Справа № 464/3058/18 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 11-кп/811/63/21 Доповідач: Стельмах І. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді Стельмаха І.О.

суддів Гончарук Л.Я., Урдюк Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 464/3058/18 про обвинувачення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 4 ст. 296 КК України,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львова, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 4 ст. 296 КК України,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Львова, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

за ч. 4 ст. 296 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Львова, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,

за ч. 4 ст. 296 КК України,

з участю секретаря Щербая В.П.,

прокурора Ліховина З.С.,

обвинувачених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

захисників адвокатів Ставрук Н.З., Миня М.М., Сенюшкович О.І.,

представника потерпілих -

адвоката Островського Ю.М.,

за апеляційними скаргами процесуального прокурора Черневого В.Ю та потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 07 грудня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 07 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, встановивши іспитовий строк терміном 2 (два) роки. Згідно ст.76 КК України покладено на ОСОБА_1 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, встановивши іспитовий строк терміном 2 (два) роки. Згідно ст.76 КК України покладено на ОСОБА_2 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, встановивши іспитовий строк терміном 2 (два) роки. Згідно ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, встановивши іспитовий строк терміном 2 (два) роки. Згідно ст.76 КК України покладено на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 групою осіб та із невстановленими слідством особами (матеріали відносно яких виділено в окреме провадження), 27.05.2018, близько 23:50 год., перебуваючи на площадці спільного коридору, що на 7 поверсі, під`їзду №3, будинку АДРЕСА_5 маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи існуючі в суспільстві елементарні правила поведінки та моралі, групою осіб, із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень, а саме типу «бита», вчинили хуліганські дії, які за своїм змістом відзначались особливою зухвалістю.

Так, група осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , та з невстановленими слідством особами, в нічний час доби, порушили спокій мешканців вказаної квартири, гримали об двері спільного коридору, та застосовуючи грубу силу шарпали за ручку дверей. З метою припинення вказаних протиправних дій з квартири вийшли потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та незважаючи на зауваження останніх ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 , з невстановленими слідством особами, продовжили свої протиправні дії та почали виражатися в сторону потерпілих грубою нецензурною лайкою.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення хуліганських дій, ОСОБА_1 , спільно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , та іншими невстановленими слідством особами, в ході конфлікту, умисно завдав потерпілому ОСОБА_6 , який в цей час знаходився на зазначеній вище сходовій площадці, кулаками обох рук наніс удари в грудну клітку, та множинні удари по тілу потерпілого, чим згідно висновку експерта спричинив тілесні ушкодження, а саме: множинні синці в області грудної клітки справа, на обидвох руках та ногах, забій правого плечового суглобу та забій грудної клітки справа, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Крім цього, ОСОБА_4 , тримаючи в руках заздалегідь заготовлений предмет для нанесення тілесних ушкоджень, типу «бита», в групі осіб з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , та невстановленими слідством особами, будучи об`єднаним спільним умислом з останніми, на спричинення тілесних ушкоджень вказаним предметом, обступили потерпілого ОСОБА_5 , при цьому обмеживши останнього в русі, та кулаками обох рук почали наносити множинні удари по голові, тулубу, спині та руках, в цей же час ОСОБА_4 , використовуючи заздалегідь заготовлений предмет для нанесення тілесних ушкоджень, а саме предмет типу «бита», умисно почав наносити ним удари в область голови потерпілого ОСОБА_5 , внаслідок чого згідно з висновком експерта спричинили тілесні ушкодження, а саме: рану на голові та множинні синці на обличчі, спині та обидвох руках, струс головного мозку та переломи нігтьової та основної фаланг 1-го пальця правої кисті зі синцем над переломами, які відносяться до тілесного ушкодження середньої важкості за ознаками тривалого розладу функції правої кисті. В подальшому ОСОБА_2 , будучи об`єднаним спільним умислом з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та іншими невстановленими слідством особами, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення хуліганських дій, в ході конфлікту на вказаній сходові площадці, умисно наніс, потерпілій ОСОБА_7 , один удар рукою в обличчя, від чого остання вдарилась об стіну правою рукою, чим згідно з висновком експерта спричинив тілесні ушкодження, а саме: рубець на слизовій оболонці верхньої губи зліва, забій правого ліктьового суглобу із синцем над ним, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

На вирок суду, прокурор Черневий Володимир Юрійович подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення та особі обвинувачених, ухвалити новий вирок, яким: визнати ОСОБА_1 за ч.4 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі; визнати ОСОБА_2 за ч.4 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі; визнати ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі; визнати ОСОБА_4 за ч.4 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор Черневий В.Ю. не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, покликається на те, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення через його м`якість.

Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано звільнення від відбування покарання з випробовуванням щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Апелянт вважає, що висновки суду, викладені у вироці є непослідовними, такими, що суперечать один одному, а також суперечать іншим, встановленим в ході розгляду судом кримінального провадження, обставинам.

На вирок суду, потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , подали апеляційну скаргу, в якій просять вирок скасувати і призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , покликаються на те, що вирок було проголошено без їхньої участі та без участі представника. Вирок є таким, що ухвалений з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження, з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначають, що судом першої інстанції були проігноровані усі клопотання, а особливо те, що стосується призначення додаткової судово-медичної експертизи, що позбавляє права потерпілого ОСОБА_5 в подальшому звернутись з цивільним позовом щодо відшкодування шкоди здоров`ю в цій частині та пов`язаних з цим витрат.

Адвокатом Ставрук Наталією Зіновіївною було подано заперечення на апеляційні скарги, в якому просить апеляційну скаргу прокурора Черневого В.Ю., та апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Сихівського районного суду м.Львова залишити без змін.

Вважає апеляційні скарги такими, що є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Під час апеляційного розгляду обвинувачені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх захисники апеляційні скарги прокурора та потерпілих заперечили, просили такі залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Представник потерпілих адвокат Островський Ю.М. підтримав свою апеляційну скаргу, а також апеляційну прокурора з наведених в них мотивів.

Прокурор Ліховин З.С. підтримав доводи апеляційних скарг, вважає покарання, призначене обвинуваченим ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 несправедливим внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора Ліховина З.С., пояснення обвинувачених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , їх захисників Ставрук Н.З., Миня М.М., Сенюшкович О.І., представника потерпілих Островського Ю.М., обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи й дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про винуватість обвинувачених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Зокрема, вина обвинувачених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні суду першої інстанції доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, а саме: показаннями, даними у суді першої інстанції потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Крім того, вина обвинувачених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 доведена письмовими доказами, а саме: рапортом інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Львівській області Головчук К.М.; висновком експерта №167/18 від 05.06.2018, №168/18 від 05.06.2018, №176/18 від 12.06.2018; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.07.2018; рапортом старшого слідчого Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області Васильчик Н.І. від 11.07.2018; протоколом огляду предметів від 25.06.2018; постановою про визнання речей речовими доказами та долучення їх до матеріалів досудового розслідування від 25.06.2018.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції належним чином перевірив усі докази по справі, взявши до уваги їх як правдиві та такі, що відповідають дійсним обставинам справи, є послідовними і такими, що узгоджуються між собою та з іншими доказами та надав належну оцінку усім зібраним та перевіреним по справі об`єктивним доказам, які з достовірністю стверджують вину обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що фактичні обставини, доведеність вини та кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в апеляційних скаргах не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 75 ч. 1 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Щодо призначеного обвинуваченим ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 покарання, з яким потерпілі та прокурор не погоджуються, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, обране з урахуванням особи обвинувачених, які раніше не судимі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не одружені, ОСОБА_4 - одружений, не працюючі, на обліках у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебувають, за місцем проживання характеризуються позитивно, скарг зі сторони сусідів і громадськості не надходило, з урахуванням обставини, яка пом`якшує покарання обвинувачених, - щирого каяття, відсутності обставин, які обтяжують покарання, та призначене в межах, встановлених санкцією ч. 4 ст. 296 КК України, у виді позбавлення волі, яке буде необхідним й достатнім для їх виправлення, перевиховання, попередження вчинення нових злочинів, а також соціальної реабілітації.

Окрім того, суд врахувавши, що обвинувачені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вперше вчинили злочин та притягуються до кримінальної відповідальності, характеристику їхніх осіб, їх поведінку як під час скоєння злочину, так і після цього, ставлення до скоєного, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме визнання вини, вибачення у потерпілих та відсутність обставин, які його обтяжують і дійшов висновку про необхідність призначення їм даного покарання.

Врахувавши усі зазначені обставини в їх сукупності, а також що обвинувачені усвідомили суспільну небезпечність своїх дій, запевнили суд у своїх намірах вести в подальшому законослухняний спосіб життя та не вчиняти кримінальних правопорушень, визнання своєї вини у вчиненому, молодий вік, висновок органу пробації про можливість їх виправлення без ізоляції від суспільства, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнити обвинувачених від відбування основного покарання з випробуванням відповідно до положень статті 75 КК України, але в умовах здійснення контролю за їх поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, поклавши на них обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілих про неправильне застосування ст. 75 КК України і як наслідок невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок м`якості не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки суду щодо призначеного обвинуваченим ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 основного покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Твердження апелянтів про те, що судом помилково враховано як пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, оскільки обвинувачені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вини не визнали, а лише на стадії останнього слова, під тягарем дослідженої доказової бази, з метою покращення свого становища при призначенні судом покарання, формально вину визнали та розкаялися щиро не заслуговують на увагу, оскільки суд враховує сам факт розкаяння незалежно від часу, коли особа щиро розкаялася.

Щодо тверджень потерпілих про характер щирого каяття обвинувачених, такі є надуманими та необґрунтованими, з огляду на те, що потерпілі не були присутні під час даного судового засідання, а тому об`єктивно та справедливо не можуть оцінювати характер каяття обвинувачених.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що заборони застосування ст. 75 КК України за умови невизнання обвинуваченим своєї вини КК України не містить.

Апеляційний суд також не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог потерпілих щодо призначення нового розгляду справи у суді першої інстанції з причин неповноти судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Так, потерпілі наводять у своїй апеляційній скарзі приклади необґрунтованого, на їх думку, відкладення судових засідань захисниками обвинувачених, вказують на можливу упередженість головуючого судді у першій інстанції.

Крім того, потерпілі вважають, що неповнота судового розгляду полягає також у невирішені судом клопотання про трансляцію судових засідань, а також клопотання про призначення додаткової комплексної комісійної судово-медичної експертизи.

При цьому, потерпілими не зазначено, яким чином вищевказане, має значення для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Апеляційний суд звертає увагу, що твердження потерпілих про те, що судом проігноровано клопотання їх представника від 15 квітня 2019 року про скасування ухвали про накладення грошового стягнення, то таке не відповідає дійсності.

Як встановлено апеляційним судом 14 грудня 2020 року Сихівським районним судом м. Львова скасовано ухвалу суду від 27.02.2019 про накладення на потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 грошового стягнення у розмірі 960,50 гривень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

Отже, апеляційні скарги не містять правових підстав для скасування чи зміни вироку, й колегія суддів визнає їх необґрунтованими.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 07 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без змін, а апеляційні скарги процесуального прокурора Черневого В.Ю. та потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

І.О. Стельмах Л.Я. Гончарук Т.М. Урдюк