Справа № 522/2596/21
Провадження по справі № 1-кс/522/1585/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого процесуальним керівником у кримінальному провадженні - прокурором Одеської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003013 від 30.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого процесуальним керівником у кримінальному провадженні - прокурором Одеської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на нерухоме майно в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003013 від 30.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що слідчим відділом Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003013 від 30.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Так, невстановлені особи, діючи за попередньою змовою, маючи злочинний намір, спрямований на шахрайське заволодіння грошових коштів, яка належать ОСОБА_5 , використали завідомо підроблені документи, шляхом надання їх для огляду останньому, які містять завідомо неправдиві відомості щодо права власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пред`явленого невстановленими особами свідоцтва про право власності на житло від 11.03.2011 № НОМЕР_1 , яке зареєстровано і записано у реєстрову книгу № 3-27955 від імені Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради за підписом першого заступника начальника ОСОБА_6 , квартира, загальною площею 71,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 на прав приватної власності належить ОСОБА_7 .

Крім того, невстановлені особи надали ОСОБА_5 розпорядження органу приватизації від 11.03.2011 року № 220454 які містять відомості про те, що вищевказаний об`єкт нерухомого майна дійсно на праві приватної власності належить ОСОБА_7 .

В ході досудового розслідування об`єкт нерухомого майна- квартиру АДРЕСА_2 слідчим визнано в якості речового доказу, про що слідчим винесено мотивовану постанову.

Таким чином, виникла об`єктивна необхідність у накладені арешту на вищезазначене нерухоме майно, яке є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, з метою недопущення передачі зазначеного вище приміщення іншим особам (відчуження).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

З викладених обставин вбачається, що право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , міськагенством не оформлялось та не видавалась, на даний час квартира не приватизована. Крім того, розпорядження органу приватизації № 220454 від 11.03.2011 на ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_2 міськагенством не видавалось.
Враховуючи, що є достатні підстави вважати, що вищезазначене майно, у разі не накладення арешту може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, втрачене, знащене, використане, передане або відчужене стороннім особами, що може перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, необхідно накласти арешт на зазначене в клопотанні майно.

У судове засідання з`явився прокурор ОСОБА_4 не з`явився, подавши заяву, згідно якої просив розглядати клопотання без його участі та підтримав доводи викладені у клопотанні.
Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання прокурора про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Розголошення відомостей про обставини накладення арешту на майно може призвести до розголошення відомостей досудового розслідування, а тому вважаю можливим розгляд клопотання без виклику представника підприємств вказаних в клопотання та банку.

Вважаю можливим розгляд клопотання провести без виклику власника майна, оскільки слідчим в клопотанні було обґрунтовано доведено, що у разі обізнаності власника майна про ініціювання слідчим застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, існує реальна загроза приховування або знищення відомостей про вчинення злочину та до незаконного відчуження вказаного в клопотанні нерухомого майна третім особам, що ускладнить його повернення закониим власникам.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду.
Відповідно до ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Частина 3 ст. 132 КПК України зазначає, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову. стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження. Слідчий, чи прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладене арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації майна.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вивченням клопотання слідчого встановлено, що в провадженні Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 0003013 від 30.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Вказане кримінальне провадження було розпочато на підставі заяви ОСОБА_5 , щодо шахрайських дій невстановлених осіб, які діючи за попередньою змовою, шахрайським шляхом, під приводом купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна (квартири) заволоділи належними йому грошовими коштами.

Вказані нежитлові приміщення можуть містити відомості про обставини вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, чи бути знаряддям вчинення злочину, а тому має значення речових доказів у кримінальному провадженні.

Відповідно до пред`явленого невстановленими особами свідоцтва про право власності на житло від 11.03.2011 № НОМЕР_1 , яке зареєстровано і записано у реєстрову книгу № 3-27955 від імені Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради за підписом першого заступника начальника ОСОБА_6 , квартира, загальною площею 71,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 на прав приватної власності належить ОСОБА_7 .

Крім того, невстановлені особи надали ОСОБА_5 розпорядження органу приватизації від 11.03.2011 року № 220454 які містять відомості про те, що вищевказаний об`єкт нерухомого майна дійсно на праві приватної власності належить ОСОБА_7 .

Відповідно до наданих до клопотання кпій документів, встановлено, що право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , міськагенством не оформлялось та не видавалась, на даний час квартира не приватизована. Крім того, розпорядження органу приватизації № 220454 від 11.03.2011 на ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_2 міськагенством не видавалось.
Крім того, зважаючи на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя виходить з того, що критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107).

При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Так, враховуючи наведене, слідчий суддя вважає за необхідне накласти арешт саме шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, а також заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1
Метою накладення арешту є збереження вказаного майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні.

Вважаю можливим розгляд клопотання провести без виклику власника майна, оскільки слідчим в клопотанні було обґрунтовано доведено, що у разі обізнаності власника майна про ініціювання слідчим застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, існує реальна загроза приховування або знищення відомостей про вчинення злочину та до незаконного відчуження вказаного в клопотанні нерухомого майна третім особам, що ускладнить його повернення закониим власникам.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку про можливість задоволення клопотання та накладення арешту на зазначене в клопотанні слідчого майно.

Керуючись ст. ст. 167-173 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 , загальною площею 71,8 кв.м., шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, а також заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії пооб`єкту нерухомого майна чи перереєстрацію його у будь-який спосіб.

Виконання ухвали покласти на прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_4 , або інших прокурорів з групи у вказаному кримінальному провадженні, слідчих групи слідчих у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
65029, м. Одеса, вул. Балківська, 33,
С-07, 16.02.2021 р.

Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради
м. Одеса, вул. Черняховського, 6

Приморський районний суд м. Одеса направляє на Вашу адресу, копію ухвали для виконання.

Додаток:

- копія ухвали від 16.02.2021 р.;

Суддя Приморського
районного суду міста Одеси ОСОБА_1

16.02.2021