Справа №560/298/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000013 від 06.01.2018 року та №0000464 від 03.10.2018 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти повної загальної середньої, неодруженого, непрацюючого, інваліда 3 групи, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

29 грудня 2017 року у вечірній час ОСОБА_4 , який раніше вчиняв злочини проти власності, шляхом вільного доступу таємно заволодів мотоциклетним шоломом чорного кольору з візерунком сірого кольору належним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_2 , що знаходився на мопеді марки "Альфа" по вул. Шевченка м. Дубровиця, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду розміром 377 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 30 грудня 2017 року близько 11 год., діючи повторно, шляхом вільного доступу, таємно заволодів жіночим велосипедом вишневого кольору марки "Ардіс", який знаходився по вул. 1000-ліття Дубровиці м. Дубровиця біля магазину "Лілія" та згодом заховав у траві поблизу в`їзду в с. Переброди Дубровицького району, чим завдав ОСОБА_6 майнової шкоди розміром 800 грн.

Не припиняючи своєї злочинної діяльності, ОСОБА_4 , будучи судимим за вчинення корисливих злочинів, 03 жовтня 2018 року близько 19 год., діючи з корисливих мотивів, повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, увійшов до господарства за адресою АДРЕСА_3 , де шляхом вільного доступу таємно викрав велосипед моделі "Україна" синього кольору, який на праві приватної власності належав ОСОБА_7 і знаходився на території вказаного господарства та вартість якого становить 850 грн., чим заподіяв потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на вищевказану суму.

Майнова шкода, завдана кримінальними правопорушеннями становить 2027 грн. і є повністю відшкодованою.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі та повністю підтвердив обставини, вказані вище. Про вчинене обвинувачений дуже шкодує, просить не позбавляти його волі та суворо не карати.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення кримінальних правопорушень, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

У своїх заявах потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять дане кримінальне провадження розглянути без їхньої участі, зазначивши, що претензій до обвинуваченого не мають, завдана їх шкода відшкодована, а тому просять суворо не карати.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи та кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних в ході досудового розслідування матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого.

Суд, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, а саме - таємному викраденні чужого майна - крадіжці, вчиненій повторно, за вище встановлених обставин.

При кваліфікації дій обвинуваченого суд враховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05 квітня 2018 року в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Дане кримінальне провадження є об`єднаним з двох проваджень у суді, згідно ст.ст. 217, 334 КПК України.

Стороною обвинувачення було висунуто обвинувачення у кожному з об`єднаних кримінальних проваджень окремо, за ч. 2 ст. 185 КК України.

При цьому, відповідно до ст. 32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду УКраїни від 04 червня 2010 року № 7 "Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки", якщо злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, п`ять розбоїв, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 33 КК України сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жоден із яких її не було засуджено.

Сукупність можуть утворювати також злочини, передбачені однією і тією ж статтею або частиною статті Особливої частини КК, якщо: вчинені злочини мають різні стадії; було вчинено закінчений замах на злочин і незакінчений замах на злочин.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 27 вересня 2018 року у справі № 686/6613/16-к вказав, що у разі визнання особи винуватою у вчиненні декількох діянь, які відповідають складу злочину, передбаченого однією і тією самою статтею (частиною статті) закону про кримінальну відповідальність, всі ці діяння кваліфікуються в сукупності за відповідною статтею (частиною статті) лише один раз і окремої кваліфікації не потребують.

Тому кваліфікація окремо кожного діяння за кожним з проваджень є недоречною та надмірною у ракурсі наведених норм у ППВСУ та наведеної позиції ВС.

При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить те, що обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдану шкоду потерпілим.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Касаційний кримінальний суд у своїй постанові від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к вказав, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Отже, факт щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України в повному обсязі знайшов своє відображення в ході судового розгляду.

Слід зазначити, що як передбачає ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому судом враховано положення п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У пункті 3 вказаної Постанови зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить з того, що вчинені обвинуваченим кримінальні правопорушення є злочинами проти власності та у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до нетяжких злочинів.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується з негативної сторони, при цьому має незадовільний стан здоров`я, взятий на "Д" облік лікарем ендокринологом з діагнозом: цукровий діабет тип 1 середньої ступені важкості та є інвалідом ІІІ групи; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій; думку потерпілих, які в поданих суду заявах, вказали, що будь-яких претензій майнового характеру до обвинуваченого не мають.

Тому, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючі дані особи винного, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який щиро розкаявся у вчиненому, з урахуванням вищенаведених пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі та рахує за можливе застосувати ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку та обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Запобіжний захід в межах кримінального провадження обвинуваченому не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про речові докази вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Речові докази:

- мотоциклетний шолом чорного кольору із візерунком сірого кольору, який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 - повернути останньому, як власнику;

- велосипед вишневого кольору "АРДІС", який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 - повернути останньому, як власнику;

- велосипед синього кольору моделі "Україна", який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_7 - повернути останній, як власнику.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького
районного суду: ОСОБА_1