Справа № 345/2821/19
Провадження № 11-кп/4808/240/21
Категорія ст. 537 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду
в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2021 року про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного покарання,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та прийняти рішення про відмову в задоволенні подання Калуського міськрайонного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області про скасування йому звільнення від відбування покарання за вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 червня 2020 року та направлення для відбування призначеного покарання.
Вважає ухвалу суду незаконною у зв`язку з неповнотою судового розгляду та порушення норм процесуального права. Вказує, що під час судового розгляду судом не було забезпечено йому права на захист. Судом було неповно з`ясовано причини порушення ним іспитового строку. Через відсутність захисника він не знав, яким чином він би міг пояснити поважність причин такої його поведінки. Зазначає, що був змушений під час дії іспитового строку виїжджати за кордон з метою заробітку через збіг тяжких життєвих обставин. Від шлюбу з ОСОБА_9 у нього двоє дітей: донька ОСОБА_10 , 2007 року народження, та донька ОСОБА_11 , 2012 року народження. На підставі рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 липня 2017 року з нього стягуються аліменти на утримання доньок в розмірі 1/3 частки усіх доходів, а згідно з рішенням цього суду від 23 березня 2021 року змінено спосіб стягнення аліментів та визначено стягнення їх у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно на кожну дитину. Він є інвалідом ІІІ групи по трудовому каліцтву, змушений час від часу лікуватися, що потребує коштів. Також постійно хворіє з діагнозом - виразкова хвороба шлунку. З 02 червня 2020 року є пенсіонером та отримує пенсію в розмірі 1050 гривень. При такій пенсії повинен сплачувати відповідні суми аліментів. Він повідомив орган пробації про необхідність поїздки за кордон на роботу, однак йому повідомили, що дозвіл можуть надати лише, якщо поїздка пов`язана з необхідністю лікування. В певні дні не прибував на періодичну реєстрацію, бо перебував за кордоном. В ті періоди Україна перебувала в «червоній зоні» епідеміологічної обстановки, знайти роботу в м. Калуші та області не міг. Знайомі знали про його тяжкий фінансовий стан та знайшли роботу за кордоном. Мати його дітей теж не мала змоги працювати, а тому його діти були позбавлені засобів для існування. Був перед вибором - їхати на роботу закордон, бо з`явилося місце, чи прирікати своїх дітей та себе на голодування через нестачу пенсії на місяць на всі потреби. Він усвідомлював, що порушує умови іспитового строку, але у нього не було іншого вибору. Страх перед можливим покаранням був менший, аніж усвідомлення того, що діти не будуть мати, що їсти, і він не зможе дати їм навіть того мінімального розміру аліментів. Звертає увагу, що коли приїжджав з-за кодону, то продовжував відмічатися в «Центр пробації» і 04 червня 2021 року термін іспитового строку мав закінчитися. Наголошує, що причиною порушення ним умов іспитового строку є збіг тяжких життєвих обставин: його хвороба, необхідність утримання двох дітей, потреба в коштах на інші побутові речі. Також посилається на те, що у випадку залишення без змін оскарженої ухвали він на один рік залишить дітей без засобів для існування, покарання своєю метою має виправлення особи, а вказані ним обставини не свідчать про те, що він ігнорує закон, зневажливо ставиться до призначеного покарання.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2021 року задоволено подання Калуського міськрайонного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, скасовано ОСОБА_12 звільнення від відбування покарання за вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 червня 2020 року та направлено його для відбування покарання за вказаним вироком у виді 1 (одного) року обмеження волі. Строк відбуття покарання ОСОБА_6 визначено обчислювати з дня його прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Суд першої інстанції мотивував таку позицію тим, що 16 вересня 2020 року, 07 жовтня 2020 року, 21 жовтня 2020 року, 04 листопада 2020 року, 18 листопада 2020 року, 02 грудня 2020 року, 16 грудня 2020 року ОСОБА_6 на планову реєстрацію в орган пробації не з`явився без поважних на те причин, у зв`язку із чим його було оголошено в державний розшук. 21 грудня 2020 року з ОСОБА_6 було проведено профілактичну бесіду та повторно роз`яснено його обов`язки, а також винесено письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання. Однак ОСОБА_6 належних висновків для себе не зробив і повторно 03 лютого 2021 року, 17 лютого 2021 року, 03 березня 2021 року та 17 березня 2021 року до уповноваженого органу з питань пробації на періодичну реєстрацію не прибув. Таким чином, ОСОБА_6 протягом іспитового строку 11 разів не з`явився для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації без поважних на те причин, що вважається систематичним, та свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. Як вбачається з відповіді Адміністрації Держприкордонслужби України, ОСОБА_6 неодноразово в 2020 році виїжджав за межі України. Проте, погодження уповноваженого органу з питань пробації на виїзд за межі України він не отримував. В судовому засідання засуджений не подав жодного доказу на підтвердження поважності причин перетину кордону під час відбування іспитового строку. Не подавав таких документів засуджений і в орган пробації. Такими діями ОСОБА_6 порушив умови, на яких судом його звільнено від відбування призначеного покарання. Суд вважав, що своєю поведінкою ОСОБА_6 показав, що на шлях виправлення не став та ставати не бажає, не проявив готовності до самокерованої, соціально-правомірної поведінки. Зазначене свідчить про неможливість виправлення засудженого без відбування призначеного вироком суду покарання.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу,

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, особової справи ОСОБА_6 з органу пробації, обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

За змістом ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржена ухвала суду першої інстанції відповідає цим вимогам закону.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

За приписами ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

22 березня 2021 року начальник Калуського МРС філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області звернувся з поданням, де просить вирішити питання про скасування звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування призначеного покарання(а.п. 178).

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції, встановивши наявність достатніх для цього підстав, правильно задовольнив таке подання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Тобто, для направлення засудженого для відбування призначеного вироком покарання під час іспитового строку згідно з ч. 2 ст. 78 КК України достатньо невиконання ним хоча б однієї із двох умов: невиконання покладених на нього обов`язків або систематичного вчинення правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання в пункті 10 зазначив, що згідно з ч. 2 ст. 78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Так, вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 червня 2020 року (а.п. 150-158) ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк один рік та підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік. Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

28 липня 2020 засудженому ОСОБА_6 роз`яснені покладені на нього вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 червня 2020 року обов`язки, права згідно зі ст. 15 Закону України «Про пробацію», обов`язки відповідно до ст. 164 КВК України. Крім того засуджений ознайомлений зі змістом ст. 166 КВК України про те, що у разі невиконання ним обов`язків, встановлених КВК України, Законом України «Про пробацію», а також покладених на нього судом, або систематичне вчинення правопорушень, що призводять до адміністративних стягнень і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації внесе до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання (а.о.с. 22).

Згідно з постановою від 28 липня 2020 року (а.о.с. 25) ОСОБА_6 встановлено дні явки на реєстрацію - перша та третя середа кожного місяця, з чим він ознайомлений.

Проте, 16 вересня 2020 року, 07 жовтня 2020 року, 21 жовтня 2020 року, 04 листопада 2020 року, 18 листопада 2020 року, 02 грудня 2020 року та 16 грудня 2020 року засуджений ОСОБА_6 не з`явився для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (а.о.с. 26).

13 жовтня 2020 року органом пробації розпочато першочергові заходи для виявлення засудженого ОСОБА_6 (а.о.с. 44-57), а 30 листопада 2020 року було направлено подання у Калуський ВП ГУНП в Івано-Франківській області для проведення розшукових заходів стосовно ОСОБА_6 (а.о.с. 58-61).

Також, відповідно до інформації з витягів щодо перетинання державного кордону України, наданою Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, (а.о.с. 56, 71) ОСОБА_6 виїхав 10 вересня 2020 року та в`їхав 13 грудня 2020 року.

В поясненнях від 21 грудня 2020 року органу пробації (а.ос. 62) засуджений ОСОБА_6 зазначив, що не з`явився на періодичну реєстрацію у зв`язку з тим, що перебував за кордоном на роботі, оскільки він не мав тут постійної роботи, а у нього на вихованні двоє неповнолітніх дітей, яким аліменти сплачує офіційно.

Як вбачається з контрольних штампів про перетин кодону в паспорті ОСОБА_6 (а.о.с. 64-65), останній виїхав за межі України 10 вересня 2020 року та повернувся в Україну 13 грудня 2020 року.

Згідно з матеріалами особової справи орган пробації не погоджував ОСОБА_6 виїзд за межі України.

Таким чином, ОСОБА_6 порушив покладені на нього судом та законом обов`язки.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 166 КВК України у разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

21 грудня 2020 року органом пробації ОСОБА_6 попереджено про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання (а.о.с. 63). ОСОБА_6 підтвердив в відповідних документах своїм власноручним підписом те, що попередження йому оголошено.

Проте, 03 лютого 2021 року, 17 лютого 2021 року, 03 березня 2021 року та 17 березня 2021 року засуджений ОСОБА_6 знову порушував обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (а.о.с. 26).

На виклики до органу пробації (а.о.с. 70, 72) для дачі пояснень щодо неявки на періодичну реєстрацію ОСОБА_6 не з`явився, про причини не повідомив.

За змістом довідок від 01 березня 2021 року та 09 березня 2021 (а.о.с. 73, 75) під час здійснення перевірки за місцем проживання засудженого ОСОБА_6 вдома нікого не було, залишено повідомлення, сусіди 09 березня 2021 року зазначили, що засудженого бачили давніше та можливо він перебуває за кордоном.

Таким чином, наведені відомості свідчать про те, що ОСОБА_6 не виконує покладені на нього судом, КВК України та Законом України «Про пробацію» обов`язки - не з`являється періодично для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не повідомляє уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, виїжджає за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_6 , який звільнений від відбування покарання з випробуванням згідно з ст. 75 КК України, не довів поважності причин невиконання покладених на нього обов`язків протягом тривалого часу.

Наведені ОСОБА_6 обставини суд апеляційної інстанції не вважає такими, що об`єктивно унеможливлювали виконання ним покладених обов`язків та не залежали від його волі, більш того, вони вказують на те, що останній не враховував необхідність їх виконання при організації проведення свого часу.

Твердження ОСОБА_6 про стан здоров`я, перебування на його утриманні неповнолітніх дітей,тяжкий фінансовий стан та труднощі через запровадження на території України карантину не спростовують фактів порушення ним покладених на нього обов`язків, а також не вказують на поважність причин їх невиконання.
Стороною захисту не доведено, що вчинити іншим чином, як шляхом порушення покладених судом та законом обов`язків, ОСОБА_6 не міг, та що усунути або покращити існуючі життєві обставини можна було виключно у такий спосіб.

Суд першої інстанції при ухваленні вироку відносно ОСОБА_6 враховував стан здоров`я засудженого, наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей, що у свою чергу, з огляду на принцип гуманізму стало підставою для призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням. На час прийняття цього рішення на території України були запровадженні карантинні заходи.

28 липня 2020 року ОСОБА_6 працівнику органу пробації пояснив (а.о.с. 24), що, крім цього, він проживає у власній квартирі, місяць тому звільнився з ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ», найближчим часом планує стати на облік у центр зайнятості, від направлення відмовляється, з батьками, братом та його сім`єю підтримує дружні стосунки, має вищу освіту, коштів на проживання йому вистачає.

Апелянтом не надано будь-яких доказів того, що у зв`язку з скрутним матеріальним становищем він вживав заходів для пошуку роботи в Україні, звертався в центр зайнятості, до інших осіб, повідомляв про настання такої обставини орган пробації, розглядав різні варіанти заробітку.

Будучи письмо попередженим про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання, ОСОБА_6 продовжив невиконувати покладені на нього обов`язки.

Під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які б фактично позбавляли можливості засудженим виконувати покладені на нього обов`язки, та документально підтверджених.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи ОСОБА_6 , які викладені у апеляційній скарзі, були предметом перевірки суду першої інстанції, який належним чином розглянув їх.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_6 було роз`яснено обов`язки 28 липня 2020 року, а вже з 16 вересня 2020 року, через незначний проміжок часу, засуджений багаторазово порушував умови звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Засудженому ОСОБА_6 було надано можливість довести своє виправлення без відбування призначеного йому покарання, однак встановлені факти свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, про те, що він належних висновків для себе не зробив.

Голослівними є доводи ОСОБА_6 про порушення його права на захист, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що під час судового розгляду подання судом першої інстанції останньому роз`яснено його права, в тому числі мати захисника, жодних клопотань він не заявляв, не вживав інших заходів, які б вказували на те, що він бажає реалізувати таке право. Особа повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Щодо доводів апелянта про те, що покарання своєю метою має виправлення особи, суд апеляційної інстанції зауважує, кара є також засобом для досягнення виправлення засуджених.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано скасував засудженому ОСОБА_6 звільнення від відбування покарання з випробуванням та направив останнього для відбування призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, ст. 78 КК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2021 року про задоволення подання Калуського міськрайонного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області про скасування звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування призначеного покараннязалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4