Справа № 592/8226/16-к
Провадження № 1-кп/592/22/21

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі колегії суддів:

головуючого: судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

потерпілого: ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 : адвоката ОСОБА_8 ,

захисниці обвинуваченого ОСОБА_9 : адвоката ОСОБА_10 ,

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми матеріали кримінального провадження № 0000166, відомості за якими 12.07.2014 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно обвинувальному акту в кінці листопада 2006 року ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , направленою на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, а саме: коштами ОСОБА_6 , під час знайомства з ОСОБА_6 , використовуючи бажання останнього отримати для себе і свого брата ОСОБА_11 у власність земельні ділянки для будівництва житла, а також правову необізнаність ОСОБА_6 з приводу умов виділення міською радою у власність земельних ділянок, переслідуючи корисливі мотиви та умисел незаконно збагатитись, повідомив ОСОБА_6 завідомо неправдиву інформацію про наявну можливість швидкого отримання, з документальним оформленням, у власність земельних ділянок через рішення сесії Сумської міської ради у разі перебування в списках групи осіб з числа родичів депутатів міської ради та інших впливових осіб, яким нібито вже виділено територію під земельні ділянки для будівництва житла в районі АДРЕСА_1 і питання про розподілення між ними вже начебто попередньо вирішено депутатами міської ради. За надання надуманої послуги, що полягала начебто в зарахуванні ОСОБА_6 та його брата ОСОБА_12 до вигаданого списку впливових осіб, які невдовзі отримають земельні ділянки, а також на витрати, пов`язані зі збиранням пакету необхідних документів та документальним оформленням земельної ділянки у власність, необхідно було передати ОСОБА_7 по 3000 доларів США за ділянку площею 0,1 га. ОСОБА_6 , будучи введеним ОСОБА_7 в оману стосовно існування групи осіб з числа родичів народних депутатів та інших впливових осіб, яким нібито вже виділено територію під земельні ділянки для будівництва житла в районі АДРЕСА_1 і питання про розподілення між ними вже начебто попередньо вирішено депутатами міської ради, а також щодо реальних можливостей ОСОБА_7 і ОСОБА_9 вирішувати питання щодо виділення земельних ділянок у власність через рішення сесії Сумської міської ради, та не будучи обізнаним про їх злочинні наміри, погодився сплатити ОСОБА_7 за надання зазначених вигаданих послуг в сумі 6000 доларів США за отримання двох ділянок в районі вул. Гамалія м. Суми. На початку грудня 2006 року, у невстановлений слідством день та час, перебуваючи в приміщенні кафе Золота рибка , що знаходиться на вул. Воскресенській м. Суми, ОСОБА_6 передав ОСОБА_7 6000 доларів США, що згідно курсу Національного Банку України на час вчинення злочину становить 30300 грн. та в 100 разів перевищує неоподатковуваний мінімум прибутку громадян і є значною шкодою. Вказаними коштами на власний розсуд розпорядилися ОСОБА_7 з ОСОБА_9 , які на протязі тривалого часу, діючи за попередньою злочинною змовою, продовжували вводити в оману потерпілого щодо уявного виконання взятих зобов`язань з приводу вирішення питання про виділення земельних ділянок у власність під будівництво житла ОСОБА_6 та його брату ОСОБА_12 через прийняття відповідного рішення на сесії Сумської міської ради, а також документального оформлення зазначених земельних ділянок (т. 1 а. п. 1) .

Крім того, восени 2007 року, у невстановлений органом досудового розслідування день та час, ОСОБА_7 , діючи повторно та за попередньою змовою з ОСОБА_9 , направленою на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, а саме: коштами ОСОБА_13 , повідомив ОСОБА_13 недостовірну інформацію, що начебто Сумською міською радою прийнято рішення про виділення території в районі АДРЕСА_2 для передачі земельних ділянок у власність громадянам під будівництво житла і на даний час вже розроблюються проекти з зазначеного питання, а також про наявну можливість у ОСОБА_7 вирішити питання про виділення ОСОБА_13 у власність під будівництво житла земельної ділянки в зазначеному районі через прийняття відповідного рішення на сесії Сумської міської ради, та про можливість у ОСОБА_9 надати ОСОБА_13 допомогу у оформленні земельної ділянки за грошову винагороду в сумі 2000 доларів США, за одну земельну ділянку. ОСОБА_13 , будучи введений в оману стосовно недостовірної інформації з приводу прийняття Сумською міською радою рішення про виділення території в районі АДРЕСА_2 для передачі земельних ділянок у власність громадянам під будівництво житла, а також про дійсні наміри та наявні можливості у ОСОБА_7 і ОСОБА_9 надати йому запропоновану допомогу у вирішенні питання про виділення Сумською міською радою земельної ділянки у власність під будівництво житла та в її документальному оформленні, погодився на пропозицію ОСОБА_7 . У кінці жовтня 2007 року, у невстановлений органом досудового розслідування день та час, знаходячись на автобусній зупинці вул. СКД по вул. Харківській м. Суми, будучи введеним в оману стосовно справжніх намірів ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , ОСОБА_13 передав гроші в сумі 2000 доларів США, що згідно курсу Національного Банку України на час вчинення злочину складає 10100 грн. , ОСОБА_9 під особисті запевняння та гарантії ОСОБА_7 у виконанні взятих зобов`язань щодо вирішення питання про виділення Сумською міською радою у власність земельної ділянки під будівництво житла ОСОБА_13 та щодо її документального оформлення. Не зупиняючись на вчиненому продовжуючи реалізовувати свої злочинні наміри, діючи з єдиним умислом направленим на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_13 , шляхом обману та зловживання довірою, у кінці вересня 2008 року, у невстановлений органом досудового розслідування день та час, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , повідомив ОСОБА_13 про необхідність передачі додатково 3000 доларів США та 2500 грн. за вирішення питання про виділення Сумською міською радою земельної ділянки у власність під будівництво житла ОСОБА_13 та її документального оформлення, у зв`язку зі зміною обставин. На скарги ОСОБА_13 щодо невиконання взятих обов`язків, ОСОБА_7 підтвердив вимоги ОСОБА_9 та пригрозив, що у разі відмови ОСОБА_13 передати додаткову суму грошей, вже передані гроші не будуть повернуті та питання з приводу виділення земельної ділянки у власність ОСОБА_13 не вирішиться, чим змусив ОСОБА_13 погодитися зі зміною вартості удаваних послуг. В середині жовтня 2008 року, у невстановлений органом досудового розслідування день та час, на вул. Огарьова м. Суми, під час зустрічі, ОСОБА_9 передав ОСОБА_13 підроблене рішення сесії Сумської міської ради від 30.07.2008 року про дозвіл на розробку проекту землеустрою, а ОСОБА_13 , за узгодженням з ОСОБА_7 , передав ОСОБА_9 гроші в сумі 3000 доларів США, що згідно курсу Національного Банку України на час вчинення злочину складає 14760 грн. . У кінці жовтня 2008 року, у невстановлений органом досудового розслідування день та час, на вул. Огарьова м. Суми, за проханням ОСОБА_13 його дружина ОСОБА_14 передала 2500 грн. ОСОБА_9 . Таким чином, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , направленою на заволодіння чужим майном шляхом вчинення шахрайських дій, заволоділи коштами ОСОБА_13 в сумі 5000 доларів США, що згідно курсу Національного Банку України на час вчинення злочину складає 24860 грн. та 2500 грн. , а всього коштами на суму 27360 грн. , що більше ніж у 100 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян і є значною шкодою. Вказаними коштами ОСОБА_7 з ОСОБА_9 розпорядилися на власний розсуд. Своїми умисними діями, що виразилися у незаконному заволодінні коштами ОСОБА_6 в сумі 30300 грн. та ОСОБА_13 в сумі 27360 грн. , вчиненими повторно та за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення (злочини) , передбачені ч. 2 ст. 190 КК України, а саме: шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, кваліфікуючими ознаками якого є повторність, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому. Своїми умисними діями, що виразилися у незаконному заволодінні коштами ОСОБА_6 в сумі 30300 грн. та ОСОБА_13 в сумі 27360 грн. , вчиненими повторно та за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 вчинив кримінальні правопорушення (злочини) , передбачені ч. 2 ст. 190 КК України, а саме: шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, кваліфікуючими ознаками якого є повторність, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому (т. 1 а. п. 2) .

22.02.2021 року захисниця обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання по справі № 592/8226/16-к про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення за ч. 2 ст. 190 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, в якому вона зазначила про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми суду знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000166 від 12.07.2014 року, відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 190 КК України. Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_9 обвинувачується у незаконному заволодінні коштами ОСОБА_6 в сумі 30300 грн. та ОСОБА_13 в сумі 27360 грн. , вчиненими повторно та за попередньою змовою з ОСОБА_7 , тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, а саме: шахрайство, що полягало у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою з кваліфікуючими ознаками повторність, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому. В обвинувальному акті зазначено про те, що на початку грудня 2006 року у невстановлений органом досудового розслідування день та час, перебуваючи в приміщенні кафе Золота рибка , що знаходиться по вул. Воскресенській м. Суми, ОСОБА_6 передав ОСОБА_7 6000 доларів США, що згідно з курсом Національного Банку України на час вчинення злочину становить 30300 грн. та в 100 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і є значною шкодою. Вказаними коштами на власний розсуд розпорядилися ОСОБА_7 з ОСОБА_9 . Крім того, передача коштів ОСОБА_13 відбувалася в період з кінця жовтня 2007 року до кінця жовтня 2008 року: - у кінці жовтня 2007 року у невстановлений органом досудового розслідування день та час на автобусній зупинці вул. СКД по вул. Харківській в м. Суми передав гроші в сумі 200 0доларів США, що згідно з курсом Національного Банку України на час вчинення злочину складає 10100 грн. ; - в середині жовтня 2008 року у невстановлений органом досудового розслідування день та час на вул. Огарьова в м. Суми передав ОСОБА_9 гроші в сумі 3000 доларів США, що згідно з курсом Національного Банку України на час вчинення злочину складає 14760 грн. ; - у кінці жовтня 2008 року у невстановлений органом досудового розслідування день та час на вул. Огарьова в м. Суми за проханням ОСОБА_13 його дружина ОСОБА_14 передала ОСОБА_9 2500 грн. . Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини. Санкція ч. 2 ст. 190 КК України передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк від одного до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність) , за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, відноситься до нетяжких злочинів. На даний час закінчився строк давності для притягнення її підзахисного до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого, ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки пройшло понад 5 років, а фактично понад 10 років з часу вчинення інкримінованих злочинів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Враховуючи те, що з часу вчинення інкримінованого ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, пройшло понад 10 років, керуючись ст. 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, ч. 4 ст. 286 КПК України, ст. 350 КПК України, вона просила кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000166 від 12.07.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, закрити у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності (вхідний № 6684 від 22.02.2021 року) (т. 3 а. п. 190) .

02.03.2021 року захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання про закриття судової справи у зв`язку з закінченням строків притягнення особи до кримінальної відповідальності, в якому він зазначив про те, що , починаючи з 2016 року в суді перебуває дана справа за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2, ч. 4 ст. 190 КК України. Неправильна кваліфікація дій ОСОБА_7 по кримінальному провадженню. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, то передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 1 КПК призначенням кримінального процесуального кодексу України є визначення порядку провадження у кримінальних справах. Згідно ст. 36 КПК прокурор здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудовою розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, фактично прокурор здійснює нагляд і керівництво досудовим розслідуванням за всіма видами злочинів, що віднесенні до компетенції усіх правоохоронних органів. Кримінально-правова кваліфікація вчиненого особою суспільно небезпечного діяння для набуття юридичної сили погребує закріплення у правозастосовчому акті. Саме закріплення результатів кримінально-правової кваліфікації у процесуальних документах відповідним суб`єктом, який веде кримінальний процес, є кримінально-процесуальною кваліфікацією. Наслідком (результатом) останньої є відповідний процесуальний документ. Необхідність у кримінально-правовій кваліфікації діяння та, як наслідок, кримінально-процесуальній кваліфікації виникає на всіх стадіях кримінального процесу. Правильна кримінально-процесуальна кваліфікація є запорукою процесуальної сталості прийнятих рішень та документів, які їх закріплюють. Адже неправильне застосування кримінального закону, зокрема, невірна кваліфікація вчиненого вчиненого злочину є підставою для для скасування чи зміни вироку, інших процесуальних документів. Правильна кваліфікація служить забезпеченню прав та законних інтересів потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, підсудного. Кримінальний процесуальним кодексом України передбачено, що орган дізнання, слідчий, прокурор при наявності до того приводів та підстав зобов`язаний винести постанову про порушення кримінальної справи, в якій окрім приводів та підстав до її порушення, вказати статтю кримінального закону, за ознаками якої порушується кримінальна справа. Таким чином, при порушенні кримінальної справи здійснюється кримінально-процесуальна кваліфікація. Кваліфікувати діяння, вчинене особою, необхідно під час повідомлення про підозру та складання обвинувального акту, де необхідно вказати відомості про особу і статтю кримінального закону, якою передбачено діяння, це є кваліфікацією вчиненого діяння. Підсумковим процесуальним документом органу досудового розслідування є обвинувальний акт. 07.09.2016 року у відношенні ОСОБА_7 було складено обвинувальний акт. Згідно змісту обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується за ч. 2 ст. 190 КК України у вчиненні умисних злочинів відносно заволодіння у 2007році та у 2008 році року майном потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , а також за ч. 4 ст. 190 КК України у вчиненні умисних злочинів відносно заволодіння майном потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . Таким чином, стороною обвинувачення дії ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч. ч. 2, 4 ст. 190 КК України. Проте, обвинувачений ОСОБА_7 і його захисник вважають зміст обвинувачення про вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, і обвинувальний акт щодо епізодів злочинних дій ОСОБА_7 , у відношенні потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , таким, що складений із порушенням вимог KПК України, а саме: - порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України тому, що прокурор, що здійснює нагляд за досудовим розслідуванням справи, дослідивши всі обставини справи та наявні докази у справі, не надав їм належну правову оцінку і не забезпечив прнйняття по справі законних процесуальних рішень, в частині правильної кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст. 190 КК України тому, що в його діях вбачаються очевидні ознаки відсутності складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України; - неправильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 190 КК України випливає з відсутності факту вчинення ним будь-яких дій у відношенні потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 по заволодінню їхнім майном, а про існування потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . ОСОБА_7 випадково стало відомо під час досудового розслідування. В то же час, кваліфікуючою ознакою ч. 4 ст. 190 КК України є вчинення особою декількох посягань на чуже майно, загальна вартість якого становить великий або особливо великий розмір, може бути кваліфіковано як заволодіння ним шляхом шахрайства у великих чи особливо великих розмірах лише в тому випадку, якщо такі діяння були вчинені одним способом і за обставин, які свідчать про умисел вчинити їх у великому чи особливо великому розмірі. У випадках, коли умисел винного щодо розміру мав неконкретизований характер, вчинене слід кваліфікувати залежно від розміру фактично викраденого манна, а умисел ОСОБА_7 в обвинувальному акті, крім загальних понять, взагалі не визначений; - згідно ст. 91 КПК України однією обставиною, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні є обставини, що впливають на ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, а здійснення кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 190 КК є неправильними, тому що сторона обвинувачення, знаючи що дії у відношенні ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , вчинив ОСОБА_18 , незаконно та необґрунтовано інкримінувала також ці дії і ОСОБА_7 як єдиний злочин, що вчинений з єдиним умислом у особливо великому розмірі. В той же час ОСОБА_7 і його захисник зазначають про те, що в обвинувальному акті обставини вчинення злочинів у відношенні потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 викладені у вигляді одного епізоду (один злочин) лише для можливості поєднати розміри матеріального збитку потерпілих і таким чином отримати кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 190 КК України, але це не відповідає вимогам ст. 32 КК України з огляду на наступні докази: - потерпілі ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 це різні особи, які не пов`язані між собою родинними зв`язками або договором представництва чи довіреністю на представництво інтересів одного з них від всіх них перед третіми особами; - кожний із потерпілих: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 у цьому провадженню заявляють окремі вимоги про відшкодування матеріального збитку безпосередньо до ОСОБА_9 ; - сам факт заволодіння коштами потерпілих: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 відбулось не в один момент, не внаслідок однієї дії, не в один час, це відбувалось в різний час в різних місцях і з кожним потерпілим окремо; - взаємовідносини із цими потерпілими мав лише ОСОБА_9 ; - по кожному факту звернення потерпілого із заявою про вчинення відносно нього злочину було порушено окреме кримінальне провадження; - докази відсутності в діях ОСОБА_7 кваліфікуючої ознаки тяжкості вчинення злочину за ч. 4 ст. 190 КК України по справі були зібрані (запис відео одночасного допиту ОСОБА_7 із потерпілими ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , відеозапис одночасного допиту між ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , вилучені документи і т. п. ) . Відповідно до ст. 190 КК України шахрайство це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Способом шахрайства є обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) або зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) і при шахрайстві ці способи застосовуються з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна винній особі. Також Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 10 від 06.11.2009 року зазначив про те, що отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласни ти, не виконуючи зобов`язання. Зокрема, якщо винна особа отримує від іншої особи гроші чи цінності нібито для передачі службовій особі як хабар, маючи умисел не передавати їх, а привласнити, вчинене належить кваліфікувати як шахрайство. 1. В обвинувальному акті взагалі не зазначено, яким саме чином було здійснено обман потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 (кожного окремо чи всіх одночасно разом) , на що саме був спрямований умисел ОСОБА_7 і чи мав він конкретизований характер, в чому саме полягала роль ОСОБА_7 , чи мало місце обіцянка з боку ОСОБА_7 перед потерпілими про вчинення якихось зобов`язань і т. н. . 2. В обвинуваченні відсутнє посилання на факт передачі потерпілими ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 коштів ОСОБА_7 , в той же час в обвинуваченні зазначено про те, що кошти потерпілі передали особисто ОСОБА_9 , а яким чином ОСОБА_9 ними розпорядився не зазначено, жодного факту передавання від ОСОБА_18 до ОСОБА_7 коштів і їх розмір в у обвинувальному акті не зазначено. 3. В обвинувальному акті (а. с. 5) зазначається проте, що ОСОБА_7 лише познайомив ОСОБА_15 із ОСОБА_9 , дії ОСОБА_7 по заволодінню коштами потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 відсутні, а лише зазначається прокурором припущення про спільність дій (співучасть) з ОСОБА_9 . 4. Зміст пред`явленого обвинувачення містить посилання на співучасть ОСОБА_7 із ОСОБА_9 , але взагалі не вказано в чому полягають шахрайські дії ОСОБА_7 (їх конкретизація) у відношенні до потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . 5. В обвинувальному акті взагалі відсутні дані, які вказують на те, що ОСОБА_7 давав потерпілим обіцянки виконання якихось зобов`язань і отримував від них грошові кошти, а також умислу на заволодіння майном ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 у ОСОБА_7 не було, тому що із ОСОБА_15 були дружні відносини, а із ОСОБА_16 і ОСОБА_17 . ОСОБА_7 взагалі знайомий не був і вперше їх побачив на досудовому розслідуванні ці факти були відомі прокурору на момент складання обвинувального висновку. 6. Шахрайство вважається закінченим з моменту переходу чужого майна у володіння винного або з моменту отримання ним права розпоряджатися таким майном. В той же час в обвинувальному акті від 07.09.2016 року відсутні посилання/докази на підтвердження отримання ОСОБА_7 коштів від потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , конкретного розміру отриманих ОСОБА_7 таких коштів або моменту отримання права ними розпоряджатись. Це призвело до порушення інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 та вимог кримінального законодавства, тому що незаконна (необґрунтована) кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 194 КК України фактично призводить до умисного обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, яких він не вчиняв і формує негативну практику досудового розслідування щодо неправильної кваліфікації дій осіб у кримінальних провадженнях. Таким чином, обвинувальний акт від 07.09.2016 року порушує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України (щодо індивідуалізації відповідальності) , а тому кваліфікація дій як ОСОБА_7 так ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 190 КК України не відповідає вимогам Закону з огляду на те, що події із заволодінням майном потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 не можуть являтись одним епізодом (одним злочином) , а тому в обвинувачення відсутні підстави як викладати, так підтримувати на даний час кваліфікацію обвинувачення як один злочин і кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 190 КК України. Така позиція сторони обвинувачення щодо ОСОБА_7 призвела до порушення його інтересів та вимог кримінального законодавства, тому що у пред`явленому ОСОБА_7 обвинуваченні має місце очевидна неправильність (незаконна і необґрунтована) кваліфікація дій ОСОБА_7 , що фактично призводить до умисного обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, яких він не вчиняв і формує негативну практику досудового слідства щодо неправильної кваліфікації дій осіб в кримінальних провадженнях за більш тяжкими частинами відповідних статей КК України за відсутності підстав для цього і перекладання тягарю кваліфікації дій обвинувачених на плечі суддів, розраховуючи на те, що судді мають повноваження на уточнення кваліфікації дій обвинувачених осіб в сторону покращення їхнього становища (п. 3 ст. 337 КПК України) . Таким чином, має місце порушення вимог ч. 2 ст. 61 Конституції України (щодо індивідуалізації відповідальності) , а кваліфікація дій як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 190 КК України не відповідне вимогам Закону з огляду на те, що події із заволодіння майном потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 не можть являтись одним епізодом (одним злочином) , а тому у сторони обвинувачення, як на момент висунення обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , так і наданий час відсутні підставі кваліфікувати дії ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні як один злочин і кваліфікувати їх саме за ч. 4 ст. 190 КК України, а дії сторони обвинувачення призвели до порушення ч. 2 ст. 9 КПК України. Закінчення термінів притягнення особи до відповідальності. Обвинувачений ОСОБА_7 і його захисник звертаються до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків, протягом яких особу може бути притягнуто до відповідальності. Згідно змісту обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується за ч. 2 ст. 190 КК України у вчиненні умисних злочинів відносно заволодіння у 2007 році, 2008 році майном потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , а також за ч. 4 ст. 190 КК України у вчиненні умисних злочинів відносно заволодіння майном ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . Таким чином, стороною обвинувачення дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. ч. 2, 4 ст. 190 КК України. Згідно обвинувальному акту від 07.09.2016 року кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України, яке інкриміноване ОСОБА_7 , вчинено: - у відношенні ОСОБА_6 в грудні 2006 року; - у відношенні ОСОБА_13 в жовтні 2007 року, в жовтні 2008 року. Згідно обвинувальному акту від 07.09.2016 року кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України, яке інкриміноване ОСОБА_7 , вчинено: - у відношенні ОСОБА_15 . В квітні-серпні 2008 року; - у відношенні ОСОБА_17 в квітні-серпні 2008 року; - у відношенні ОСОБА_16 у травні-серпні 2008 року. В той же час ОСОБА_7 потерпілим по справі ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 жодного матеріального збитку не завдав і вони до нього претензій не мають. Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадженій та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Діяння ОСОБА_7 у відношенні потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_13 кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України, санкцією якої передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років. За ст. 12 КК України інкримінований обвинуваченому злочин за ч. 2 ст. 190 КК класифікується як нетяжкий злочин. У відповідності до положень ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Діяння обвинуваченого кваліфіковано за ч. 4 ст. 190 КК України, санкцією якої передбачено покарання у виді позбавленням волі на сірок від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. За ст. 12 КК України інкримінований обвинуваченому злочин класифікується, як злочин особливої тяжкості (вище викладено причини незаконності такої кваліфікації) . У відповідності до положень ст. 49 КК України, особа, винна у вчиненні злочину, за який передбачено покарання менш суворе ніж обмеження волі не може бути притягнена до кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею злочину станом на день набрання вироком законної сили минуло п`ятнадцять років. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності або відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Відповідно до ч. 4 ст. 284 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. В силу вимог п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності № 12 від 23.12.2005 року № 12 особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Враховуючи вищенаведене, зокрема, те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості (ч. 2 ст 190 КК України) , з моменту вчинення якого станом на день ухвалення судового рішення минуло більше тринадцяти років, відтак слід задовольнити клопотання ОСОБА_7 про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження за ч. 2 ст. 190 КК України. ОСОБА_7 раніше не судимий, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, перебуває на обліку у лікаря-психіатра. Санкція статті за вчинений ним злочин передбачає покарання у вий позбавлення волі на строк до дванадцяти років, тобто вчинений ним злочин є злочином особливо тяжким. Відповідно до ч. 1 ст. 12 КК України та згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, суд вправі звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити за підставою, передбаченою п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, тобто особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки. Сам ОСОБА_7 не заперечує проти закриття відносно нього кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з закінченням строків давності. Таким чином, обвинувачення, яке викладено у обвинувальному акті від 07.09.2016 року у відношенні ОСОБА_7 за ч. 2 ст.190 КК України, складено з порушенням вимог Закону та Конституції України, а враховуючи те, що з дня порушення кримінальної справи минув тринадцятирічний строк, керуючись ст. ст. 12, 49 КК України; ст. ст. 284, 286, 288, 350 КПК України, він просив на підставі ст. 49 КК України звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 190 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (вхідний № 7789 від 02.03.2021 року) (т. 3 а. п. 192-196) .

В судовому засіданні захисники обвинувачених підтримали свої клопотання, просили їх задовольнити у повному обсязі, звільнити їхніх підзахисних від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі ст. 49 КК України, та закрити кримінальне провадження № 0000166 від 12.07.2014 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

В судовому засіданні прокурор не заперечував проти задоволення клопотань захисників обвинувачених про звільнення їхніх підзахисних від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі ст. 49 КК України, та проти закриття кримінального провадження № 0000166 від 12.07.2014 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

В судовому засіданні потерпілий при вирішенні клопотань захисників обвинувачених про звільнення їхніх підзахисних від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі ст. 49 КК України, та про закриття кримінального провадження № 0000166 від 12.07.2014 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, покладався на розсуд колегії суддів.

В судовому засіданні обвинувачені підтримали клопотання своїх захисників та просили звільнити їх від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення їх до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закрити кримінальне провадження за їх обвинуваченням у вчиненні ними кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Вислухавши клопотання та думку захисників обвинувачених, думку обвинувачених, думку прокурора, думку потерпілого, дослідивши долучені до кримінального провадження документи та копії документів, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Суд першої інстанції районний у місті суд, який має право постановити ухвалу про закриття кримінального провадження.

Кожен має право, щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього в найкоротший строк було закрите.

При обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день.

Особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.

Кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Ч. 2 ст. 190 КК України передбачена кримінальна відповідальність за шахрайство, вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому, - яке карається штрафом від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Із змісту п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності № 12 від 23.12.2005 року вбачається, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Відповідно до КПК України таке звільнення є обов`язковим.

Враховуючи те, що з дня вчинення обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 нетяжких злочинів та до дня набрання вироком законної сили минуло більш як 10 (десять) років, оскільки до закінчення зазначених в п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України строків вони не вчинили новий нетяжкий, тяжкий або особливо тяжкий злочин, враховуючи те, що звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України, здійснюються виключно судом, що за наявності передбачених ст. 49 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим, враховуючи те, що ст. 49 КК України передбачає імперативне та безумовне звільнення особи від кримінальної відповідальності, відтак колегія суддів дійшла висновку про доцільність, можливість та необхідність звільнення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_9 у вчиненні ним злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

При постановлені даної ухвали колегією суддів були враховані правові висновки, викладені в ухвалі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі № 665/2387/14-к, провадження № 51-240км18, із змісту якої вбачається, що для правильного обчислення строків давності необхідно визначити момент початку строку і його закінчення. Таким початком строку є вчинення особою злочину, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, закінченням перебігу строку давності є день набрання вироком законної сили. Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальна справа щодо цієї особи (http://reyestr.court.gov.ua/Review/74266309, http://reyestr.court.gov.ua/Review/74262204) .

При постановленні даної ухвали колегія суддів врахувала правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 345/2618/16-к, провадження № 51-1491км19, згідно якій звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язком, а не правом суду (http://reyestr.court.gov.ua/Review/85836398) .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 284-286, 288, 375, 376 КПК України; ст. ст. 11, 12, 49, 190 КК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про звільнення його підзахисного від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності задовольнити.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Клопотання захисниці обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 про звільнення її підзахисного від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності задовольнити.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Ухвала суду про закриття кримінального провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через суд, який ухвалив судове рішення, Ковпаківський районний суд м. Суми протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3