ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/7912/19

Номер провадження 1-кп/495/110/2021

27 квітня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши в режимі відеоконференціїу відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001166 від 31.05.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Овідіопіль Одеської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 24.02.2005 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

- 07.07.2011 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.1 ст.185 КК України до штрафу 850 грн.;

- 28.03.2013 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;

- 06.02.2014 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185 КК України до 5 років і 1 місяця позбавлення волі, звільнився по відбуттю покарання;

- 20.08.2019 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Так, 31.05.2019 року приблизно о 02 годині 30 хвилин, більш точний час в ході досудового та судового розслідування не встановлено, обвинувачений ОСОБА_4 , реалізуючи попередньо виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, через відкриті вхідні двері проник до готельного номеру НОМЕР_1 готелю «Русь», розташованого по вул. Шевченка, 1 в м. Білгород-Дністровський Одеської області, де діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи і бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись в тому, що його злочинні дії залишаться непомітними, таємно викрав ноутбук марки «НР» 15-ra021ur 3F32EA Black ринковою вартістю 7 764 грн. 18 коп. та стільниковий телефон марки «MEIZU» модель - M5S із міжнародними ідентифікаторами мобільного обладнання № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 ринковою вартістю 2 769 грн. 34 коп., чим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 10 533 грн. 52 коп.

Таким чином, своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в житло.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав повністю свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та пояснив, що він дійсно 31.05.2019 року знаходився в готелі «Русь», розташованого у м. Білгород-Дністровському Одеської області, по вул. Шевченка, 1, де познайомився з потерпілим та розпивав з ним алкогольні напої. Після чого він пішов відпочивати до свого номеру, де відпочивав деякий час, а потім проснувшись пішов до номеру потерпілого, де вчинив крадіжку йото телефону та ноутбуку. Обвинувачений зазначив, що він щиро кається у скоєному, вчинив даний злочин тому, що перебував у стані алкогольного сп`яніння. Просив суд строго його не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, згідно із якою просить суд розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 проводити без його участі. Зазначив, що цивільний позов підтримує в повному обсязі та просить стягнути на його користь з обвинуваченого завдану йому матеріальну шкоду у розмірі 7 764 грн. Визначення покарання обвинуваченому залишив на розсуд суду, відповідно до вимог діючого кримінального законодавства.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч.3 ст.349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням матеріалів характеризуючих його особу.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно із яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч.1 ст.337 КПК України.

Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.3 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в житло.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Згідно із ч.4 ст. 70 КК України якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Як встановлено судом, обвинуваченого ОСОБА_4 засуджено вироком Овідіопольського районного суду від 20.08.2019 року за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

Тому, з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, 31.05.2019 року, тобто до постановлення у відношенні нього попереднього вироку, тому остаточне йому покарання має бути призначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у відповідності до вимог ст.65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно із ст. 66 КК України, суд визначає визнання вини та щире каяття у скоєному.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно із ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючі сукупність вищезазначених обставин, ступінь тяжкості тяжкий злочин та суспільну небезпеку вчиненного кримінального правопорушення, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий за скоєння корисливих злочинів, у тому числі за аналогічні злочини, відбуває покарання у виді позбавлення волі, не одружений, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває та враховуючи обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, та ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді позбавленням волі, яке необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Так, враховуючи вищезазначене, суд вважає недоцільним застосовувати дію ст.ст.69, 75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 .

Крім того, призначення покарання у вигляді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_4 , буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Суд вважає необхідним призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення до постановлення попереднього вироку Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.08.2019 року, яким обвинуваченого ОСОБА_4 було засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 залишити без змін утримання під вартою.

Крім цього, потерпілий ОСОБА_5 заявив цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 7 764 гривні.

Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Враховуючи наведене, а саме, те, що в наслідок вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 заподіяна майнова шкода в розмірі 7 764 грн., та обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні в повному обсязі визнав завдану матеріальну шкоду, суд прийшов до висновку про задоволення цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди у повному обсязі. Так у відповідності до статті 1166 ЦК України - майнова шкода завдана особистим майновим правам фізичної особи, відшкодовується в особою, яка її завдала.

Речові докази у кримінальному провадженні належить вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 128-129, 314, 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки і 6 (шість) місяців.

Відповідно до ст. 70 ч. 4 КК України призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання більш суворим покаранням за новим вироком, менш суворого покарання за попереднім вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.08.2019 року року, та остаточно призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років і 6 (шісти) місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу засудженному ОСОБА_4 залишити без змін утримання під вартою.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з моменту його фактичного затримання тобто з 27.06.2019 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 7 764 (сім тисяч сімсот шістдесят чотири) гривні задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 7 764 гривні (сім тисяч сімсот шістдесят чотири) гривні.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експертів у сумі 1 570 (одна тисяча п`ятсот сімдесят) гривень.

Речові докази: стільниковий телефон марки «MEIZU» модель - M5S із міжнародними ідентифікаторами мобільного обладнання № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 залишити потерпілому ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1