Провадження № 11-сс/4823/240/21 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2021 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянула у порядку письмового апеляційного провадження скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 червня 2021 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність керівника Прилуцької окружної прокуратури щодо невнесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України стосовно судді Чернігівського апеляційного суду ОСОБА_6 , -

в с т а н о в и л а :

До Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_5 звернувся зі скаргою на бездіяльність керівника Прилуцької окружної прокуратури щодо невнесення відомостей за заявою ОСОБА_5 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) про вчинення кримінального правопорушення суддею Чернігівського апеляційного суду ОСОБА_6 .

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 червня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 .

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що системний аналіз положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення. До того ж законодавцем розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до положень ч. 1 ст. 214 КПК України та прийняття і реєстрації відповідних заяв, про що йдеться у ч. 4 ст. 214 КПК України.

Крім того, слідчим суддею встановлено, що факти щодо можливих кримінальних правопорушень, які містяться у діях судді, були передані для дослідження та прийняття рішення по суті до компетентного органу Державного бюро розслідувань. За таких підстав, суд дійшов висновку про наявність у заявника права оскаржити до слідчого судді дії чи бездіяльність Державного бюро розслідувань в разі невнесення відомостей до ЄРДР на підставі його заяви.

Ухвала слідчого судді оскаржена ОСОБА_5 в апеляційному порядку. Автор апеляційної скарги вимагає поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 10.06.2021 року та скасувати її, як безпідставну, а також негайно зобов`язати прокурора внести до ЄРДР заяву скаржника про злочин з зазначенням конкретного змісту.

Апелянт акцентує увагу на тому, що положення ч.1 ст. 214 КПК України є імперативними, а тому прокурор зобов`язаний не пізніше 24 годин внести відомості до ЄРДР про злочин та розпочати розслідування. Автор скарги зазначає, що на жодні доводи поданих ним скарг не були надані вичерпні відповіді, а, вимога про внесення заяви до ЄРДР про притягнення суддів до кримінальної відповідальності за ухвалене судове рішення, яке скаржник вважає злочинним прямо передбачена положеннями ч.1 ст. 214 КПК України.

Розгляд даної скарги було призначено у відкритому судовому засіданні, проте в зазначений день та час скаржник до суду апеляційної інстанції не з`явився, хоча був повідомлений у встановленому законом порядку, клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у дистанційному режимі відеоконференції до суду не надходили.

Керівник Прилуцької окружної прокуратури до судового розгляду апеляційного провадження направив заяву на електронну пошту суду з проханням здійснювати розгляд справи без участі представника прокуратури у відповідності до вимог ст. 405 КПК України та відмовити ОСОБА_5 у задоволенні його апеляційної скарги.

Враховуючи, подане прокурором клопотання про розгляд справи у його відсутність, а також нез`явлення скаржника на розгляд справи, апеляційний суд, з урахуванням положень ч. 1 ст. 406 КПК України, ухвалює рішення за результатами письмового провадження. Вивчивши матеріали судового провадженні, а також матеріали надані апелянтом та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення слідчого судді було постановлено без участі особи та отримане скаржником лише 19.06.2021 року, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження, як такий що пропущений з поважних причин та розглянути апеляційну скаргу по суті.

Як видно зі змісту мотивувальної частини ухвали слідчого судді, вона в повній мірі відповідає вимогам зазначених норм закону, та слідчий суддя належним чином мотивував своє рішення, а апеляційний суд вважає за необхідне довести до відома скаржника наступне.

Частиною 4 статті 216 КПК України визначено, що слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів, вчинених, зокрема, суддями, крім випадків, коли досудове розслідування цих злочинів віднесено до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про державне бюро розслідувань» державне бюро розслідувань вирішує завдання із запобігання, виявлення, припинення, розкриття і розслідування: злочинів, вчинених службовими особами, які займають особливо відповідальне становище відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про державну службу", особами, посади яких віднесено до першої - третьої категорій посад державної служби, суддями та працівниками правоохоронних органів, крім випадків, коли ці злочини віднесено до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України.

Таким чином, досудове розслідування злочинів, вчинених, зокрема, суддями, за приписами чинного законодавства України здійснюється ДБР, крім випадків, коли ці злочини віднесено до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своєму рішенні від 22.04.2020 року у справі №51 - 1901 впс 20.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).

Враховуючи, що в своїй заяві ОСОБА_5 порушує питання щодо внесення відомостей до ЄРДР відносно судді Чернігівського апеляційного суду, тому зазначена заява, відповідно до листа за підписом керівника Прилуцької окружної прокуратури і була скерована до Державного бюро розслідувань.

Отже, доводи ОСОБА_5 з приводу того, що слідчий суддя на думку останнього, прийняв незаконне рішення, є не обґрунтованим, а доводи його апеляційної скарги є безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та такою що не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407-409, 411-419, 422 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 червня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 бездіяльність на керівника Прилуцької окружної прокуратури щодо невнесення відомостей за заявою ОСОБА_5 до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України, стосовно судді Чернігівського апеляційного суду ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3