ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/7784/20
Номер провадження 11-cc/819/235/21 Головуючий в 1-й інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ухвала слідчого судді Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

Секретарі ОСОБА_5

За участю прокурора ОСОБА_6

Представника

скаржника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0001437 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ТОВ «ПРАЙД ХЕРСОН», на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 20 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 20 жовтня 2020 року задоволено клопотання ст. слідчого в ОВС СУ ГУНП в Херсонській області. Накладено арешт на майно, а саме на вбудовані нежитлові приміщення, загальною площею 318.3 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та на 52/100 частки права власності на квартиру АДРЕСА_2 , які належать ОСОБА_8 , із забороною користуватися та розпоряджатися вказаним майном.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ТОВ «ПРАЙД ХЕРСОН», вказує на незаконність ухвали слідчого судді, просить скасувати ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 20 жовтня 2020 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує про те, що згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно ТОВ «ПРАЙД ХЕРСОН» є власником вбудованих нежитлових приміщень, загальною площею 318.3 кв. м, розташованих за адресою: м.Херсон, вул. Ярослава Мудрого, буд. 38, а тому оскаржуване судове рішення порушує законні права та інтереси зазначеного підприємства.

ТОВ «ПРАЙД ХЕРСОН» під час вирішення питання про накладення арешту на нерухоме майно вже було власником приміщень, що обтяжувались.

Як вбачається з обставин справи заявником досудового розслідування являється ОСОБА_9 , який зазначає, що він лише частково здійснив дії направлені на перехід права власності на зазначені об`єкти нерухомості.

У даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, в тому числі особам, дії яких орган досудового розслідування вважає незаконними.

Досудове розслідування триває з 01.05.2020 року, слідчий не обґрунтував необхідність накладення арешту на майно через 5 місяців з моменту початку досудового розслідування, слідчим не надано доказів того, що власник майна вживав дії, направлені на знищення майна, приховування слідів злочину, перешкоджання слідству особами, які на думку слідчого вчинили злочин або власників майна.

Слідчим та прокурором не доведено необхідність та доцільність застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Суд упереджено поставився до розгляду клопотання слідчого, всупереч вимог ст.ст.93, 132, 370 КПК України не здійснив повного та всебічного дослідження всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення клопотання, не оцінив докази, надані стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, взаємозв`язок та достатність сукупності доказів для прийняття відповідного процесуального рішення.

Слідчий суддя без достатніх підстав наклав арешт на вказане майно, заборонив вчинення реєстраційних дій.

Оскаржуваним судовим рішенням безпідставно обмежено право ТОВ «ПРАЙД ХЕРСОН» на володіння належними йому об`єктами нерухомого майна.

ТОВ «ПРАЙД ХЕРСОН» являється єдиним законним власником майна, щодо якого застосовано обтяження, із забороною використання, чим повністю блокується господарська діяльність підприємства.

Водночас апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді як пропущеного з поважних підстав, оскільки судовий розгляд проводився без виклику власника приміщень, органи досудового розслідування не вживали заходів щодо повідомлення власника про наявні обтяження аж до 08.04.2021 року, не можливо було дізнатися про існування оскаржуваного судового рішення, оскільки дана ухвала є судовим документом з обмеженим доступом, її зміст та існування не відображаються у судових реєстрах.

Заслухавши суддю-доповідача, адвоката, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Вирішуючи питання про дотримання апелянтом строку на апеляційне оскарження судового рішення, колегія суддів виходить із того, що клопотання слідчого було розглянуто слідчим суддею без участі власника майна, а тому колегія суддів вважає, що з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, адвокату слід поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді як пропущений з поважних причин.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінальних протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів провадження, слідчим управлінням ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001437 від 01.05.2020 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 шляхом обману, під приводом купівлі, шахрайським шляхом заволодів власністю ОСОБА_9 , а саме вбудованими нежитловими приміщеннями, загальною площею 318,3 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та 52/100 частки права власності на квартиру АДРЕСА_2 .

01.05.2020 за даним фактом на підставі заяви ОСОБА_9 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001437 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

З протоколу прийняття заяви ОСОБА_9 про кримінальне правопорушення чи іншу подію від 30.04.2020 року вбачається, що ОСОБА_8 16.04.2020 року шляхом підроблення підпису ОСОБА_9 в офіційних документах вчинив дії по відчуженню і шахрайським способом заволодів нерухомим майном останнього, в результаті чого спричинив матеріальну шкоду на суду 200 000 доларів (а.п.8).

Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником вбудованих нежитлових приміщень, загальною площею 318,3 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_8 (а.п.16-20).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником 52/100 частки права власності на квартиру АДРЕСА_2 , є ОСОБА_8 (а.п.21-23).

Постановою ст. слідчого в ОВС СУ ГУНП в Херсонській області від 13 жовтня 2020 року вбудовані нежитлові приміщення, загальною площею 318.3 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та 52/100 частки права власності на квартиру АДРЕСА_2 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0001437 (а.п.24).

В подальшому слідчий, за погодженням із прокурором, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, щодо приховування та знищення майна, яке визнано речовим доказом, звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з клопотанням про накладення арешту на вищевказане майно.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0001437, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання, врахувавши наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно, з метою забезпечення кримінального провадження шляхом збереження речових доказів, попередження (унеможливлення) вчинення неправомірних дій по їх відчуженню, прийшов до висновку про задоволення клопотання слідчого.

Враховуючи викладене, зокрема факт визнання вказаного майна речовим доказом у кримінальному провадженні, вірогідне існування ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, слідчий суддя, встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч.1,2,3 ст.170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно, а доводи апеляційної скарги адвоката, які це заперечують, являються безґрунтовними.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на зазначене в клопотанні слідчого майно, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, врахувавши розумність та співрозмірність обмеження права власності завданнями кримінального провадження, та наслідки арешту майна, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються немотивованими.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження прав завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає, оскільки обставини в кримінальному провадженні вимагають вжиття саме такого заходу державного регулювання як арешт майна.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно у даному кримінальному провадженні, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності і співмірності.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Посилання в апеляційній скарзі адвоката про відсутність підстав для накладення арешту на майно є немотивованими та спростовуються матеріалами провадження.

Апеляційна скарга не містить об`єктивних доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Зазначені в апеляційній скарзі адвоката доводи та підстави, згідно з якими він просить скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання, які б були підставами для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.

За наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, на підставі повної і об`єктивної оцінки наданих суду матеріалів, у зв`язку із чим підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.171-174, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ТОВ «ПРАЙД ХЕРСОН», про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 20 жовтня 2020 року задовольнити.
Поновити адвокату ОСОБА_7 , який діє в інтересах ТОВ «ПРАЙД ХЕРСОН», строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 20 жовтня 2020 року.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ТОВ «ПРАЙД ХЕРСОН», залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 20 жовтня 2020 року про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на вбудовані нежитлові приміщення, загальною площею 318.3 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та на 52/100 частки права власності на квартиру АДРЕСА_2 , які належать ОСОБА_8 , із забороною користуватися та розпоряджатися вказаним майном, без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4