Дата документу 11.02.2021 Справа № 333/2555/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/391/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/2555/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 21 жовтня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 10.04.2019 року приблизно о 17 годині 15 хвилин, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в інше приміщення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переліз через паркан та проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де відкрив гачок дверей та проник до приміщення сараю, звідки з метою особистого збагачення, таємно викрав циркулярну пилку вартістю 2000 грн., яка належить потерпілій ОСОБА_9 . Проте був помічений потерпілою ОСОБА_9 і свідком ОСОБА_10 через вікно свого будинку та зупинений ОСОБА_10 , тим самим не довівши свого злочинного умислу до кінця, з причин, що не залежали від його волі.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаний з проникненням у інше приміщення, під час якого особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, вчинений повторно. Йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 21 березня 2018 року остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вирішено питання про запобіжний захід, початок строку відбування покарання та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив пом`якшити призначене йому покарання, оскільки за замах на таємне викрадення чужого майна йому призначено занадто суворе покарання.

В апеляційній скарзі захисник просила вирок змінити та призначити обвинуваченому покарання у виді 3 років позбавлення волі. Свої вимоги мотивувала тим, що суд при призначенні покарання не врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував матеріальну шкоду, що є обставинами, які пом`якшують його покарання. Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченого, відсутні. Крім того, обвинувачений має постійне місце проживання, потерпіла не має до нього будь-яких претензій, а тому призначене обвинуваченому покарання є явно несправедливим внаслідок суворості.

Заслухавши доповідь судді, захисника, яка підтримала апеляційні скарги та просила їх задовольнити; прокурора, яка заперечила проти апеляційних скарг та просила вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання колегія суддів виходила з наступного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

На переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Так, мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії тяжких злочинів. Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання, судом встановлено не було.

Також суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який ніде не працює, раніше 7 разів притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вчинення умисних корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі. Тяжкий умисний злочин у даній справі обвинуваченим вчинено в період іспитового строку, встановленого попереднім вироком суду.

Зазначені обставини безумовно свідчать про схильність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення кримінальних правопорушень та про його очевидне небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Отже, врахувавши усі обставини, які за законом мають правове значення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у розмірі 4 років позбавлення волі.

Крім того, з огляду на вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення в період іспитового строку, встановленого вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 21.03.2018 року, судом обґрунтовано призначено обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що призначене судом покарання відповідає вимогам закону, за своїм розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та з огляду на вимоги ст.50 КК відповідає основній його меті як заходу примусу.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про щире каяття обвинуваченого ОСОБА_8 та його активне сприяння розкриттю злочину не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Адже щире каяття є відвертою негативною оцінкою винним своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які йому ставляться в провину. Щире каяття характеризує поведінку винної особи після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта. При цьому особа визнає антигромадський характер вчинку й готова нести відповідальність. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. Тобто щире каяття це передусім морально-психологічне явище, яке виявляється у самозасудженні особою вчиненого нею злочину, його наслідків, прагненні усунути заподіяну шкоду та рішенні особи більше не вчиняти злочинів. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину.

Проте даних про таку оцінку своїх дії обвинуваченим, який до того ж частково визнав свою вину у вчиненні злочину, матеріали кримінального провадження не містять.

Крім того, активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам досудового розслідування будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Проте матеріали кримінального провадження не містять даних про повідомлення обвинуваченим ОСОБА_8 органам досудового розслідування таких обставин злочину, які б ще не були встановлені ними на підставі показів потерпілої, свідків та інших доказів.

Відтак поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 під час досудового розслідування та під час судового розгляду не свідчить про його активне сприяння розкриттю злочину та щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд.

Отже за відсутності будь-яких пом`якшуючих покарання обставин та з огляду на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає жодних підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання.

Інші обставини, на які посилалася в своїй апеляційній скарзі захисник, не виправдовують злочинної поведінки обвинуваченого та істотно не впливають на вирішення питання про пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання.

Таким чином, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не виявлено, то апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 21 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4