КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України,
встановила:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 під вартою до 01 квітня 2021 року включно.
Рішення суду мотивовано наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема тим, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, на даний час, не забезпечить дотримання обвинуваченого процесуальних обов`язків під час судового розгляду.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року та ухвалити нову ухвалу, якою змінити обраний запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що в порушення вимог кримінального процесуального закону стороною обвинувачення не було подано відповідне письмове клопотання, а в обґрунтування продовження строку тримання під вартою обвинуваченого прокурором не надано жодного письмового підтвердження щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також не наведено нових мотивів доцільності продовження такого запобіжного заходу, а сама лише тяжкість злочинів, постановлених йому у вину не може бути безумовною підставою для продовження строку тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наявні матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
Висновок, викладений в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.
Так суд, розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На переконання колегії суддів, з огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції, під час вирішення питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою врахував, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який пов`язаний із застосуванням насильства, а тому являє собою значну суспільну небезпеку, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризику переховування, бо є всі підстави вважати, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення, впливати на свідків, які ще не допитані, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Наведені в ухвалі ризики щодо можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, ґрунтується на досліджених у суді матеріалах провадження і є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого

Окрім того, всупереч доводів апеляційної скарги обвинуваченого, судом першої інстанції також враховані й ті обставини, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі. Проте, суд першої інстанції дійшов висновку, що, хоча вказані обставини і свідчать на користь зменшення ризиків, однак, самі по собі, без інших вагомих обставин, не мінімізують ризик переховування настільки, щоб дійти висновку про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на підставі наявних на даний час з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, що спростовує доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невмотивованість та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

За сукупності обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

Таким чином, колегія суддів, вважаючи законною і обґрунтованою ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , не вбачає підстав для її зміни чи скасування.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №761/22456/16-к

Провадження №11-кп/824/1792/2021 Категорія КК: ч. 2 ст. 115 КК України
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6
Доповідач ОСОБА_1