Справа № 351/4/21
Провадження № 11-кп/4808/210/21
Категорія ч.1 ст.115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №00000713 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_10 на вирок Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, розлученого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суд ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, і призначено йому покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Початок відбування покарання визначити ОСОБА_8 з дня затримання з 02 жовтня 2020 року.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_8 у користь ОСОБА_10 400000,00 грн. моральної шкоди, завданої злочином. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави судові витрати в сумі 14194,15 грн. за проведення експертиз.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив умисне вбивство за наступних обставин.

01.10.2020 близько 14 год. 30 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи у господарстві по АДРЕСА_1 , де проживала його сестра ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин, під час чергового словесного конфлікту, вирішив позбавити життя останню.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на вбивство ОСОБА_12 , яка знаходилась на подвір`ї домогосподарства, ОСОБА_8 взяв до рук ніж та завдав ним п`ять ударів у ліву частину грудної клітки своєї сестри, після чого, з метою доведення злочинного задуму до кінця, взявши до рук металеву праску завдав нею два удари в область голови ОСОБА_12 , від чого остання померла на місці.

У подальшому з метою приховання свого злочинного умислу обвинувачений переніс тіло ОСОБА_12 до підсобного приміщення домогосподарства, де накрив тіло простирадлами, а потім повідомив родичам, що остання поїхала за кордон.

Тілесні ушкодження, нанесені ОСОБА_12 , у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелому кісток черепа, крововиливу під оболонки головного мозку, набряку головного мозку, проникаючих та непроникаючих колото-різаних ран грудної клітки утворилися прижиттєво і стоять в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_12 .

Виконуючи вказані дії, обвинувачений розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду потерпіла ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу. Просила вирок Снятинського районного суду від 11 березня 2021 року стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання та цивільного позову ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди. Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 15 років позбавлення волі, яке є співрозмірним його діянням та особі. Стягнути з ОСОБА_8 у користь ОСОБА_10 500000 гривень відшкодування моральної шкоди завданої злочином.

Потерпіла вважає вирок суду надто м`яким та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Зазначає, що під час судового розгляду просила суд першої інстанції покарати обвинуваченого за скоєне якнайсуворіше, оскільки матір була єдиною у її житті найріднішою людиною і втративши її вона перенесла тяжку фізичну та психологічну травму. Вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 не врахував обставини, що обтяжують покарання та відсутність будь-яких пом`якшуючих покарання обставин.

Крім того потерпіла вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди, завданої злочином в сумі 400000 грн., не відповідає тому обсягу та глибині її фізичних, душевних та моральних страждань.

Під час апеляційного розгляду:

- потерпіла ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_11 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_10 , а вирок суду залишити без змін;

- прокурор не заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 не оскаржує правильність встановлених судом фактичних обставин, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 та доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, яку подано потерпілою.

Перевіряючи вирок суду в частині справедливості призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що посилання потерпілої на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є особливо тяжким, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 , який вчинив злочин через конфлікт із потерпілою, особу обвинуваченого, який раніше несудимий, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також обставини, що обтяжують покарання та відсутність обставин, що пом`якшують покарання. Зокрема, суд першої інстанції визнав обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 - вчинення злочину щодо особи, з якою обвинувачений перебував у сімейних відносинах.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років в повній мірі відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, в зв`язку з чим, не вбачає підстав для призначення більш суворого покарання.

Колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи потерпілої щодо необхідності зміни судового рішення в частині розгляду її позову про відшкодування моральної шкоди.

Як передбачено статтею 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Висновки суду першої інстанції щодо стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_10 моральної шкоди у розмірі 400000 гривень, колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що враховують характер і обсяг фізичних та душевних страждань, викликаних непоправною втратою близької людини, яких зазнала потерпіла, виходячи із загальних засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення вимоги потерпілої ОСОБА_10 про стягнення на її користь моральної шкоди у розмірі 500000 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду колегією суддів не виявлено даних які б давали підстави вважати, що в кримінальному провадженні допускалися істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування судового рішення, та які б перешкоджали чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5