітниками поліції вирішили перевірити, можливе на автомобілі є він код кузова, який закрасили та почали ключем дряпати по кузову і зробили пошкодження. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показав, що він працює ФОП « ОСОБА_8 », а саме займається налаштуванням Інтернет мережі. Вказану автівку придбав приблизно пів року тому для роботи, документів на автівку не оформлював. Власником відповідно до свідоцтва на реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_7 , з яким він був раніше знайомий, оскільки той працював в нього на СТО та ремонтував автомобілі. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на зазначений автомобіль, було старого зразка. При покупці автівки він бачив, що в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, був заклеєний він номер кузова, проте він на це не звернув увагу, оскільки вказане свідоцтво було завірено печаткою, що на його думку підтверджувало відповідність до закону України відповідну відданість. У зв`язку з тим питань у нього не виникало. За той час, як він придбав автівку нею користувалися різні особи ОСОБА_9 та ОСОБА_5 . Вказану автівку до цього часу працівники поліції зупиняли неодноразово у зв`язку з порушенням водіями правил дорожнього руху, однак питань щодо неналежності права власності на вказану автівку не виникало. 03.04.2021 автівку було вилучено у ОСОБА_5 , він дізнався про дані обставини в суботу. Крім того, зазначив, що від власника автівки, якому він зателефонував після вилучення авто дізнався, що на даному автомобілі було зафіксовано перевозку товару.
Дослідивши подані матеріали в їх сукупності, вислухавши прокурора, дізнавача, користувача майна та свідка, вважаю за необхідне відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна з огляду на таке.
Так, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що відповідає п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України.
Частиною 3 ст. 132 КПК України передбачено, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Частиною 5 ст. 132 КПК України, передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною 1 ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Як вбачається з клопотання та долучених до нього матеріалів, що прокурором в обґрунтування необхідності арешту слідчим лише зазначено, що автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2108», держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 може бути предметом скоєння кримінального правопорушення, арешт необхідний для встановлення повних обставин скоєння злочину, забезпечення схоронності майна, тощо.
Проте, такі доводи прокурора на думку слідчого судді є лише цитуванням норм КПК України, та ґрунтуються лише на припущеннях, що в свою чергу жодним чином не підтверджує наявність ризиків для застосування арешту майна, оскільки не доводить існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, не доводить, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора та те, що може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звертається із клопотанням.
Окрім цього, прокурором не було долучено до клопотання жодного доказу, який би доводив необхідність накладення арешту та наявність ризиків.
Таким чином, відповідно до ст. 41 Конституції України, обмеження права власності на майно є виключною мірою, яка має бути обгрунтована наявністю ризиків. Натомість органом досудового розслідування вказані ризики належним чином не доведені не були, що є відповідно підставою для відмови в задоволенні вказаного клопотання.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла, кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
З огляду на це слід зазначити, що арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право власника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
При цьому у рішеннях у справах «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» судом вказано про те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра, що в даному випадку зроблено стороною обвинувачення.
Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону. При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб та умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором не доведено необхідність такого арешту, та за таких обставин підстави для задоволення клопотання прокурора не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-174, 369, 371, 372, 376 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:

В задоволені клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 , про арешт майна по кримінальному провадженню під №0000034, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.04.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України - відмовити повністю.
Негайно повернути власнику тимчасово вилучене майно, а саме: легковий автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2108», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вилучений під час огляду 03.04.2021.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали після постановлення ухвали апеляційним судом.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1