Ухвала

09 березня 2021 року

м. Київ

справа №335/13324/15-к
провадження № 51-1212ск21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на вирок Орджонікідзевського районного суду від 10 вересня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 02 грудня 2020 року щодо ОСОБА_4 і
ВСТАНОВИВ:
Вироком Орджонікідзевського районного суду від 10 вересня 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Вирішено інші питання, визначені процесуальним законодавством.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 грудня 2020 року вказаний вирок місцевого суду змінено.
Постановлено пом`якшити призначене ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 122 КК до 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та на підставі ст. 76 цього Кодексу покладено на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання роботи або навчання.

В решті вирок залишено без змін.
Не погоджуючись із судовими рішеннями, прокурор оскаржив їх у касаційному порядку.
Суд перевірив касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) та встановив, що її подано із порушенням п. п. 4, 5 ч. 2 названої статті.
Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Проте, наведених положень процесуального закону не дотримано, оскільки посилаючись на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного ОСОБА_4 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, прокурор у касаційній скарзі не наводить обґрунтування незаконності судових рішень та не зазначає, у чому конкретно полягають ці порушення, яким чином вони перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення, відповідно до положень статей 370, 374, 412, 413, 414, 419 КПК, а також статей 50, 65 КК у їх взаємозв`язку.
З касаційної скарги вбачається, що прокурор вважає неправильною перекваліфікацію дій ОСОБА_4 з ч. 3 ст. 15, п 7 ч. 2 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 122 КК. Однак аргументів про те, чому така перекваліфікація є неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність у скарзі не наведено.
Касаційна скарга прокурора не містить вказівки на те, у чому конкретно полягає явна несправедливість покарання, призначеного засудженому з огляду на його вид і розмір відповідно до ст. 414 КПК.
У мотивувальній частині прокурор вказує про необхідність скасування судових рішень у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а в резолютивній просить їх скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Як наслідок, у касаційній скарзі містяться суперечності щодо підстав касаційного перегляду.
Окрім цього прохальна частина касаційної скарги містить суперечності. Так, прокурор просить скасувати вирок Орджонікідзевського районного суду від 10 вересня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 02 грудня 2020 року, однак, водночас, просить призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Вказані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з ч. 1 ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись ч. 1 ст. 429 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на вирок Орджонікідзевського районного суду від 10 вересня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 02 грудня 2020 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків десять днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Копію ухвали про залишення касаційної скарги без руху надіслати прокурору.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3