Дата документу 31.05.2021 Справа № 311/848/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/848/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1064/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Вільнянська УВП (№11)»),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням Василівського районного суду Запорізької області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2021 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Василівка, Запорізької області, громадянина України, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 червня 2021 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2021 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 червня 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановлені відповідною ухвалою суду з цього приводу не відпали, жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1. 3 ст. 177 КПК України, крім того, прийняв до уваги тяжкість та конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального провадження, у вчиненні якого він обвинувачується та покарання, яке йому загрожує, а також репутацію обвинуваченого та дані про особу ОСОБА_6 , який офіційно ніде не працевлаштований, регулярного доходу не має, неповнолітні діти на його утриманні не перебувають та усвідомлюючи виняткову тяжкість злочину, у вчиненні якого він обвинувачується та невідворотність покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 152 КК України, у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, ОСОБА_6 може залишити місце мешкання, тим самим переховавшись від суду, що унеможливить проведення за його участю судового розгляду з метою повного та всебічного розгляду кримінального провадження, а також виконання у відношенні нього процесуальних рішень, що додатково свідчить про неможливість запобігання вказаним ризикам, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також ОСОБА_6 може незаконно впливати на малолітню потерпілу.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою.

Вказує, що в ухвалі суду першої інстанції відносно ризику переховування від органу досудового розслідування та суду викладу доказів не мається, а є лише абстракті посилання, а тому і не має законних підстав вважати, що ОСОБА_6 раніше переховувався чи буде переховуватися від слідчого чи суду.

Крім того зазначає, що в ухвалі суду першої інстанції в порушення вимог статті 196 КПК України відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України.

Зауважує, що ОСОБА_6 ухилятися від суду не бажає, закордонних паспортів не має та останній запевнив, що не порушуватиме умов цілодобового домашнього арешту.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанови нову, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Зазначив, що відсутні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав подану його захисником апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали провадження та дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 15 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, а також відсутність стійких соціальних зв`язків, дружини та неповнолітніх дітей на утриманні, колегія суддів приходить до висновку про актуальність ризику переховування обвинуваченого від суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду.
Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
При встановлені наявності ризику впливу на потерпілу, слід врахувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілої та дослідження їх судом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що не виключається можливість незаконного впливу на малолітню потерпілу, оскільки як вбачається із обвинувального акту обвинувачений ОСОБА_6 та малолітня потерпіла ОСОБА_8 мешкають в одному будинку, у зв`язку з чим, обвинувачений, будучи обізнаним про її місце проживання, може здійснювати на неї певний вплив з метою зміни нею показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, у тому числі, у вигляді цілодобового домашнього арешту, як того вимагає апелянт, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілу.

Даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлювало продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання апеляційному суду під вартою не надано.

Доводи апелянта з приводу того, що обвинувачений ОСОБА_6 не бажає ухилятися від суду та не має закордонних паспортів, на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2021 року, якою продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 червня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4