Єдиний унікальний номер 938/432/21
Судове провадження № 1-кс/938/98/21
УХВАЛА
про розгляд клопотання про арешт майна

21 липня 2021 року селище Верховина

Слідчий суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Верховинського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні прокурором Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000041 від 16.07.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 240 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
19.07.2021 року до слідчого судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області поступило клопотання слідчого СВ Верховинського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000041 від 16.07.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 240 КК України, про накладення арешту з метою збереження речових доказів із забороною відчуження, розпорядження та (або) користування на вантажний автомобіль марки «Урал-4320» реєстраційний № НОМЕР_1 , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_1 , з подальшим його зберіганням на території Верховинського районного відділення поліції ГУНП в Івано-Франківській області, що розміщений за адресою: селище Верховина, вул. Незалежності, 4а, Верховинського району, Івано-Франківської області

Клопотання мотивовано тим, що 16.07.2021 року біля 13.30 год. працівниками поліції виявлено в руслі річки Чорний Черемош на території села Ільці, по вул. Скоревича, Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області, вантажний автомобіль марки «Урал-4320» реєстраційний № НОМЕР_1 , вантажний автомобіль марки «Урал-5557» реєстраційний № НОМЕР_2 та екскаватор марки «ЕО-2621» реєстраційний № НОМЕР_3 , з використанням якого ОСОБА_6 здійснював забір піщано-гравійної суміші та завантаження її на вищевказані вантажні автомобілі без відповідного на те дозволу.

Під час огляду місця події в с. Ільці, по вул. Скоревича, Верховинської селищної ради, Верховинського району, Івано-Франківської області в руслі річки Чорний Черемош було виявлено вантажний автомобіль марки «Урал-4320» реєстраційний № НОМЕР_1 , з завантаженою на кузов піщано-гравійною сумішшю, вантажний автомобіль марки «Урал-5557» реєстраційний № НОМЕР_2 , з завантаженою на кузов піщано-гравійною сумішшю та екскаватор марки «ЕО-2621» реєстраційний № НОМЕР_3 , в ковші якого виявлено залишки піщано-гравійної суміші, а також місце забору (котлован) піщано-гравійної суміші із русла річки Чорний Черемош, де знаходилися вищевказані транспортні засоби.

За результатами проведення огляду місця події вищевказані транспортні засоби, а саме: вантажний автомобіль марки «Урал-4320» реєстраційний № НОМЕР_1 , з завантаженою на кузов піщано-гравійною сумішшю, вантажний автомобіль марки «Урал-5557» реєстраційний № НОМЕР_2 , з завантаженою на кузов піщано-гравійною сумішшю та екскаватор марки «ЕО-2621» реєстраційний № НОМЕР_3 було вилучено і доставлено до Верховинського РВП, що в селищі Верховина, вул. Незалежності 4а, Верховинського району, Івано-Франківської області та залучено до матеріалів кримінального провадження як речові докази.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого Косівським ВРЕР при УДАІ УМВС в Івано-Франківській області, власником вантажного автомобіля марки «Урал-4320» реєстраційний № НОМЕР_1 є ОСОБА_5 , житель АДРЕСА_1 . Однак, відповідно до пояснення ОСОБА_7 встановлено, що вищевказаний вантажний автомобіль належить його братові ОСОБА_5 . Однак на час вчинення даного кримінального правопорушення вищезазначений вантажний автомобіль марки «Урал-4320» реєстраційний № НОМЕР_1 перебував в користуванні ОСОБА_7 .

У зв`язку із тим, що вищевказаний вилучений вантажний автомобіль марки «Урал-4320» реєстраційний № НОМЕР_1 зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, які можуть бути використані як доказ під час кримінального провадження, а тому є необхідність у подальшому його зберіганні на території Верховинського районного відділення поліції ГУНП в Івано-Франківській області, що розміщений за адресою: селище Верховина, вул. Незалежності, 4а, Верховинського району, Івано-Франківської області.

Матеріалами вказаного кримінального провадження встановлено, що вантажний автомобіль «Урал-4320» реєстраційний № НОМЕР_1 , зберіг на собі сліди кримінального правопорушення та відповідно до ст. 98 КПК України, є речовим доказом фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий та прокурор, який погоджував клопотання про арешт майна, в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлений (а.с.13-14), подали заяви, згідно з якими просять вказане клопотання розглядати без їх участі, зазначивши, що клопотання підтримують в повному обсязі (а.с. 16,18 ).
Третя особа, щодо майна якого вирішується питання про накладення арешту на майно, ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с.15), подав до суду заяву, в якій просив подане клопотання провести його розгляд без його участі, не заперечує проти накладення арешту на вищевказаний транспортний засіб, але просить передати вантажний автомобіль йому на зберігання (а.с.17).
Неприбуття вищевказаних осіб в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання ( ч.1 ст.172 КПК України).

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Дане клопотання розглянуто у строки, встановлені ч. 1 ст. 172, ч. 6 ст. 173 КПК України з врахуванням положень ч. 5 та ч. 7 ст. 115 КПК України.

Слідчий суддя, перевіривши відповідність вказаного клопотання вимогам ст. 171 КПК України, приходить до такого висновку.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження (ч. 1 ст. 170 КПК України). Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів ( п.1 ч.2 ст.170 КПК України) та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, якими характеризується речовий доказ (ч.3 ст.170 КПК України).

Встановлено, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт у клопотанні, вилучене 16.07.2021 року (а.с. 5-6)

З даним клопотання слідчий звернувся до суду 19.07.2021 року, тобто в наступний робочий день після вилучення майна, щодо якого вирішується питання про його арешт, оскільки 17-18.07.2021 року були вихідні дні, в результаті чого дотримано вимоги ч. 5 ст. 171 КПК України, згідно з якою клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якого його було вилучено.

Отже, клопотання про арешт майна подане у строки, передбачені кримінально-процесуальним законом.

Встановлено, що 16.07.2021 року відомості за вказаним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000041 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 240 КК України (а.с.3)

16.07.2021 року вилучений вантажний автомобіль марки «Урал-4320» реєстраційний № НОМЕР_1 , визнано речовими доказами в кримінальному провадженні за №0000041 від 16.07.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 240 КК України (а.с.7).

Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого Косівським ВРЕР при УДАІ УМВС в Івано-Франківській області, вбачається, що власником вантажного автомобіля марки «Урал-4320» реєстраційний № НОМЕР_1 є ОСОБА_5 , житель АДРЕСА_1 (а.с.10).

Отже, слідчим поза розумним сумнівом доведено наявність достатніх підстав вважати, що вказані предмети є речовим доказом, оскільки зберегли на собі сліди вчиненого злочину і можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, тобто відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, якими характеризується речовий доказ.

Окрім цього, слідчим доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 170 КПК України. Зокрема, майно має ознаки речового доказу, з метою проведення експертиз та встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, вказані предмети важливо зберегти у стані, якому вони знаходилися на час вилучення, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на вказане вище майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що згідно з ч. 4 ст.173 КПК України - у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції", заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).
Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n.50, Series A N 98).
Згідно з Конституцією України та Законом України "Про міжнародні договори і угоди", чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна.
Ст. 1 Протоколу №1 (1952р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що ст. 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).
Слід зазначити, що при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необгрунтованому процесуальному обмеженню. Арешт майна, що ініціюється слідчим, необхідний з метою забезпечення збереження речових доказів, а завданням арешту майна у даному випадку є запобігання можливості його відчуження.
З наведених слідчим обставин вбачається наявність підстав для часткового задоволення клопотання. Щодо вибору заборон, обмеження розпоряджатися, користуватись, відчужувати майно, то перелік заборон визначається ухвалою слідчого судді (п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України).
Так, слідчий суддя прийшов до висновку у наявності підстав для часткового задоволення клопотання. Зокрема, з врахуванням фактичних обставин справи, встановлених при розгляді даного клопотання, є необхідність у накладенні арешту на вказане у клопотанні майно, що полягає у забороні відчужувати його та розпоряджатися ним.
Також слідчий суддя вважає, що немає підстав для зберігання вказаного вантажного автомобіля на території Верховинського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області, оскільки доцільно передати його власнику ОСОБА_5 на відповідальне зберігання із забороною відчужувати та розпоряджатися без обмеження права користування цим майном.

Таке обмеження права власності в даному випадку буде розумним і співмірним із завданням кримінального провадження.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 167,170-173, 309 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання задоволити частково.
Накласти арешт навантажний автомобіль марки «Урал-4320» реєстраційний № НОМЕР_1 , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_1 з метою його збереження як речового доказу.
Позбавити права на відчуження, розпорядження зазначеного транспортного засобу особами, які наділені правами на вищевказані дії.
Передати ОСОБА_5 на відповідальне зберігання автомобіль марки «Урал-4320» реєстраційний № НОМЕР_1 із забороною відчужувати та розпоряджатися без обмеження права користування цим майном.
Виконання ухвали слідчого судді покласти на слідчого СВ Верховинського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 .

Роз`яснити, що відповідно до вимог ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково, якщо буде доведено, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, однак її оскарження не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1