Номер провадження: 11-кп/813/230/21
Номер справи місцевого суду: 511/91/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі:
секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
прокурора - ОСОБА_9 ,
потерпілого - ОСОБА_10 ,
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_11 ,
захисника - ОСОБА_12 ,
обвинувачених: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , потерпілого ОСОБА_10 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.06.2017 в кримінальному проваджені №0001378 внесеному до ЄРДР 03.08.2014 відносно:
ОСОБА_13 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Плоске, Балтського району, Одеської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
- обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_14 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Саврань, Савранського району, Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_13 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 296 КК України у виді 3 років обмеження волі;
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_13 покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_13 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік та покладено на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Окрім того, зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_14 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_14 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 45600 грн.
Стягнуто з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 солідарно на користь потерпілого ОСОБА_10 суму матеріальної шкоди в розмірі 10971,51 грн. та витрати на лікування в розмірі 6958,98 грн, витрати на листування 140,4 грн.
Стягнуто з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 солідарно на користь ОСОБА_10 суму майнової, моральної шкоди в розмірі 27000 грн.
В іншій частині цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 відмовлено.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 визнано винуватими у тому, що 02 серпня 2014 року, ОСОБА_13 , спільно зі своїм чоловіком ОСОБА_14 та невстановленою особою (матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження), знаходились на дачній дільниці АДРЕСА_2 .
На сусідній дачній дільниці № 123 відпочивав ОСОБА_10 з членами своєї сім`ї, який розпалив мангал на сусідньому причалі. В цей час ОСОБА_13 попросила ОСОБА_10 перенести мангал подалі від їх причалу так, як дим йшов у бік їх дачної ділянки. Зневажаючи загальноприйнятими правилами моральності ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , не знайшовши спільної мови, в присутності інших осіб, які мали змогу спостерігати за тим, що відбувається, почали висловлюватись на адресу один одного грубою нецензурною лайкою та погрожувати фізичною розправою, вчиняючи протиправні дії з метою грубого порушення громадського порядку.
Реагуючи на противоправні дії ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , скориставшись вільним доступом (відсутністю паркану між ділянками АДРЕСА_3 , № 122) підійшов до межі ділянок № 121 та АДРЕСА_4 , з метою заспокоїти сусідів, але, незважаючи на зауваження ОСОБА_10 , ОСОБА_13 продовжуючи свої умисні дії, підійшла до ОСОБА_10 та з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, нанесла останньому удар в обличчя, спричинивши йому фізичний біль.
При цьому ОСОБА_14 та невстановлена особа (матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження), які також перебували на дачній ділянці АДРЕСА_5 , розуміючи противоправний характер дій ОСОБА_13 , діючи умисно і спільно з ОСОБА_13 , проявляючи неповагу до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, приєдналися до ОСОБА_13 та стали за допомогою різних тупих предметів наносити удари по голові, тулубу, верхнім і нижнім кінцівкам ОСОБА_10 .
В результаті зазначених хуліганських дій ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та невстановлена особа (матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження) спричинили потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Під час вчинення дій, направлених на вчинення злочину, передбаченого ст. 296 КК України, у ОСОБА_13 02 серпня 2014 року, близько 19 години на причалі дачної ділянки № НОМЕР_1 в дачному масиві «Хаджибей-3» Роздільнянського району Одеської області, раптово виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 , а саме золотим ланцюжком з кулоном, який належав останньому.
ОСОБА_13 , знаходячись безпосередньо біля потерпілого ОСОБА_10 , переслідуючи корисливі мотиви, розуміючи відкритий характер своїх злочинних дій, в присутності невстановленої особи (матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження), яка перебувала безпосередньо поряд з нею та потерпілим ОСОБА_10 , відкрито заволоділа вказаним золотим ланцюжком з кулоном, зірвавши їх рукою з шиї потерпілого ОСОБА_10 , застосувавши при цьому насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилось у спричиненні ОСОБА_10 тілесного ушкодження у виді садна шиї, яке відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження.
Після зриву золотого ланцюжка з кулоном з шиї потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_13 продовжуючи свої дії направлені на відкрите заволодіння чужим майном, без попередньої змови з невстановленою особою, що перебувала поряд з ОСОБА_13 та потерпілим ОСОБА_10 , який усвідомлював злочинний характер дій ОСОБА_13 , з метою доведення злочину до кінця, передала невстановленій особі золотий ланцюжок з кулоном, який належав потерпілому ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_13 та невстановлена особа (матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження), закінчивши свої злочинні дії розпорядились золотим ланцюжком та кулоном на власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 11245,72 грн.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , зазначив, що не погоджується з вироком суду першої інстанції з наступних підстав:
- обґрунтовуючи вирок, суд першої інстанції вдався до викривлення встановлених під час досудового розгляду фактичних обставин події, а саме, шляхом вибіркового підходу, свідчення свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , що були надані у судових засіданнях, використані не повністю або із зухвалим спотворенням їх змісту;
- невідповідність пояснень допитаних у судовому засіданні осіб з приводу походження золотого ланцюжку з кулоном у потерпілого, разом з невідповідністю проби золота з якої було виготовлено вказана прикраса та відсутності документального підтвердження походження вказаного виробу, розміру його вартості та створює підстави для критичного сприйняття таких свідчень, що з урахуванням інших суперечностей, виключає їх можливість для використання судом як належних та допустимих доказів;
- повідомлені суду з боку ОСОБА_10 відомості є викривленими, не відповідають дійсним обставинам події, повністю спростовуються іншими матеріалами справи, а тому є такими які містять недостовірну інформацію, яка не повинна прийматися судом до уваги;
- сторона захисту вважає безпідставними висновки суду, щодо наявності у обвинувачених можливості уникнути небажаного зіткнення з потерпілим, що не було зроблено подружжям ОСОБА_19 , а тому на думку суду їх дії були направлені на підтримання скандалу з ОСОБА_10 , фактично на грубе порушення громадського порядку на виду у відпочиваючих, яке супроводжувалось криками, лайками та нанесенням тілесних ушкоджень, що кваліфіковано судом як зухвалість, тобто особлива неповага до громадського порядку та спокою інших громадян;
- у вироку наявне протиріччя, а саме зроблене судом обґрунтування визначення розміру моральної шкоди, разом з встановленням в діях потерпілого протиправної поведінки, що виключає можливості ведення мови про перенесення потерпілим будь якого морального (психологічного) страждання, що унеможливлює для існування будь-яких висновків про можливість перенесення останнім душевних страждань.
Захисник ОСОБА_12 просить скасувати оскаржуваний вирок та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 186 КК України та ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, у зв`язку із відсутністю і їх діях складу кримінальних правопорушень.
Окрім того, захисником ОСОБА_12 до суду апеляційної інстанції були надані доповнення до апеляційної скарги, в яких останній наполягав на раніше викладених вимогах, а також просив апеляційний суд повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, які зазначені в доповненнях.

В своїй апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 , не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції, просить вирок суду скасувати з підстав: істотного порушення вимог кримінального процесуального закону; невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, з наступних підстав:
- судом першої інстанції порушено вимоги кримінального процесуального закону, а саме під час судового провадження не залучено в якості потерпілого малолітнього ОСОБА_20 ;

- суд, застосовуючи до обвинувачених ст. 75 КК України, належним чином не врахував характер і ступень тяжкості вчиненого злочину, дані про обвинувачених осіб, не мотивував чому він дійшов висновку про можливість виправлення обвинувачених без відбування покарання;

- висновки експерта № 247, № 248 та протокол слідчого експерименту від 15.12.2015 за участю обвинувачених та свідків захисту є неналежними та недопустимими доказами.

Потерпілий ОСОБА_10 просить скасувати вирок в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий, яким призначити ОСОБА_14 покарання у виді позбавлення волі на строк до 4 років, ОСОБА_13 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк до 6 років.

Захисником ОСОБА_12 та представником потерпілого ОСОБА_21 були подані заперечення на апеляційні скарги, в яких останні аргументували свої доводи щодо необхідності прийняття рішення відповідно до поданих ними апеляційних скарг та відмовити в задоволенні скарг один одного.

Вперше, за наслідками розгляду апеляційних скарг захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_10 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області, від 07.06.2017 постановлено ухвалу Одеського апеляційного суду від 03.09.2019, якою апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 , подану в інтересах обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 задоволено; апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 залишено без задоволення; вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 червня 2017 року скасовано та закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001378 від 03 серпня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених , передбачених ч. 2 ст. 186; ч. 2 ст. 296 КК України та ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності в їх діях складу кримінального правопорушення.

Постановою Верховного Суду від 04.03.2020 за наслідками розгляду касаційної скарги прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_22 та потерпілого ОСОБА_10 ухвалу Одеського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Підставою для скасування рішення апеляційного суду від 03.09.2019 стало те, що суд апеляційної інстанції, не дослідивши показання окремих свідків безпосередньо, фактично надав їм іншу оцінку з точки зору їх достовірності, зокрема в частині того, які конкретно дані з показань свідків повинні братися до уваги, відображатися місцевим судом у вироку та підлягати оцінці. Зокрема, суд не допитав у суді апеляційної інстанції свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Під час нового розгляду кримінального провадження захисником ОСОБА_12 подано до суду апеляційної інстанції клопотання про повторний допит свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Окрім того, під час судового розгляду апеляційних скарг захисником ОСОБА_12 заявлене клопотання про повторне дослідження письмових доказів, в тому числі зазначених в клопотанні, заявленому ним під час попереднього розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції (т. 3 а.п. 59-64) та в подальшому уточнені свої вимоги щодо дослідження доказів.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора ОСОБА_9 , який не підтримав жодну з апеляційних скарг та просив вирок суду залишити без змін; пояснення обвинувачених та їх захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги сторони захисту та заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, просили вирок суду скасувати та провадження по справі закрити в зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінальних правопорушень; потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу потерпілого та заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту; повторно дослідивши докази у кримінальному провадженні; апеляційний суд дійшов до таких висновків.
Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення (ч. 2 ст. 404 КПК України).
Апеляційний суд приходить до висновку про те, що вирок суду першої інстанції не відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.
Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на перегляд вироку, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Окрім того, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно з ч. 2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Обґрунтовуючи висновок про винуватість ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України та ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, суд першої інстанції послався на показання потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_29 , яка є дружиною потерпілого, свідків ОСОБА_30 та ОСОБА_31 .
При цьому, відповідно до мотивувальної частини оскарженого вироку, потерпіла ОСОБА_29 пояснила, що 02.08.2014 почула крик дитини. На мостику причала під № 124 лежав горщик від квітів. Вона була свідком хуліганських дій з боку ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які спровокували конфлікт з її чоловіком ОСОБА_10 , нецензурно лаялися, за допомогою палиць та ніжок від столу спричинили потерпілому тілесні ушкодження. При цьому свідок стверджувала, що бачила, як ОСОБА_32 тримала її чоловіка за належний йому золотий ланцюжок, а після бійки на шиї ОСОБА_10 цей ланцюжок вже був відсутній. Вона до кінця бійки не була. Ніхто не перелазив на територію до Курочек.
Відповідно до показів свідка ОСОБА_30 , допитаної в суді першої інстанції, остання пояснила, що 02.08.2014 вона була на причалі під № 128. Почула крик дитини та стала свідком бійки між потерпілим ОСОБА_10 та сім`єю ОСОБА_19 . Після закінчення бійки у ОСОБА_10 на шиї була червона смуга, яка з його слів, утворилася від зірваного ланцюжка. ОСОБА_33 був на причалі № НОМЕР_2 . Все відбувалося на межі між участками № НОМЕР_1 та АДРЕСА_4 .
Свідок ОСОБА_34 в суді першої інстанції пояснив, що 02.08.2014 він також був свідком хуліганських дій з боку подружжя ОСОБА_19 , які побили ОСОБА_10 , при цьому він бачив, як ОСОБА_32 зірвала золотий ланцюжок з шиї потерпілого та передала молодому чоловіку. Він особисто вказав на ОСОБА_35 , як на особу, якій передали кулон з цепочкою. Він бачив, як у ОСОБА_36 цепочку взяв молодий чоловік. Водночас ОСОБА_34 показав, що його дружина ОСОБА_37 появилась на мостику під час бійки, коли бійка практично закінчилась.
Пояснення свідків ОСОБА_38 та ОСОБА_30 суд першої інстанції визнав не в повній мірі узгодженими між собою, зазначивши в мотивувальні частині оскарженого вироку про те, що пояснення свідків ОСОБА_39 є суперечливими, оскільки вони дали різні пояснення щодо обставин події, хоча з їх пояснень подружжя ОСОБА_39 разом знаходились на причалі. При цьому, свідок ОСОБА_34 зазначив, що його дружина ОСОБА_37 початку скандалу та самої бійки не бачила, що підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_29 . В той же час, ОСОБА_34 пояснив, що коли він вийшов, то дитина плакала на 122 причалі. Вазон валявся біля дитини. ОСОБА_14 кидав вазон в сторону дітей. ОСОБА_33 вирішив заспокоїти подружжя ОСОБА_19 . При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_34 не міг бачити хто саме кидав вазони.

Враховуючи суперечливість показань свідка ОСОБА_38 , суд першої інстанції надав їм критичну оцінку, проте зазначив, що приймає ці показання, чим допустив суперечність висновків в оскаржуваному вироку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що із допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції вище зазначених осіб, лише свідок ОСОБА_34 бачив як ОСОБА_32 зірвала золотий ланцюжок з шиї потерпілого та передала молодому чоловіку. Він особисто вказав на ОСОБА_35 , при цьому свідки ОСОБА_29 та ОСОБА_37 вказані події особисто не спостерігали та відповідно до показань свідка ОСОБА_29 , після того як вона пішла з причалу, пришла сусідка, будь-яких даних про те, що окрім неї ще хтось був на їх причалі (в тому числі свідок ОСОБА_34 ) остання не вказує, про що і не вказує свідок ОСОБА_40 .

Апеляційний суд враховує той факт, що ОСОБА_29 є дружиною потерпілого та безпосередньо зацікавлена у рішенні в даному кримінальному провадженні на користь ОСОБА_10 , а свідки ОСОБА_41 є друзями родини ОСОБА_42 та покази останніх дійсно різняться між собою за виключенням факту, що плакала дитина.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції, без належних обґрунтувань, не дав належної оцінки та не врахував показання інших свідків, а саме: ОСОБА_24 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_28 , які під час допиту в суді першої інстанції наполягали на тому, що причиною конфлікту між ОСОБА_13 та ОСОБА_10 стали саме дії потерпілого, який розпалив мангал, в результаті чого їдкий дим йшов на інші дачні ділянки, в тому числі на дачну ділянку Курочок, на обґрунтовані зауваження ОСОБА_13 , ОСОБА_10 відповів лайкою. Після цього схопив ОСОБА_13 за руку та почав тягнути її, наносячи останній удари по тілу та голові. В подальшому, коли на допомогу дружині підбіг ОСОБА_14 та відтягнув дружину у середину причалу, ОСОБА_10 без дозволу власників переліз на їх ділянку де знаходячись на дачній ділянці Курочок, викинув горщик з квітами, який там знаходився. Після бійки на обличчі у ОСОБА_13 були тілесні ушкодження. Окрім того, показання зазначених свідків вказують на те, що ОСОБА_38 не було на причалі та він не міг бути свідком подій, про які дав свої пояснення.
Водночас показання свідка ОСОБА_27 суд першої інстанції взяв до уваги, констатував, що дані пояснення відповідають фактичним обставинам і дійсності, але оцінив їх критично, тому що кожний свідок в своїх поясненнях займав як виправдувальну позицію відносно одних, так і обвинувальну позицію відносно інших, а тому на думку апеляційного суду, суд першої інстанції, оцінюючи показання зазначеного свідка, допустив істотні суперечності у своїх висновках.
При цьому, свідок ОСОБА_27 в суді першої інстанції пояснила, що вона живе на причалі № НОМЕР_3 в дачному масиві «Хаджибей-3» Роздільнянського району Одеської області. 02.08.2014 близько 18 години приїхали ОСОБА_13 , пішли купатись. Появився дим з причалу ОСОБА_10 . Свідок почула, як ОСОБА_13 сказала ОСОБА_10 , щоб той переніс мангал. ОСОБА_10 почав кричати на ОСОБА_13 , підбіг до неї, схватив за руку та почав тягнути ОСОБА_13 . Вона запитала у ОСОБА_10 , що він робить, в цей час вийшов з води ОСОБА_14 . ОСОБА_10 почав кидатися вазонами. Самого ОСОБА_10 ніхто не чіпав. Донька ОСОБА_13 була одна. На причалі нікого не було ні ОСОБА_45 , ні ОСОБА_46 . Дітей ОСОБА_10 на причалі свідок не бачила зовсім, чула як закричав ОСОБА_10 , пізніше дізналася, що він тоді провалився в пролом підлоги причалу.
Свідок ОСОБА_43 в суді першої інстанції пояснив, що близько 18 години він прийшов на причал. Хтось привітався. Через хвилин 5 почув крик ОСОБА_13 , чубилися ОСОБА_33 з ОСОБА_13 . Причиною сварки був дим від мангала, який ОСОБА_10 розпалив на причалі. ОСОБА_14 був ще у воді. Донька ОСОБА_13 почала кричати і звати на допомогу. ОСОБА_33 кидав речі. Сина ОСОБА_19 в той день не бачив, була тільки донька. ОСОБА_47 і ОСОБА_48 на причалі не бачив. Тілесні ушкодження ОСОБА_33 міг отримати від того, що провалився, так як настил був в поганому стані. Скандал виник із-за диму, часто вони сварилися, через хвилин 5-7 після початку сварки і бійки побачив на причалі зятя. На сусідньому причалі бачив ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , подружжя ОСОБА_51 . ОСОБА_14 відтягував ОСОБА_13 від ОСОБА_52 . Дочку і зятя на причалі не бачив. ОСОБА_33 прийшов через причал Донева ОСОБА_53 під номером № НОМЕР_2 до причалу Курочок. Спочатку ОСОБА_33 був на причалі № 122 Донева, а потім перескочив на причал Курочек. Коли перескочив на причал ОСОБА_19 то бив ОСОБА_14 по спині, бо ОСОБА_14 прикривав собою ОСОБА_13 . На причалі по сусідству нікого не бачив.
Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що 02.08.2014 на дачу на ОСОБА_54 лиман приїхали ОСОБА_19 . Курочки близько 18-19 години купалися. ОСОБА_10 розвів мангал, дим йшов у сторону причалу Курочек. ОСОБА_55 попросила ОСОБА_10 перенести мангал подалі від неї. ОСОБА_10 зайшов на причал 122, перескочив на причал до ОСОБА_19 і почав бити ОСОБА_56 . ОСОБА_57 живе на 134,135 причалах. Між ними та причалом ОСОБА_10 10 причалів. Бійка припинилась та у ОСОБА_13 все лице було в крові. ОСОБА_13 ухилялась від ударів, які наносилися ОСОБА_10 , який живе ввесь час на причалі. Конфлікт проходив на причалі ОСОБА_19 , тобто на № 121. У ОСОБА_33 вона не бачила золотого ланцюжка (цепочки).
Свідок ОСОБА_44 пояснив, що 01.08.2014 приїхав на відпочинок на причал до родичів. 02.08.2014 приїхали біля 18-19 години Курочки. ОСОБА_10 розвів мангал на своєму причалі. ОСОБА_13 попросила його притушити мангал, а ОСОБА_10 почав ОСОБА_13 оскорбляти, пройшов через сусідський причал № НОМЕР_2 та почав хватати ОСОБА_58 за руки. ОСОБА_55 почала кричати та звати на допомогу. Їй на допомогу прийшов ОСОБА_14 . ОСОБА_10 кинув вазон на сусідній причал. ОСОБА_14 та ОСОБА_10 зчепились. Цепочки у ОСОБА_33 не бачив. ОСОБА_59 тримав ОСОБА_13 за руку і бив по обличчю. До початку сварки та бійки він був рядом на причалі, біля кухні. Після бійки побачив у ОСОБА_36 була розбити губа та були синяки, у ОСОБА_14 теж були ссадини.
Свідок ОСОБА_28 пояснила, що знаходилась 02.08.2014 року на причалі, точніше в будинку, тільки приїхала з Одеси. Почула крик ОСОБА_13 ОСОБА_33 бив отчима ОСОБА_14 , який прикривав від ударів її мати, ОСОБА_13 . ОСОБА_33 знаходився у ОСОБА_14 на причалі. Після всього ОСОБА_33 перескочив на участок ОСОБА_60 , в напрямку свого причалу і провалився. ОСОБА_13 була в крові у неї була розбита губа. Вона злякалась і позвала на допомогу, через хвилин 5 прийшов її чоловік. Вона не пам`ятає, щоб у ОСОБА_61 був золотий ланцюг. Особисто вона його не чіпала. Під час бійки її чоловік був на 2-му поверсі. Все це бачили ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , Король, вони і заспокоювали ОСОБА_64 . Скільки часу була бійка сказати не може.
Показання зазначених свідків не є спотвореними або перекрученими, водночас судом першої інстанції у вироку не була дана оцінка зазначеним показанням, а показання свідка ОСОБА_27 суд оцінив критично, одночасно зазначивши, що вони відповідають фактичним обставинам і дійсності. При цьому, суд першої інстанції визнавши показання свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та ОСОБА_38 суперечливими, не взяв до уваги показання вище вказаних свідків, які не суперечать одні одним, є послідовними та спростовують версію ОСОБА_10 щодо початку бійки та того, що потерпілий перелазив на причал обвинувачених.
Окрім того, судом першої інстанції з пояснень свідків встановлено, що у ОСОБА_10 був золотий ланцюжок з кулоном і під час силового зіткнення з обвинуваченими та нанесення тілесних ушкоджень як потерпілим обвинуваченим, так і обвинуваченими потерпілому, суд констатував, що дійсно ОСОБА_13 зірвала вказаний ланцюжок з кулоном і розпорядилась на свій розсуд, передавши його невстановленій особі, матеріли відносно якої виділено в окреме провадження. Вказане суд першої інстанції підтвердив поясненнями як потерпілого, так і поясненнями свідків, що дійсно у ОСОБА_10 в той день на шиї був золотий ланцюжок, а після бійки його незаконно вилучила (зірвала) ОСОБА_13 . Досліджене на підставі доказів по даному факту в судовому засіданні не спростовано ніким та підтверджується слідуючим: «Перелічені ушкодження спричинені, можливо у зазначений вище період часу - 02 серпня 2014 року, внаслідок неодноразових дій тупих предметів, специфічні (індивідуальні) ознаки (властивості) травмуючої поверхні яких не відобразилися.

Однак, дослідженими в суді першої інстанції показаннями свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_38 та ОСОБА_29 , як зазначено вище, тим же судом визнані суперечливими, та судом апеляційної інстанції визнаються такими, що не можуть підтвердити факту зриву ОСОБА_13 золотого ланцюжка у ОСОБА_10 , при цьому із вказаних осіб лише свідок ОСОБА_34 зазначив про те, що він бачив як ОСОБА_13 його зірвала.

Водночас, допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 лише підтвердили суду, що потерпілий ОСОБА_10 дійсно носив золотий ланцюжок, але обставини його зникнення їм невідомі.

Окрім того, показання свідка ОСОБА_38 судом апеляційної інстанції не можуть бути покладені в основу обвинувачення Курочек, оскільки 27.08.2017 у відношенні вказаного свідка був складений обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000803 від 27 червня 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України за обвинуваченням ОСОБА_38 в тому, що 31 жовтня 2015 року на території споживчого кооперативу «Хаджибей», розташованого в с. Отрадове Роздільнянського району Одеської області, під час слідчого експерименту у кримінальному провадженні № 0001378 ОСОБА_69 надав слідчому завідомо неправдиві свідчення щодо причетності ОСОБА_70 до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме про те, що близько 19 години 02.08.2019 року на території дачного масиву «Хаджибей» ОСОБА_32 відкрито заволоділа золотим ланцюжком ОСОБА_10 , передала його ОСОБА_71 , який в подальшому втік (т. 4 а.п. 139-143)та відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вказане кримінальне провадження перебуває на розгляді в Великомихайлівському районному суді Одеської області.

Мотивуючи обвинувачення ОСОБА_19 в інкримінованих їм злочинах, суд першої інстанції послався також на показаннями свідків ОСОБА_72 та ОСОБА_73 .

Апеляційним судом встановлені суперечливі висновки суду першої інстанції під час оцінки показань свідка ОСОБА_72 , оскільки в мотивувальній частині оскарженого вироку суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_72 під час її допиту дала такі пояснення, які сама і спростовує, а саме стверджує, що горщик попав у дитину, а самого моменту хто кидав горщик не бачила. При цьому, будь-які тілесні ушкодження у дітей відсутні. Медичного підтвердження наявності тілесних ушкоджень у дітей суду першої інстанції надано не було. Окрім того, вона зазначила, що була на причалі № НОМЕР_4 , а потім зазначила, що стояла під навісом дачі ОСОБА_74 і не виходила на самий причал. За всім, що відбувалося вона спостерігала з відстані 4 метри.

Свідок ОСОБА_75 пояснила, що вона також знаходилась на дачі на причалі № НОМЕР_4 та почула крик дитини на відстані 30 метрів. Коли кидали вазон вона не бачила, та пояснила, що конфлікт закінчився після того, як ОСОБА_76 зірвала з ОСОБА_10 ланцюжок та куди вона його поділа свідок не знає.

Аналізуючи оскаржений вирок, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, критично оцінивши показання свідків ОСОБА_38 , ОСОБА_30 та ОСОБА_72 , обґрунтовано поставив під сумнів їх достовірність, натомість безпідставно поклав показання цих свідків в основу обвинувального вироку у відношенні ОСОБА_19 .

Водночас, учасники кримінального провадження не заперечували правильність викладення судом першої інстанції в оскарженому вироку показань зазначених вище свідків, однак захисник ОСОБА_12 заявив клопотання про допит вище зазначених свідків та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , на які посилався Верховний Суд в своїй постанові від 04.03.2020, однак судом апеляційної інстанції відмовлено в повторному допиті свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_28 , ОСОБА_77 .
При цьому, сам захисник зазначив у судовому засіданні суду апеляційної інстанції про те, що такі показання не є викривленими, а послався на постанову Верховному Суду від 04.03.2020 по даній справі, який вказав на необхідність допиту таких осіб, інших доводів для допиту свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_28 , ОСОБА_27 , захисник ОСОБА_12 не надав.
Апеляційний суд з даного питання зауважує, що розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Незгода сторони обвинувачення з показаннями свідків та письмовими доказами по справі, не є підставою для повторного дослідження цих доказів.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 10.02.2021 в справі №127/14811/17.
Зважаючи на вище викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для повторного допиту цих свідків, на відміну від показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які викладені в мотивувальній частині вироку з суттєвим спотворенням та не відповідають звукозаписам судових засідань суду першої інстанції, з огляду на що клопотання захисника в цій частині задоволено.
На вказані обставини також послався і касаційний суд, з огляду на що під час нового апеляційного розгляду, за уточненим клопотанням сторони захисту, на виконання усунення встановлених Верховним Судом порушень під час минулого апеляційного розгляду, безпосередньо судом апеляційної інстанції були допитані свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .
Зокрема апеляційним судом встановлено, що свідок ОСОБА_15 , під час допиту у суді першої інстанції, не давала показань про те, що після того, як з води вийшов ОСОБА_14 та поспішив на допомогу ОСОБА_13 , то зав`язалась саме бійка, а на причалі крім свідка ОСОБА_15 нікого не було.
Зазначений свідок навпаки, достатньо повно та впевнено надав свідчення про те, що після того як ОСОБА_13 зробила зауваження ОСОБА_10 , останній почав тягнути її за руку та бити по обличчю. ОСОБА_14 вийшов з води та почав відтягувати свою дружину від ОСОБА_10 , однак останнього це не зупинило, він перескочив через паркан та продовжив завдавати удари ОСОБА_14 .
Згідно отриманих судом апеляційної інстанції свідчень від свідка ОСОБА_16 , встановлено, що коли ОСОБА_10 перебував на причалі у Курочок, де завдавав останнім удари, у цей момент спускалась дочка ОСОБА_13 , яка й підняла крик, саме від якого ОСОБА_10 й зупинив побиття та перескочив через паркан.
Свідок ОСОБА_17 будучі допитаним у суді апеляційної інстанції, достатньо повно та конкретно пояснив про обставини побиття потерпілим ОСОБА_10 обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також про те, що речі подружжя ОСОБА_19 були розтрощенні саме ОСОБА_10 . Крім того зазначив, що ОСОБА_10 припинив побиття Курочок після крику їх доньки, коли остання з`явилась на причалі.
З метою отримання можливості пересвідчитися у наданні свідком ОСОБА_17 саме таких показів й у суді першої інстанції, та встановити чи має місце факт спотворення місцевим судом свідчень зазначеного свідка, судом апеляційної інстанції, за клопотанням сторони захисту було відтворено фонограму технічного запису допиту свідка ОСОБА_17 у суді першої інстанції від 24.11.2016, та за результатами прослуховування показів свідка встановлено відповідність цих показань тим, які він надав суду апеляційної інстанції.
Таким чином зміст отриманих в апеляційному суді показань свідка ОСОБА_17 не відповідає змісту, показань цього свідка, викладеним в оскаржуваному вироку, зокрема про те, що останній не спостерігав за бійкою.
Допитаний судом апеляційної інстанції свідок ОСОБА_18 пояснив, що він опинився на причалі № 121 хвилин за десять після появи там своєї минулої дружини ОСОБА_28 (доньки ОСОБА_13 ) та побачив, на причалі все було розкидано та потрощені певні елементи побутових меблів. На тілі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 він побачив тілесні ушкодження. В цей же час, на сусідньому причалі потерпілий ОСОБА_10 лаявся в їх бік нецензурною лайкою та погрожував. Зі слів ОСОБА_19 йому відомо, що ОСОБА_10 на території їх причалу завдав їм тілесних ушкоджень. Причина конфлікту зауваження ОСОБА_13 на адресу ОСОБА_10 з приводу переміщення мангалу.
Водночас, за клопотанням сторони захисту, апеляційним судом повторно досліджені письмові докази у кримінальному провадженні, яким апеляційний суд надає наступну оцінку.
Відповідно до протоколу огляду від 02.08.2014 року з фото-таблицею до нього (т. 2 а.п. 87-92), слідчим, в присутності понятих ОСОБА_75 та ОСОБА_72 , була оглянута територія причалу № 123 ПО «Хаджибей-3» Роздільнянського району Одеської області. В ході огляду було зафіксовано наявність на палубі металевого мангалу з тліючим вугіллям та на відстані двох метрів від нього лежав розбитий горщик від вазону, розсипана земля та рослина. Під час огляду нічого не вилучено.
Наявність на причалі мангалу та розбитого горщику не оспорюється сторонами кримінального провадження, а тому апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи захисника ОСОБА_12 щодо недопустимості цього доказу через залучення у якості понятих знайомих потерпілого ОСОБА_10 .
Протокол слідчого експерименту від 31.10.2015 року з фото-таблицями до нього (т. 2 а.п. 93-102), в якому зафіксовані показання потерпілого ОСОБА_10 під час проведення зазначеної слідчої дії, який на місці пригоди описав свою версію подій та зазначив, що 02.08.2014 близько 19 години на причалі дачного будинку АДРЕСА_6 сім`я ОСОБА_19 умисно спричинили йому тілесні ушкодження та заволоділи золотим ланцюжком. Потерпілий також показав, що коли він знаходився на причалі № 123 біля мангалу, в нього полетів горщик з квітами з сусіднього причалу де відпочивала сім`я ОСОБА_19 .
Апеляційний суд критично ставиться до висновку суду першої інстанції стосовно того, що зазначеним письмовим доказом можна обґрунтовувати вину обвинувачених виходячи з наступного.
По-перше, місце на яке було вказано потерпілим під час вказаної слідчої дії, а саме де були вчинені обвинуваченими кримінальні правопорушення відносно ОСОБА_10 (побиття та відкрите заволодіння майном), не відповідає тому місцю події яке було встановлено судом першої інстанції під час проведення судового розгляду та безпосередньо зазначено в оскаржуваному вироку (згідно оскаржуваного вироку місцем події є межа причалів № 122 та № 121, а відповідно до протоколу слідчого експерименту від 31.10.2015, потерпілим зазначається виключно територія причалу № 123).
За таких обставин апеляційний суд критично ставиться до висновку суду першої інстанції стосовно достовірності показань потерпілого ОСОБА_10 , оскільки вони окрім вказаного, також спростовуються показаннями обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також безпосередньо допитаними у суді апеляційної інстанції показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а також показаннями свідків ОСОБА_43 , ОСОБА_24 , ОСОБА_28 .
По-друге, відповідно до протоколу слідчого експерименту від 31.10.2015 разом з потерпілим активним учасником слідчої дії був й свідок ОСОБА_34 , який окрім іншого на місці показав, що під час сварки сім`я ОСОБА_19 біля огорожі причалу № 123 вистроїлася вряд та через огорожу наносили по ОСОБА_10 удари. В ході бійки ОСОБА_78 зірвала з шиї ОСОБА_10 золотий ланцюжок та передала ОСОБА_79 , який взяв ланцюжок з кулоном та втік, після чого бійка припинилася.
Апеляційний суд визнає недостовірними показання зазначеного свідка з вищевикладених підстав, а також з огляду на зміст дослідженої під час апеляційного розгляду постанови прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_80 про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного від 29.12.2015 року (т. 2 а.п. 148-150), згідно якої кримінальне провадження № 0001378 відносно ОСОБА_81 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ст. 28 ч. 2 ст. 186 КК України, а також з огляду на обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000803 від 27.06.2017 складеного відносно ОСОБА_38 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України.
Висновком судово-медичного експерта відділу судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи № 2848 від 14.10.2014 року (т. 2 а.п.131-133), встановлено, що: «1,2 У громадянина ОСОБА_10 були виявлені такі тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, синці та садно обличчя, садно шиї, синець живота, по одній садна обох передплічь, синець лівої кисті, садна правіше нижньої кінцівки.
Наявні пошкодження утворилися від дії тупого, твердого предмета (предметів), індивідуальні особливості контактує поверхні якого (яких) в пошкоджень не відобразилися. Не виключено, що дані пошкодження (крім садна шиї) могли утворитися в результаті нанесення ударів дерев`яними палицями. Садно шиї могла утворитися в результаті тертя і ковзання по шкірі тупих, твердих предметів з обмеженою контактує поверхнею, якими могли бути ланки металевого ланцюга в процесі її зривання.
Беручи до уваги морфологічні властивості ушкоджень (синці - покрити світло-червоними, плотноватними корочками, розташованими трохи нижче рівня навколишньої шкіри, синці - синюшно-фіолетового кольору з чіткими межами), можна зробити висновок, що вони утворилися в термін від декількох часів до 1 доби до моменту огляду, тобто могли бути заподіяні 02.08.2014 року.
3. Закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, синці і садно обличчя представляють єдиний нерозривний комплекс черепної мозкової травми і тому оцінюються в сукупності. Струс головного мозку є найбільш легкою формою черепно-мозкової травми, яка характеризується нетривалими функціональними розладами, як правило, нормалізує на I, II, а іноді на III тижні, і за цим критерієм, згідно п.п. 2.3.3 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) зазначені пошкодження відносяться до ЛЕГКИХ тілесних пошкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.
Садно шиї, синець живота, садна обох передпліч, синець лівої кисті і садна правої нижньої кінцівки мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і з цього критерію згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних пошкоджень.
4. Діагноз, вказаний в виписному епікризі з історії хвороби № 12090 стаціонарного хворого ВМКЦ ЮР «Закрита черепно-мозкова травма (від 02.08.14 р). Струс головного мозку. Множинні удари і садна м`яких тканин голови, обличчя і тулуба. Підшкірна гематома повік обох очей. Ангіопатія сітківки обох очей. Виразкова хвороба ДПК, вперше виявлена, активна стадія. Виразка луковиці ДПК, активна фаза. Жировий гепатоз. Неспецифічний виразковий коліт в стадії ремісії. Помірно виражений астеноіпохондріческій синдром ситуаційно обумовлений» підтверджується.
5. Захворювання у вигляді ангіопатії сітківки обох очей, виразковій хворобі ДПК, вперше виявленої, в активній стадії, виразки цибулини ДПК, в активній фазі, жирового гепатозу, неспецифічного виразкового коліту в стадії ремісії в причинному зв`язку з ушкодженнями, заподіяними 02.08.2014 році не перебувають.
Помірно виражений астеноіпохондріческій синдром ситуаційно обумовлений міг розвинутися як супутній вище переліченим захворювань, так і внаслідок отриманих ушкоджень.
6. Беручи до уваги морфологічні властивості ушкоджень, вони були заподіяні в короткий проміжок часу (обчислюється хвилинами), визначити послідовність їх заподіяння не представляється можливим.
7. Тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_10 знаходяться в межах анатомічної доступності дії власних рук потерпілого, проте не характерні для сомоушкодження.
8. Взаєморозташування нападників і потерпілого в процесі заподіяння ушкоджень могло неодноразово змінюватися. Локалізація пошкоджень переважно на передній поверхні тіла громадянина ОСОБА_10 , що дозволяє зробити висновок, що в процесі ушкоджень він був звернений передньою поверхнею тіла до напрямів дії травмованої сили.».
Апеляційний суд погоджується з доводами сторони захисту щодо існування у вказаному висновку певної невідповідності та суперечностей, зокрема додаткового виявлення у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень при огляді черговим лікарем 06.08.2014 під час госпіталізації його до ВМКЦ ПР, а саме множинні удари і садна м`яких тканин голови і обличчя, підшкірна гематома повік обох очей, про існування яких нічого не було зазначено при огляді потерпілого 02.08.2014 лікарем швидкої допомоги та 03.08.2014 лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_82 . Крім цього з аналізу дослідженого судом апеляційної інстанції висновку експерта № 2848, судово-медичним експертом ОСОБА_83 не досліджувався оригінал або копії медичних документів, згідно яких потерпілий ОСОБА_10 проходив стаціонарне лікування у ВМКЦ ПР, що разом з безпосереднім представленням з боку потерпілого в розпорядження експерта виписного епікризу з історії хвороби № 12090, визначає складений за таких обставин висновок з порушеннями чинного законодавства (п. 4.4. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ № 6 від 17.01.1995 та ч. 4 ст. 69 КПК України).

Відповідно до висновку судово-медичного експерта Роздільнянського районного відділення Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи № 227 від 03.11.2015 (т. 2 а.п.128-130):

« 1. У ОСОБА_10 були виявлені наступні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, синці і садно обличчя; смугасте садно у ділянці шиї, синець живота, садна /по 1/ обох передпліч, синець лівої кисті, садна у ділянці правої нижньої кінцівки.
2. Перелічені ушкодження спричинені, можливо у зазначений вище період часу - 02 серпня 2014 року, внаслідок неодноразових дій тупих предметів, специфічні (індивідуальні) ознаки (властивості) травмуючої поверхні яких не відобразилися. Садно шиї, приймаючи до уваги його довгасту дугоподібну переривчасту форму та локалізацію у нижній третині з боку задньої й правої бокової поверхонь шиї, могло бути заподіяно тупим предметом з обмеженою вузькою («смугастою») травмуючою поверхнею, зокрема металевим ланцюжком у процесі його зриву. Не виключена можливість спричинення решти ушкоджень від ударів палицею. Отже, виявлені ушкодження могли бути заподіяні у такий спосіб, на який указав потерпілий в ході проведення слідчого експерименту.
3. В розпорядженні експерта немає будь-якої об`єктивної медичної інформації відносно можливості спричинення виявлених ушкоджень внаслідок падіння потерпілого з висоти «власного зросту».
4. Виявлені у ОСОБА_10 ушкодження за судово-медичними ознаками не відносяться до небезпечних для життя.
Закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку з синцями і садном обличчя зумовлює розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 21 дня, і за зазначеною кваліфікаційною ознакою належить до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я (п. 2.3. 1., п. 2.3. 3. «Правил судово-медичного значення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», 1995 р.).
Інші ушкодження (садна і синці) мають скороминущі наслідки тривалістю не більш днів і за зазначеним критерієм кваліфікуються як ЛЕГКІ тілесні ушкодження (п. 2,3.1., п. 2,3.5. «Правил...»).».
Згідно висновку судово-медичного експерта Роздільнянського районного відділення Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи № 257 від 15.12.2015 року (т. 2 а.п.144-146), при первинному судово-медичному обстеженні ОСОБА_10 03.08.2014 року поряд з іншими ушкодженнями були виявлені садна смугастої, неправильно-овальної та еліпсоподібної форми, розташовані в середньої та нижньої третинах лівого передпліччя, в середній третині правого передпліччя, в правій підколінній ямці, а також на задній поверхні в верхній третині правої гомілки. Характер і локалізація перелічених вище тілесних ушкоджень, з урахуванням даних проведеного 15.12.2015 року слідчого експерименту, - у сукупності свідчать про можливість спричинення зазначених пошкоджень при падінні підекспертного ( ОСОБА_10 ) на дошку причалу, яка внаслідок цього проломилась.
Колегія суддів, повторно дослідивши зазначені висновки, враховує викладені у них обставини, в тому числі щодо існування у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, однак приходить до висновку про те, що сама по собі наявність у потерпілого ОСОБА_10 тілесних ушкоджень не доводить вину ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296 та ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки, оцінюючи фактичні обставини даного кримінального провадження, апеляційний суд приходить до переконання, що потерпілий міг отримати зазначені тілесні ушкодження в результаті самозахисту Курочек від протиправних дій ОСОБА_10 , або враховуючи висновок судово-медичної експертизи №257 від 15.12.2015, не виключена можливість спричинення пошкоджень при падінні ОСОБА_10 на дошку причалу.
Відповідно до довідки ПО Ломбард «Одеса» філія № 17, (т. 2 а.п. 134), станом на серпень 2014 року, вартість драг. металу (золото) 585 проби в брухті за один грам, становило 295,94 грн., тобто вартість золотого виробу вагою 38,00 грам, на серпень 2014 року складало 11245,72 грн.
Апеляційний суд погоджується з доводами сторони захисту про неналежність вказаного доказу, оскільки він не містить інформації щодо предмету доказування у даному кримінальному провадженні, а саме у вказаній довідці зазначена вартість золота в брухті та залишається невідомим спосіб розрахунку вартості виробу із золота вагою 38 грамів, що відповідає вазі золотого ланцюжка з кулоном, яким, нібито, відкрито заволоділа ОСОБА_13 . Окрім того, зазначена довідка не містить вхідного штампу прокуратури Роздільнянського району Одеської області, а лише на ній міститься резолюція « ОСОБА_84 до матеріалів 07.10.2015», а тому походження зазначеного документу в матеріалах кримінального провадження не відомо та стороною обвинувачення процесуальний спосіб отримання цього доказу не доведений.
Водночас, в матеріалах провадження також міститься інформація, отримана захисником ОСОБА_12 на запит, відповідно до якої представник Національного банку України в Одеській області за вих. №50-0006/25939 від 07.04.2017 надані ціни на дорогоцінні метали станом на 01.08.2014 та 04.08.2014. Золото за грам металу 585 проби у брухті, що закуповувалось у населення, становило відповідно 288,78 грн. та 283,27 грн. (т. 2 а.п. 270-272). Дані обставини беруться апеляційним судом до уваги та колегія суддів погоджується з тим, що органом досудового розслідування для встановлення суми матеріального збитку, необхідно було встановити офіційні тарифи відповідно до курсу НБУ, а не відповідно до відомостей з ломбарду, які в залежності від своїх тарифних ставок можуть встановлювати різні ціни, що різняться з ставками НБУ. Окрім того, з огляду на дату отримання відповіді з ломбарду (07.10.2015) у органу досудового розслідування було достатньо часу для отримання довідки НБУ.
Апеляційним судом також досліджено відповідь військово-медичного клінічного центру Південного регіону Міністерства оборони України за вих. № 1905 від 12.04.2017, відповідно до якого ні правоохоронні органи, ні службові, ні інші особи не звертались з приводу надання оригіналу (копії) виписного епікризу № 12090 та інших медичних документів щодо проходження лікування ОСОБА_10 (т. 2 а.п. 274), а також постанову ст. слідчого СВ Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеські області від 14.10.2014 про призначення судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , отриманих ним 02.08.2014 на території дачного масиву «Хаджибей-3», Де зазначено, що на експертизу направляється сам ОСОБА_10 , а також надаються матеріали кримінального провадження №00001378.
Колегія суддів зважає на те, що ні стороною обвинувачення, ні потерпілим не оспорюється того факту, що саме за вказаним епікризом був складений висновок експерта № 2848 від 20.11.2014, та дані які були зазначені експертом, відповідають даним, що містяться в виписному епікризі № 12090.
Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 15.12.2015 року (т. 3 а.п. 2-5), проведеного за участю свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_57 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , підозрюваних ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_57 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , останні вказали на одне й те саме місце біля паркану, який розділяє причали № 121 та № 122, де саме ОСОБА_10 схопив ОСОБА_13 та почав її бити рукою в обличчя та голову, вигинати руку задля заподіяння болю, та вказали на частину причалу № 121, на який зайшов ОСОБА_10 , перелізши через паркан, де розкидаючи горщики з квітами, стільці та стіл напав на ОСОБА_14 , наносячи кулаками останньому удари по тілу. Підозрювані ОСОБА_14 та ОСОБА_13 вказали на місце біля паркану, який розділяє причали № 121 та № НОМЕР_2 , де ОСОБА_10 схопив ОСОБА_13 та почав її бити рукою в обличчя та голову, вигинати руку задля заподіяння болю, штовхати, щоб остання впала на підлогу та вказали на частину причалу № 121, на який зайшов ОСОБА_10 , перелізши через паркан, де розкидаючи горщики з квітами, стільці та стіл напав на ОСОБА_14 , наносячи кулаками останньому удари, від яких ОСОБА_14 затулявся руками та прикривався, підставляючи спину. Місце, на яке вказували свідки повністю збігається з місцем, на яке вказують підозрювані ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , на якій відбулася сутичка ОСОБА_10 з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , тобто на місце біля паркану, розташованого між причалами № 121 та № НОМЕР_2 та частину причалу № НОМЕР_1 . Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_57 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , підозрювані ОСОБА_14 та ОСОБА_13 вказали на місце на причалі № НОМЕР_2 , де під вагою ОСОБА_10 зламалася дошка.
Апеляційний суд визнає, що зазначений протокол слідчого експерименту є належним, допустимим та достовірним доказом, оскільки показання на той час підозрюваних ОСОБА_19 та зазначених свідків при проведенні зазначеної слідчої дії узгоджуються між собою, та не суперечать іншим доказам в даному кримінальному провадженні.
Крім цього, апеляційний суд констатує, що в оскарженому вироку суд першої інстанції оцінюючи показання свідка ОСОБА_27 , яка під час допиту в суді першої інстанції дала аналогічні показання, що і свідки та підозрювані під час проведення слідчого експерименту від 15.12.2015, дійшов висновку про те, що такі пояснення свідка відповідають фактичним обставинам і дійсності, «що саме так і було».
Відповідно до висновку судово-медичного експерта Роздільнянського районного відділення Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи № 247 від 08.12.2015 (т. 3 а.п. 6-7), встановлено, що:
« 1. У ОСОБА_14 були виявлені наступні тілесні ушкодження: синці /по 1/ з осадненням, розташовані на спині праворуч у міжлопатковій ділянці, на задній поверхні в нижній третині лівого плеча та з боку зовнішньої поверхні середній третині лівого стегна.
2. (1) Перелічені ушкодження спричинені, можливо в зазначений вище термін - 02.08.2014 року, внаслідок неодноразових дій тупим предметом (предметами). Характерні (індивідуальні) особливості травмуючого предмета(предметів) в отриманих пошкодженнях не відобразились.
3. (2-3) У розпорядженні експерта не має будь-якої об`єктивної медичної інформації стосовно вірогідного визначення взаємного розташування постраждалого та нападника, а також відносно можливості отримання постраждалим тілесних ушкоджень внаслідок його падіння «без надання додаткового поштовху».
4. (1) Виявлені у ОСОБА_14 ушкодження мають скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів і за зазначеним критерієм кваліфікуються як ОСОБА_85 тілесні ушкодження (п. 2.3.1., п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», 1995 р.)».
Висновком судово-медичного експерта Роздільнянського районного відділення Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи № 248 від 08.12.2015 року (т. 3 а.п. 8-9), було встановлено, що:
«1. У ОСОБА_13 були виявлені наступні тілесні ушкодження: синець слизової оболонки верхньої губи ліворуч, забій м`яких тканин лівої скроневої ділянки, синці /2/ в нижній половині лівого передпліччя, садна /4/ на спині ліворуч, поодинокі садна у ділянці нижніх половин обох гомілок, синець в середній третині лівої гомілки.
2. (1) Перелічені вище ушкодження заподіяні, можливо в зазначений термін - 02.08.2014 року, в результаті неодноразових дій тупим предметом (предметами). Не виключена можливість завдання деяких з ушкоджень через удари рукою й ногою, зокрема, синців голови, нижній половини лівого передпліччя та лівої гомілки.
3. (2-3) У розпорядженні експерта не має будь-якої об`єктивної медичної інформації стосовно вірогідного визначення взаємного розташування постраждалої й нападника, а також можливості отримання потерпілою тілесних ушкоджень внаслідок падіння «без надання додаткового поштовху».
Враховуючи наявність множинних пошкоджень в декількох ділянках тіла та їх різнобічну локалізацію (ззаду попереду, праворуч і ліворуч), можливо лише припустити, що взаємне розташування постраждалої та нападника могло бути різноманітним, змінюючись у проміжок часу нанесення ушкоджень.
4. (1) Виявлені у ОСОБА_13 ушкодження мають скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів і за зазначеним критерієм кваліфікуються як ОСОБА_85 тілесні ушкодження (п. 2.3.1., п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», 1995 р.).».
Апеляційний суд вважає, що зазначені висновки судово-медичних експертиз підтверджують факт бійки між потерпілим ОСОБА_10 та обвинуваченими Курочками, під час якої ОСОБА_10 наносив ОСОБА_19 численні удари, в тому числі в обличчя ОСОБА_13 , а виявлені у ОСОБА_13 тілесні ушкодження у виді синців /2/ в нижній половині лівого передпліччя підтверджують версію сторони захисту, що ОСОБА_10 перегнув руку ОСОБА_13 через паркан з метою завдати їй фізичного болю. Водночас зазначені докази спростовують версію ОСОБА_10 про те, що він був безпричинно побитий подружжям ОСОБА_19 та сам будь-яких ударів їм не завдавав.
Судом апеляційної інстанції також досліджено лист за вих. № 130/24-02 від 07.04.2017, в направленим з Роздільнянського районного відділення КУ «ООБСМЕ» на адресу захисника ОСОБА_12 , відповідно до якого завідувачем Роздільнянського районного відділення КУ «ООБСМЕ» викладений хронологічний порядок та результати проведення судових експертиз, а саме № 247, № 248 та № 257, якими підтверджуються наявність тілесних ушкоджень у обвинувачених ОСОБА_19 та потерпілого ОСОБА_10 , у якого тілесні ушкодження, з урахуванням проведеного 15.12.2015 слідчого експерименту у сукупності свідчать про можливість спричинення зазначених пошкоджень при падінні підекспертного на дошку причалу, яка внаслідок цього проломилась (т. 2 а.п. 266-268). Однак, судом першої інстанції зазначена відповідь не прийнята до уваги та не знайшла свого відображення в мотивувальній частин вироку.
Окрім того, відповідно до витягу з кримінального провадження № 0000044 (т. 3 а.п. 14), внесено наступні відомості: «в процесі досудового розслідування обставин злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 28 та ч. 2 ст.186 КК України в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 001378 від 03.08.2014, прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_86 06.01.2016 року прийнято рішення про виділення із зазначеного кримінального провадження матеріалів стосовно невстановленої особи, яка 02 серпня 2014 року, близько 19 години 00 хв. на причалі дачної дільниці АДРЕСА_6 спільно з ОСОБА_13 вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 186 КК України, в окреме провадження.
Посилання захисника ОСОБА_12 на те, що зазначений Витяг з ЄРДР сформований поза межами досудового розслідування є безпідставними, оскільки відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні № 001378 від 03.08.2014, складеного відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , останній був затверджений 18.01.2016 (т. 1 а.п. 2), а відповідно до постанови прокурора ОСОБА_80 06.01.2016 з кримінального провадження № 001378 від 03.08.2014 виділено кримінальне провадження № 0000044 (т. 3 а.п. 11-12) та 06.01.2016 сторонам кримінального провадження було повідомлено про завершення досудового розслідування (т. 1 а.п. 13). Окрім того, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадження містяться відомості про виділення з ЄРДР за № 0001378 матеріалів досудового розслідування відносно невстановленої особи (т. 1 а.п. 17)., а датою внесення відомостей в ЄРДР є 14.01.2016, та відповідно до номеру ЄРДР № 0000044, відомості внесені посадовою особою Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області після надходження з прокуратури.

В свою чергу, відповідно до постанови слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_87 06.07.2019 (т. 5 а.п. 15-19) закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР від 14.01.2016 за № 0000044 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 186 КК України на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, оскільки під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000044 належних доказів відкритого заволодіння майном ОСОБА_10 , під час подій, які сталися 02.08.2014 близько 19 години на причалі дачної дільниці № НОМЕР_5 в дачному масиві «Хаджибей» невстановленою особою, не отримано.
В судовому засіданні апеляційного суду також досліджено Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001378, відомості про кримінальне правопорушення до якого внесено 02.08.2014 ( т. 2 а.п. 81-82), в якому на думку захисника містяться дані, що не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки датою його формування є 22.03.2017 та на ньому відсутній підпис реєстратора.
Однак апеляційний суд не погоджується з вказаними доводами захисника, оскільки зазначений Витяг з ЄРДР не є джерелом доказів, що може містити в собі факти та обставини інкримінованих злочинів, а лише засвідчує факт внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань інформації щодо кримінального правопорушення з присвоєнням ідентифікаційного номеру. Більш того, у даному Витягу, сформованому 22.03.2017 в графі «Дата надходження заяви, повідомлення або виявлення з іншого джерела» зазначена саме дата 02.08.2014. Тобто, Витяг з ЄРДР, розміщений в т. 2 а.п. 81-82, лише вказує на те, що його було роздруковано з ЄРДР першим заступником керівника ОСОБА_88 22.03.2017. При цьому відсутність на ньому підпису не позбавляє та не надає йому статусу доказу у провадженні, а в даному випадку несе інформативний характери щодо результатів досудового розслідування. А також про наявність внесення відомостей до ЄРДР.
За клопотанням сторони захисту повторно досліджено рапорт о/у СКР Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області від 03.08.2014, відповідно до якого, по приїзді СОГ за повідомленням ОСОБА_10 від 02.08.2014 про факт нанесення йому та неповнолітньому ОСОБА_20 тілесних ушкоджень, та під час його огляду, видимих тілесних ушкоджень не виявлено, з огляду на що батьки ОСОБА_20 відмовились від отримання направлення для проходження СМЕ (т. 2 а.п. 211).

Доводи захисника ОСОБА_12 щодо підтвердження даним рапортом відсутності у неповнолітнього ОСОБА_20 ушкоджень, на які посилався потерпілий протягом всього досудового розслідування та судового розгляду, на думку апеляційного суду, не може бути взятий до уваги, як доказ у вказаному кримінальному провадженні, оскільки потерпілим у цьому провадженні є саме ОСОБА_10 , а розгляд провадження здійснюється в межах висунутого особі обвинувачення. Згідно з обвинуваченням, пред`явленим ОСОБА_19 , останнім не інкриміновано нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_20 . Більш того, рапорт оперуповноваженого карного розшуку не є процесуальним документом, що може бути взятий до уваги як доказ у кримінальному провадженні.

За таких обставин, доводи потерпілого ОСОБА_10 з приводу того, що суд першої інстанції безпідставно не залучив у якості потерпілого його малолітнього сина ОСОБА_20 , оскільки, на його думку, в результаті вчиненого злочину сину також були завдані тілесні ушкодження, також є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 337 КПК України: судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею; під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи; з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Водночас, судом першої інстанції було проведено судовий розгляд відносно подружжя ОСОБА_19 в межах висунутого їм обвинувачення, відповідно до обвинувального акту. При цьому, під час судового розгляду прокурор не змінював обвинувачення, та не висував додаткового обвинувачення.
Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження взагалі не містять докази того, що в результаті подій, які відбулися близько 19 годин 02 серпня 2014 року в дачному масиві «Хаджибей-3» Роздільнянського району Одеської області, та які були предметом безпосереднього дослідження суду першої інстанції, малолітньому ОСОБА_20 були завдані будь-які тілесні ушкодження, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не вправі вийти за межі пред`явленого Курочкам обвинувачення, а доводи ОСОБА_10 суд оцінює критично.
Апеляційним судом досліджено супровідний лист на адресу адвоката ОСОБА_12 за вих. № 49/1152 від 17.02.2017, а також корінець направлення № 180 від 03.08.2014 на предмет установлення факту ушкоджень здоров`ю ОСОБА_10 (т. 2 а.п. 263-264), відповідно до якого, в корінці направлення зазначено місце нанесення тілесних ушкоджень не дачний масив «Хаджибей-3», а дачний масив «Христинівський-№3», що на думку захисника спотворює інформацію, яка в ньому міститься. Однак, колегія суддів зазначає, що зазначений документ жодним чином не встановлює будь-які факти, а свідчить про направлення ОСОБА_10 на освідування. Більш того, в ньому зазначено номер ЖЄО 4354 та відповідно до рапорту оперативного чергового ОСОБА_89 від 02.08.2014 за вказаним номером зареєстровано повідомлення про те, що зателефонував ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 мешканець дачного масиву «Хаджибей-3» Роздільнянського р-ну та повідомив, що його та сина за місцем мешкання побили сусіди.

Тобто, викладені у корінці направленні № 180 від 03.08.2014 обставини, можуть бути технічною помилкою, факт того, що місцем події є саме дачний масив «Хаджибей-3», а не «Христинівський-№3», сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Апеляційним судом також досліджена довідка-характеристика за вих. № 54 від 14.12.2015 видана СТ «Хаджибей-3» (т. 3 а.п. 15), відповідно до якої ОСОБА_10 не є членом Товариства СТ «Хаджибей-3» з січня 2010 року «договір дарування садового будиночка, від 27.01.2010 р. реєстр № 158. Ділянка № 123, власником є ОСОБА_90 . ОСОБА_10 , в нашому товаристві є гостем, поводиться систематично зухвало. Протягом всього часу, коли скільки ОСОБА_91 присутній на причалі, всі сусіди від нього не мають спокою, систематичні п`янки супроводжуються скандалами, грубим матом у присутності дітей і старих людей, образами сусідів, погрозами, бійками. Всю ніч можуть пиячити, а вдень сплять, викликали неодноразово працівників міліції, щоб заспокоїти ОСОБА_92 . Мені, як Голові Правління СТ «Хаджибей-3» доводилося вимикати електроенергію всім людям вночі, щоб вимкнулася музика, включена на повну потужність, динаміки виставляються спеціально вище, щоб не давати спокою сусідам, а людям на роботу вранці, цього ОСОБА_91 до уваги не приймає. На зауваження не реагує. Господарі з ділянки № 125 ОСОБА_93 зі своєю сім`єю ніколи не залишається на ніч на своєї ділянці через шум і скандали ОСОБА_92 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції взята до уваги зазначена характеристика ОСОБА_10 , однак цим же судом зазначено, що сама характеристика не спростована та не оскаржена потерпілим, яка на думку суду не бездоганна, більш м`якого формулювання суд не знайшов, при цьому врахувавши пояснення свідків по кримінальному провадженню, які не зовсім узгоджуються між собою дійшов до переконання, що дійсно в діях обвинувачених є склад інкримінованих їм у вину злочинів. Суд зазначив, що обвинувачені мали можливість не допустити вчинення порушення громадського порядку, це підтверджують і їх характеристики, при цьому характеристика ОСОБА_10 не відіграла в цьому значущої уваги.

Окрім того, апеляційним судом досліджено обвинувальний вирок від 22.04.2019, постановлений Роздільнянським районним судом Одеської області (справа № 511/1105/18) відносно ОСОБА_10 в рамках розгляду кримінального провадження № 0001380 від 03.08.2014 (т. 4 а.п. 211-216) та ухвалу про виправлення описки в зазначеному вироку від 27.02.2019 (т. 5 а.п. 3).
Відповідно до зазначеного вироку, ОСОБА_10 був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, а саме в незаконному проникненні до володіння родини ОСОБА_19 , яке мало місце 02.08.2014 близько 19 год. в МВО «Хаджибей-3» на території Роздільнянського району Одеської області, де незаконно перебуваючи на території потерпілих (причали дачних ділянок АДРЕСА_7 та АДРЕСА_5 ) обвинувачений ОСОБА_10 заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_14 та ОСОБА_13 .
Зазначений вирок суду першої інстанції не набрав законної сили, однак відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень на теперішній час перебуває в провадженні апеляційного суду у зв`язку з розглядом апеляційних скаргах прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_94 та захисника ОСОБА_95 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 .
Апеляційний суд, дослідивши викладені у вказаному вироку фактичні обставини у сукупності з іншими дослідженими у справі доказами, вважає за необхідне врахувати його під час ухвалення рішення у даному кримінальному провадженні, оскільки вказаним вироком були встановлені фактичні обставини, що мають істотне значення для встановлення істини у цьому кримінальному провадженні.
Так, відповідно до вироку Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.04.2019 ним встановлені наступні фактичні обставини:
«02 серпня 2014 року приблизно о 19 год. обвинувачений ОСОБА_10 , знаходячись на причалі присадибної ділянки садового будинку під АДРЕСА_6 , розпалив багаття в мангалі, дим від якого розповсюдився на сусідні причали садових будинків, в тому числі на присадибну ділянку садового будинку АДРЕСА_7 , АДРЕСА_5 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_13 , яка перебувала на причалі біля власного будинку з присадибною ділянкою з межею в бік ділянки ОСОБА_10 , яка мала чітке визначення у вигляді металевого паркану, висота якого складала близько 1 м 20 см, тим самим визначаючи межі володіння ОСОБА_13 .
У зв`язку з раптовим виникненням неприязних відносин між сусідами ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , в результаті задимлення причалу присадибної ділянки садового будинку АДРЕСА_7 , АДРЕСА_5 , де в той же час знаходилась ОСОБА_13 , яка вжила заходи по припиненню такого задимлення, що виразилось у пропозиціях, зауваженнях та інших діях в бік ОСОБА_96 , останній відреагував на зауваження висловлюваннями на адресу ОСОБА_13 образливою нецензурною лайкою.
При цьому, ОСОБА_10 , маючи прямий намір на спричинення фізичного насилля ОСОБА_13 , усвідомлюючи свої дії, скориставшись відсутністю огорожі між ділянками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 наблизився до ОСОБА_13 , яка стояла у себе на причалі садового будинку АДРЕСА_7 , АДРЕСА_5 біля паркану, заввишки 1м. 20 см, який огороджував прохід до причалу ділянки № НОМЕР_2 , перебуваючи на причалі ділянки № НОМЕР_2 , схопив ОСОБА_13 за руку та використовуючи в якості опори паркан, почав її заламувати вигибаючи до низу, спричиняючи таким чином ОСОБА_13 нестерпного болю та фізичних страждань, одночасно завдаючи при цьому своєю вільною рукою ударів кулаком в обличчя та по голові ОСОБА_13 , чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синця слизової оболонки верхньої губи ліворуч, забою м`яких тканей лівої скроневої ділянки, синців /2/ в нижній половині лівого передпліччя, які згідно висновку експерта № 35 від 26.02.2016 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Після чого, ОСОБА_10 , продовжуючи свій злочинний умисел на незаконне проникнення до володіння особи та застосування насильства, перестрибнув без дозволу власника через вказаний паркан на територію присадибної ділянки садового будинку АДРЕСА_8 які належать потерпілій ОСОБА_13 , де на території причалу присадибної ділянки вказаного садового будинку в декількох метрах від паркану, розкидав та зламав речі, які там знаходились, а саме: лежак вартістю 750 грн, стіл та стільці вартістю 1080 грн, вазони з квітами вартістю 1800 грн, загальною вартістю 2950 грн, висловлюючись на адресу потерпілої нецензурною лайкою та продовжував погрожувати потерпілій ОСОБА_13 завданням фізичного насилля.
Також, ОСОБА_10 , маючи прямий умисел на порушення недоторканності володіння та спричинення фізичного насилля, своїми руками спричинив фізичне насилля до ОСОБА_14 , який намагався в той же час захистити ОСОБА_13 , чим завдав йому фізичну шкоду у вигляді: синців /по 1/ з осадженням, розташовані на спині праворуч у міжлопатковій ділянці, на задній поверхні в нижній третині лівого плеча та збоку зовнішньої поверхні в середній третині лівого стегна, які згідно висновку експерта № 48 від 04.03.2016 pоку, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_10 завдав фізичну, майнову шкоду та порушив право на недоторканість житла та іншого володіння, гарантоване ст. 30 Конституції України, ОСОБА_13 , а також фізичну, майнову шкоду ОСОБА_14 ».
В свою чергу, Роздільнянський районний суд Одеської області у своєму вироку від 22.04.2019 як і суд першої інстанції в оскаржуваному вироку надав критичну оцінку показам свідків сторони обвинуваченого ОСОБА_10 , в частині того, що ОСОБА_10 02.08.2014 не проникав на причал ОСОБА_13 , а потерпілі самі поламали меблі на ділянці, використовуючи їх фрагменти з метою побиття ОСОБА_10 , оскільки вони спростовуються іншими дослідженими у судовому засіданні доказами. Крім цього місцевий суд зауважив, що ОСОБА_29 та ОСОБА_20 це члени родини обвинуваченого, тому суд вважав, що вказані свідки є заінтересованими у дачі показань на користь обвинуваченого щодо подій того дня, а тому дають частково неправдиві свідчення. Свідок ОСОБА_72 на думку місцевого суду не була присутня спочатку конфлікту. Однак, судом першої інстанції у кримінальному провадженні 0001378 відносно ОСОБА_19 , все ж показання зазначених свідків взяті до уваги і були покладені в основу обвинувачення, не зважаючи на істотні суперечності.

Таким чином апеляційний суд вважає, що з огляду на встановлені під час судового розгляду в суді першої інстанції зазначеного кримінального провадження, за обставин, викладених вище, які вказують на те, що судом першої інстанції взяті до уваги суперечливі показання сторони потерпілого, та на противагу їм узгоджені показання та докази сторони обвинувачення не взяті до уваги, перекручені та спотворені, що наряду з проведеним судовим розглядом у кримінальному провадженні № 0001380 за наслідками якого ухвалено обвинувальний вирок від 22.04.2019 відносно ОСОБА_10 та постановлено ухвалу Роздільнянським районним судом Одеської області ухвалі від 22.01.2019, зокрема щодо обставин заподіяння родині ОСОБА_19 з боку ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, як на межі ділянок причалів № НОМЕР_1 та АДРЕСА_4 , так й під час незаконного перебування останнього на території володіння ОСОБА_19 , проти чого ОСОБА_10 категорично заперечує, визначає загальну хибність та не спроможність існування встановлених оскаржуваним вироком обставинам вчинення інкримінованих подружжю ОСОБА_19 кримінальних правопорушень відносно потерпілого ОСОБА_10 , що разом з притягненням до кримінальної відповідальності ОСОБА_38 (свідка сторони обвинувачення у кримінальному провадженні по якому ухвалено оскаржуваний вирок), за надання завідомо неправдивих показань під час провадження досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001378, встановлює надання потерпілим ОСОБА_10 , разом зі свідками сторони обвинувачення, зокрема ОСОБА_29 , ОСОБА_72 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 та ОСОБА_99 недостовірних показань, які призвели до помилкового вставлення судом першої інстанції ознак кримінальних правопорушень та вини в діях ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у інкримінованих їм злочинах.
При цьому, ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.01.2019 (справа № 511/1105/18) було закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001380 від 03.08.2014 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, тобто з нереабілітуючих підстав (т. 4 а.п. 178-179) та зазначена ухвала не була оскаржена та набрала законної сили, тобто ОСОБА_10 погодився з обставинами, які були викладені в даному провадженні за ч. 1 ст. 296 КК України.
Водночас, апеляційний суд вважає, що досліджена в судовому засіданні характеристика потерпілого ОСОБА_10 дає суду підстави вважати, що саме схильність до зловживання алкогольними напоями, поряд з агресивним та конфліктним характером, могли стати причинами конфлікту з подружжям ОСОБА_19 , що відбувся 02.08.2014 близько 19 год. в МВО «Хаджибей-3».
Беручи до уваги досліджені судом першої інстанції докази, а також докази, які були перевірені під час нового розгляду апеляційних скарг потерпілого та захисника, апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_13 та ОСОБА_14 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, а обставини досліджені судом першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки під час апеляційного розгляду було встановлено, що конфлікт між потерпілим ОСОБА_10 та обвинуваченими Курочками близько 19 години 02 серпня 2014 року в дачному масиві «Хаджибей-3» Роздільнянського району Одеської області стався з ініціативи потерпілого ОСОБА_10 , який неадекватно відреагував на зауваження ОСОБА_13 на те, що їдкий дим від його мангалу йшов у бік дачної ділянки ОСОБА_19 . При цьому саме потерпілий ОСОБА_10 приймав активну участь в бійці, завдавши ОСОБА_19 тілесних ушкоджень.
Диспозиція ст. 296 КК України визначає, що хуліганством є грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №288/1158/16-к зазначено, що безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.
Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті статті 296 КК визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.
Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.
З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.
За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.
Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.
Відповідно до фактичних обставин кримінального провадження, встановлених на підставі безпосередньо сприйнятих судом доказів, зокрема показань потерпілого ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_19 , свідків допитаних судом першої та апеляційної інстанції, а також досліджених письмових доказів, обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки поведінки обвинувачених свідчать про те, що вона була зумовлена не особистою неприязню до потерпілого ОСОБА_10 , а виникла раптово через розпочатий самим потерпілим конфлікт через розпалений мангал, що задимлював територію причалу обвинувачених. При цьому, сварку розпочав сам потерпілий, а обвинувачені вчиняли дії щодо відбиття нападу, з початку на ОСОБА_13 , а потім на обох з подружжя, тобто у ОСОБА_19 було відсутнє як прагнення помститися потерпілому, умисно нанести тілесні ушкодження, так і бажання протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.
Зазначене дає підстави для висновку про відсутність у діях ОСОБА_13 та ОСОБА_14 мотиву явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою юридичною ознакою злочину, передбаченого статтею 296 КК України.
Разом з цим апеляційний суд, за результатами судового розгляду та проведеного під час цього дослідження доказів, приходить до висновку про ймовірність перебування у потерпілого ОСОБА_10 під час бійки золотого ланцюжка з кулоном, оскільки ця обставина підтверджується лише показаннями самого потерпілого та свідками сторони обвинувачення, свідчення яких судом апеляційної інстанції з огляду на їх не узгодженості та суперечності, в повній мірі не можуть бути прийняти до уваги.
Однак виходячи з того, що у суду не виникає сумнівів у можливості перебування у власності потерпілого ОСОБА_10 описаного ним золотого ланцюжка з кулоном та встановлені дослідженими висновками судово-медичних експертів, зокрема Роздільнянського районного відділення Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи № 227 від 03.11.2015, апеляційний суд позбавлений можливості заперечити факт її існування взагалі, при цьому має сумніви щодо перебування саме її у потерпілого в момент силового зіткнення з родиною ОСОБА_19 , або таких ланцюжок міг бути втрачений ним самостійно під час сварки, або падіння на дошки причалу.
Крім цього, з огляду на дослідженні судом апеляційної інстанції докази під час нового судового розгляду, апеляційний суд визнає неспроможною версію сторони обвинувачення про те, що у ОСОБА_13 раптово виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння золотим ланцюжком з кулоном, що могли перебувати у власності потерпілого ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_13 , знаходячись безпосередньо біля потерпілого ОСОБА_10 , переслідуючи корисливі мотиви, розуміючи відкритий характер своїх злочинних дій, в присутності невстановленої особи (матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження), яка перебувала безпосередньо поряд з нею та потерпілим ОСОБА_10 , відкрито заволоділа вказаним золотим ланцюжком з кулоном, зірвавши їх рукою з шиї потерпілого ОСОБА_10 , застосувавши при цьому насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, яке виразилось у спричиненні ОСОБА_10 тілесного ушкодження у виді садна шиї, яке згідно висновку експерта № 2848 від 20.11.2014 відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження. Після зриву золотого ланцюжка з кулоном з шиї потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_13 продовжуючи свої дії направлені на відкрите заволодіння чужим майном, без попередньої змови з невстановленою особою, яка перебувала поряд з ОСОБА_13 та потерпілим ОСОБА_10 , який усвідомлював злочинний характер дій ОСОБА_13 , з метою доведення злочину до кінця, передала невстановленій особі золотий ланцюжок з кулоном, який належав потерпілому ОСОБА_10 , для того щоб останній забрав ланцюжок з кулоном у неї (з метою заволодіння вказаним майном), що остання й зробила, після чого ОСОБА_13 та невстановлена особа (матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження), закінчивши свої злочинні дії розпорядились золотим ланцюжком та кулоном на власний розсуд, спричинивши збитки потерпілому на загальну суму 11245, 72 грн.
Обвинувачення ОСОБА_13 у вчиненні їй інкримінованого злочину, спростовується сукупністю вищезазначених доказів, які були повторно досліджені під час нового апеляційного розгляду, яким була надана відповідна оцінка.
Відтак, за обставин досліджених під час апеляційного розгляду скарг потерпілого та захисника, колегія суддів дійшла висновку про те, що в діях ОСОБА_13 не була встановлена суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме корисливий мотив в її діях, що у сукупності з іншими викладеними обставинами виключає також і об`єктивну сторону складу даного злочину.
Враховуючи викладене, апеляційний судом не встановлені обставини, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_13 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а всі докази у вказаному кримінальному проваджені були вичерпані та є неспроможними щодо підтвердження протилежного факту.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження.
Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції згідно п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Згідно ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: 1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; 2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; 3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; 4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
Частиною 2 зазначеної норми визначено, що вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.
Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Беручи до уваги все вище зазначене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції допущені порушення, що вплинули на законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного вироку, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, вирок містить взаємовиключні та суперечливі висновки, а обвинувальний вирок був ухвалений на підставі доказів, які також й судом першої інстанції були поставлені під сумнів, а висновки суду щодо винуватості ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованих їм злочинів зроблені на підставі сумнівних доказів, а тому такий вирок беззаперечно підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Враховуючи те, що під час нового розгляду кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_13 складів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України та в діях ОСОБА_14 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_12 підлягає задоволенню, апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_10 задоволенню не підлягає, а оскаржений обвинувальний вирок суду першої інстанції від 07.06.2017 в даному кримінальному провадженні необхідно скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за відсутності в їх діянні складу кримінального правопорушення.

Керуючись статтями 284, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 417, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 задовольнити.
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 червня 2017 року, яким ОСОБА_13 визнана винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України та ОСОБА_14 визнаний винуватим, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України скасувати.
Закрити кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001378 від 03 серпня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 186; ч. 2 ст. 296 КК України та ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності в їх діях складу кримінального правопорушення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4