Номер провадження: 11-сс/813/845/21
Номер справи місцевого суду: 523/6627/21 1-кс/52/2103/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси, від 20 травня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000032, внесеного до ЄРДР 21.01.2021 року,

встановив:
Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року було частково задоволено клопотання слідчого СВ відділу поліції № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором Суворовської окружної прокуратури м. Одеси, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) діб. Визначено розмір застави, у розмірі - 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних громадян, тобто 181 600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень.
Мотивуючи зазначене рішення, слідчий суддя послався на те, щонаявна обґрунтована підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а також наявність ризиків того, що ОСОБА_6 перебуваючи на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування чи суду; знищити, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною необґрунтованою, та посилається на такі обставини:
- пред`явлена ОСОБА_6 підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, є необґрунтована;
- зазначає, що слідча дія пред`явлення особи для впізнання від 14.05.2021 року проведено з порушенням права на захист, оскільки ОСОБА_6 перебував у статусі свідка, а в подальшому набув статусу підозрюваного, що свідчить про недопустимості як доказу протоколу пред`явлення для впізнання від 14.05.2021 року;
- органом досудового розслідування не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які є посилання в клопотанні, оскільки ОСОБА_6 самостійно двічі приходив до суду для розгляду клопотання слідчого та співпрацює зі слідством;
- при постановленні ухвали слідчий суддя не врахував особу підозрюваного, який має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;
- ухвала слідчого судді належним чином невмотивована щодо визначення максимального розміру застави, що є завідома непомірним для підозрюваного ОСОБА_6 .
Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 із забороною залишати житло з 20 год. 07 год наступної доби.

Позиції учасників судового розгляду.

У засідання, призначене на 01.07.2021 року, не з`явився захисник ОСОБА_6 , справу за клопотанням підозрюваного було відкладено на 07.07.2021 року.

В судове засіданні, призначене на 07.07.2021 року, захисник ОСОБА_6 не з`явилась, направивши до апеляційного суду заяву про відкладення у зв`язку із перебуванням її у відпустці.

ОСОБА_6 заявив клопотання про розгляд справи за відсутності його захисника та наполягав на вимогах апеляційної скарги та просив її задовольнити та обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 із забороною залишати житло з 20 год. 07 год наступної доби.
Прокурор, у судове засідання , призначене на 07.07.2021 року, не з`явилась.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч.1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим

кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримані, його висновки про необхідність відносно ОСОБА_9 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованими.

Так, приймаючи таке рішення, слідчий суддя послався на те, що 21 січня 2021 року, приблизно о 01 годині 00 хвилині, більш точний час в ході проведення досудового розслідування встановити не надалось за можливе, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, перебуваючи на території, розташованій біля будинку АДРЕСА_2 , побачив раніше незнайому йому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка прямувала до зазначеного будинку та в руках якої знаходився мобільний телефон, який він визначив об`єктом свого злочинного посягання.

ОСОБА_6 став спостерігати за потерпілою ОСОБА_10 з метою визначення найбільш сприятливого моменту для реалізації свого злочинного наміру, направленого на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, з метою особистого збагачення, впевнившись у тому, що жодна особа не зможе завадити реалізації його злочинного наміру, ОСОБА_6 попрямував за раніше незнайомою йому ОСОБА_10 до першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , в подальшому зайшов разом з нею до ліфтової кабіни та почали підніматися на шостий поверх. Після того, коли ліфт зупинився на шостому поверсі, ОСОБА_6 одразу ж наблизився ззаду до потерпілої та застосував до неї насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, що виразилось у обхваті рукою за шию останньої та після чого штовхнув рукою в область тулуба та від вказаного поштовху потерпіла втратила рівновагу та впала на підлогу.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , скориставшись безпорадним станом потерпілої ОСОБА_10 та тим, що остання не зможе чинити йому опір, вирвав з рук останньої мобільний телефон марки «Redmi Note5» в корпусі чорного кольору, імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , вартістю 3100 гривень 00 копійок, укомплектований сім-картою мобільного оператору «Київстар» № НОМЕР_3 , що матеріальної цінності не становить. Після чого, ОСОБА_6 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Щодо висновку суду першої інстанції про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого злочину, апеляційний суд звертає увагу на таке.

За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30 серпня 1990 року, п.32, Series А, № 182, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування,

досягненню цілей якого і є тримання під вартою

Слідчий суддя, а також апеляційний суд, незалежні у своїй діяльності, суб`єктивно оцінюють наявність достатніх умов та обґрунтованих належних доказів, що особа ймовірно могла вчинити інкримінований їй злочин.

Враховуючи вимоги п.1 ч. 1 ст. 194 КПК України, які узгоджуються з наведеними рішеннями ЄСПЛ, слідчий суддя, не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_9 , належність та допустимість наданих стороною обвинувачення доказів, виходячи лише з фактичних даних, що містяться в матеріалах, доданих до клопотання, дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри, тобто про його причетність до вчинення злочинів за викладених у клопотанні обставин.

Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Так, зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_6 корисливого злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим (позбавлення волі строком від 4-х до 6-ти років), а також характеристикою особи обвинуваченого, який є раніше засудженим, відносно якого Суворовським районним судом міста Одеси розглядаються обвинувальні акти за ч. 3 ст. 189, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, не одружений та офіційно не працевлаштований, є об`єктивні підстави вважати, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду, незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Отже, на думку апеляційного суду, зазначені ризики виправдовують тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 та дають апеляційному суду можливість дійти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який у цьому випадку, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.
Доводи ОСОБА_6 щодо неврахування судом першої інстанції того, що ОСОБА_6 самостійно двічі приходив до суду для розгляду клопотання слідчого, співпрацює зі слідством та спроб переховування, та ухилення від суду не здійснював, апеляційний суд відхиляє оскільки, на переконання апеляційного суду, такі обставини не є достатньо переконливими, щоб нівелювати вище зазначені ризики.
В апеляційній скарзі захисник наполягала, що слідчий суддя не врахував міцність соціальних зв`язків підозрюваного, а саме постійне місце проживання. Однак даний фактор, не спростовує висновків слідчого судді про неможливість запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
На думку апеляційного суду, наявність постійного місця проживання не є настільки міцними та впливовими на поведінку обвинуваченого щоб гарантовано забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.

Жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_6 у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу на вказаній стадії кримінального процесу слідчому судді надано не було.
Що стосується доводів захисника відносно невмотивованості розміру застави, апеляційний суд звертає увагу на характер і обставини інкримінованого підозрюваному ОСОБА_6 корисливого злочину, вагомість наявних доказів про вчинення кримінальних правопорушень, відсутність міцних соціальних зв`язків та постійного місця роботи, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим (позбавлення волі строком від 4-х до 6-ти років), а на наявність встановлених в судовому засіданні ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, тому не вбачає підстав для зменшення розміру застави.
Апеляційні твердження захисника щодо неналежність та недопустимість протоколу пред`явлення для впізнання від 14.05.2021 року як доказу є безпідставними. Апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.
Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 3 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.
Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що за наявності ризиків, на які посилається сторона обвинувачення, неможливим є застосування жодного із більш м`яких запобіжних заходів забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, тому застосування тримання під вартою, на даному етапі є виправданим.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Аналізуючи вищевикладені обставин в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.
Керуючись статями 176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , - залишити без задоволення

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси, від 20 травня 2021 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000032, внесеного до ЄРДР 21.01.2021 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4