Житомирський апеляційний суд
Справа №280/1142/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 121 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11

потерпілої ОСОБА_12 ,

представника потерпілої ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000453 за апеляційними скаргами прокурора Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_14 , потерпілої ОСОБА_12 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 08 жовтня 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, із неповною вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_14 не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухваливши в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі. В решті вирок залишити без зміни. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Зазначає, що призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції не надав належної оцінки ступеню тяжкості, характеру суспільної небезпечності обвинуваченого та обставинам вчинення злочину. Вказує, що судом не враховано, що ОСОБА_7 будь-яку шкоду потерпілій не відшкодував, у скоєному не розкаявся, а також під час госпіталізації та лікування потерпілого ОСОБА_15 не повідомив медичний персонал про нанесення удару ОСОБА_15 , що призвело до встановлення неправильного діагнозу та призначення хибного лікування останньому, внаслідок чого ОСОБА_15 помер.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_12 , не оспорюючи фактичних обставин скоєння злочину, встановлених судом, кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини, та призначеного судом покарання, просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на її користь у відшкодування моральної шкоди 1 563 370 гривень та у відшкодування матеріальної шкоди 235 336 гривень, а всього 1 798 706 гривень. Вважає вирок суду в частині вирішення цивільного позову несправедливим та необгрунтованим. Зазначає, що під час розгляду її цивільного позову суд першої інстанції не взяв до уваги висновки експертного психологічного дослідження №1/217 від 06.01.2017 року, в якому зазначена її моральна шкода в грошовому еквіваленті, витрати за проведення вказаної психологічної експертизи, а також процесуальні витрати та витрати на поховання сина.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає вирок суду незаконним та необгрунтованим, ухваленим без повного та всебічного дослідження обставин справи, таким що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального та кримінально-процесуального закону. Зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу поверхнево та однобічно, оскільки не дослідив належним чином всі докази по справі, та стан здоров`я потерпілого на момент вчинення кримінального правопорушення, а також необгрунтував чому взяв до уваги одні докази та не врахував інші. Вважає, що жоден зі свідків, які були очевидцями події, не підтвердили факту нанесення ОСОБА_7 удару кулаком в ліву частину голови потерпілому ОСОБА_15 .. Вказує, що суд формально перерахував докази, які на його думку підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, не надавши цим доказам оцінку з точки зору належності та допустимості. Зазначає, що умислу на заподіяння ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень обвинувачений не мав, а тому відсутній склад злочину, передбаченого ст.121 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити, оскільки невстановлені достатні докази його винуватості. Вважає вирок суду незаконним та необгрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення, яке викладено у вироку суду, не підтверджується доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження. Вказує, що ухвалюючи вирок суд першої інстанції надав невірну оцінку наявним доказам по справі, зокрема: показам обвинуваченого, а також свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , а також письмовим доказам. Надає свою оцінку вказаним доказам та вважає, що сторона обвинувачення не надала суду будь-яких допустимих доказів, які вказують на винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Повторно провести судове слідство, дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження та відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілої. Вважає вирок суду незаконним та необгрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що приймаючи рішення суд першої інстанції належним чином не проаналізував докази, які поза розумним сумнівом не доводять причетність ОСОБА_7 до вказаного злочину, а саме : нанесення ОСОБА_7 удару клаком в ліву частину голови потерпілому ОСОБА_15 та спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень. Вказує, що ОСОБА_7 лише дав потерпілому ОСОБА_15 ляпас. Вважає, що суд першої інстанції надав невірну оцінку показам обвинуваченого та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , а також письмовим доказам по справі. Надає свою оцінку вказаним доказам та вважає, що суд належним чином необгрунтував чому взяв до уваги одні докази та не врахував інші. Зазначає, що судом першої інстанції не було встановлено наявності прямого умислу у обвинуваченого ОСОБА_7 на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_15 . Посилається на те, що суд першої інстанції не спростував всі можливі версії отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_15 .

В апеляційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_8 просить змінити правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 з ч.1 ст.121 КК України на ст.128 КК України. Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст.4, ст.12, п.2 ч.1 ст.49 КК України. Вважає вирок суду незаконним та необгрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення за ч.1 ст.121 КК України, не підтверджується доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження. Вказує, що ухвалюючи вирок суд першої інстанції надав невірну оцінку показам обвинуваченого та свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_24 та ОСОБА_17 , а також письмовим доказам по справі. Окрім того, суд першої інстанції взагалі не надав оцінки показам свідків ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , які могли істотно вплинути на його висновки. Надає свою оцінку вказаним доказам та вважає, що суд безпідставно поклав в основу обвинувального вироку суперечливі покази свідка ОСОБА_17 , які вона надала в ході слідчого експрерименту 21.07.2016 року, проігнорувавши при цьому покази цього ж свідка надані в судовому засіданні, чим допустив істотне порушення вимог кримінально процесуального закону. Посилається на відсутність доказів щодо нанесення ОСОБА_7 удару кулаком в ліву частину голови потерпілому ОСОБА_15 , а факт нанесення одного ляпасу може свідчити про відсутність умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_15 .

Прокурор Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_14 подав заперечення на апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в якому просив залишити їх без задоволення та вказав про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційних скарг захисників.

Вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 08 жовтня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 6 (шість) місяців.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 встановлено обчислювати з моменту фактичного затримання останнього.
До набрання вирком законної сили застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, з забороною залишати житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з 22-00 години до 06-00 години наступної доби та покладено на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 задоволено частково та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на її користь у відшкодування моральної шкоди 43 000 (сорок три тисячі) гривень, в іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Вирішено питання щодо речових доказів.
Як встановлено судом та зазначено у вироку, 18.06.2016 року близько 21 години на подвір`ї домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_3 , в ході спільного розпиття спиртних напоїв, між ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 .

У вказаний день, час та місці за вказаних обставин, ОСОБА_7 , перебуваючи на подвір`ї домоволодіння по АДРЕСА_3 , реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, діючи умисно, рукою зажатою в кулак наніс один удар правою рукою в ліву частину голови ОСОБА_15 . Внаслідок даного удару ОСОБА_15 втратив свідомість та впав на землю.

19.06.2016 року близько 01.00 години ОСОБА_15 після спричинення йому тілесних ушкоджень госпіталізовано до реанімаційного відділення Коростишівської центральної районної лікарні ім. Д.І. Потєхіна, де останній, не приходячи до свідомості, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Внаслідок суспільно-небезпечних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_15 спричинено тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась лінійним переломом кісток склепіння черепа справа з розривом епідуральної гематоми, крововиливами в речовину головного мозку, в м`які покрови черепа та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по причині загрози для життя.

Причиною смерті потерпілого ОСОБА_15 є неналежне надання медичної допомоги лікарями Коростишівської ЦРЛ і перебуває в прямому причинному зв`язку із смертю потерпілого.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги прокурора, в часткове підтримання апеляційної скарги потерпілої та в заперечення апеляційних скарг захисників обвинуваченого, доводи потерпілої та її представника в підтримання апеляційної скарги потерпілої та прокурора та в заперечення апеляційних скарг захисників, доводи захисників в підтримання їхніх апеляційних скарг та в заперечення апеляційних скарг прокурора та потерпілої, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримання апеляційних скарг своїх захисників та в заперечення апеляційних скарг прокурора та потерпілої, перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, потерпілої та захисників підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_11 заявив клопотання про повторне дослідження звукозаписів судового засідання в частині допитів свідків, обвинуваченого та письмових доказів, які були досліджені судом, оскільки суд їм надав невірну, на його думку, оцінку та враховуючи, що він не приймав участі у суді першої інстанції.
Колегія суддів, заслухавши позиції інших учасників провадження, не знайшла підстав для задоволення вказаного клопотання, оскільки відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Отже, процесуальне законодавство передбачає виключні підстави для повторного дослідження доказів, які мають бути доведені ініціатором клопотання в порядку ч.3 ст. 404 КПК України.
З приводу заявленого клопотання колегія суддів бере до уваги, що факт допиту свідків та обвинуваченого в суді першої інстанції та вірність показань останніх, викладених у оскаржуваному вироку захисником ОСОБА_11 не спростовується, що підтверджено при апеляційному розгляді.
Аналогічно стосовно і письмових доказів захисник ОСОБА_11 не оспорює виклад письмових доказів, а лише не погоджується з оцінкою, наданої місцевим судом як письмовим доказам, так і показам свідків та обвинуваченого.
Таким чином, колегія суддів зауважує на тому, що захисник ОСОБА_11 не наводить визначених ч.3 ст. 404 КПК України підстав для повторного дослідження доказів, а фактично не погоджується із наданою місцевим судом оцінкою показанням свідків, обвинуваченого та письмовим доказам.
Оскільки судове слідство у суді апеляційної інстанції в даному випадку не повинно дублювати дослідження доказів, яке проводилось у суді першої інстанції, що буде порушенням закріплених ст.ст. 7, 22, 26 КПК України засадам кримінального провадження, за відсутності передбачених процесуальним законом підстав, апеляційний суд відхиляє таке клопотання захисника ОСОБА_11 .
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 1 ст. 94 КПК України регламентовано, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Тобто, судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального та процесуального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Мотивування, обґрунтування висновків суду передбачає не простий виклад доказів, а їх змістовний аналіз. Не можна визнати мотивованим вирок, в якому залишилися неспростованими докази, що суперечать обвинуваченню, або не приведені переконливі мотиви на спростування будь-якого доказу.
Необхідність наведення мотивів у судовому рішенні наголошується й у ряді Рішень ЄСПЛ, як «Патон проти Франції», «Салов проти України», «Болдя проти Румунії», «Градінар проти Молдови». Недотримання наведення достатніх мотивів для засудження особи є порушенням критеріїв справедливості, як того вимагає ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, порушенням права на справедливий судовий розгляд. У справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд констатував порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції у зв`язку з неналежним обґрунтуванням рішень судових установ.
У справах «Богатова проти України», «Проніна проти України» та «Петриченко проти України» Європейський суд дійшов висновку, що, цілком проігнорувавши доводи заявників, навіть коли вони були конкретними, доречними та важливими, національні суди не дотримались свого зобов`язання за п. 1 ст. 6 Конвенції щодо вмотивованості судових рішень як елемента права на справедливий судовий розгляд.
Однак, визнаючи ОСОБА_7 винуватим та ухвалюючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції фактично лише відтворив у змісті вироку показання, надані в судовому засіданні допитаними особами, учасниками кримінального провадження, а також виклав зміст наявних письмових матеріалів кримінального провадження як доказів.
При цьому, судом першої інстанції не надано обґрунтованої оцінки як кожному доказу, так і їх сукупності.
Судом першої інстанції допитано свідків, обвинуваченого, досліджено письмові докази, проте у вироку надано лише частково розгорнутий аналіз вказаних доказів.
Вирок суду містить лише виклад змісту наявних письмових доказів, проте, не надано аналізу у сукупності з іншими доказами.
Зокрема, судом зазначено, що враховуючи досліджені у судовому засіданні висновки експертів №633, №1984/40, 101/17, показання свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_24 , ОСОБА_17 , протокол слідчого експерименту від 21.07.2016, показання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд приходить до висновку, що на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_15 виник конфлікт. ОСОБА_7 завдав ОСОБА_15 правою рукою, зажатою в кулак, один удар в ліву частину голови ОСОБА_15 , чим завдано останньому тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась лінійним переломом кісток черепа з розривом епідуральної гематоми, крововиливами в речовину головного мозку, в м`які покрови черепа та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, зазначені докази визнані судом належними та допустимими.
Як убачається зі змісту вироку суду, суд першої інстанції у вироку технічно відтворив показання свідків, не надавши їм належної оцінки та не зазначивши обґрунтованих підстав для відхилення окремих показань.
При цьому, мотивування ухваленого рішення міститься у одному абзаці судового рішення, суть якого зведена до зазначення про належність і допустимість доказів, доведеність винуватості ОСОБА_7 сукупністю досліджених доказів, які перелічено, та які є аргументованими і не викликають сумнівів у суду першої інстанції, узгоджуються між собою цілком і повністю.
Але, разом із тим, місцевим судом не надано їх змістовного аналізу, не зроблено висновків про що свідчать та яким чином ці докази і їх сукупність доводять винуватість ОСОБА_7 , з належним умотивуванням такої оцінки в обвинувальному вироку суду.
Апеляційний суд звертає увагу, що з показів свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_24 , ОСОБА_17 , наданих в суді першої інстанції та викладених у вироку, вбачається, що був наявний конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , вони сварилися, ОСОБА_7 штовхнув ОСОБА_15 .
Враховуючи, що злочин, передбачений ч.1 ст. 121 КК України є умисним, для доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину, суду першої інстанції слід було встановити наявність умислу обвинуваченого ОСОБА_7 на завдання потерпілому тяжких тілесних ушкоджень у вигляді відкритої черепно-мозкової травми.
Також, апеляційний суд звертає увагу на розбіжності, які містяться у висновках експертів, які покладені в основу вироку.
Зокрема, згідно висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_15 № 633 від 21.06.2016 року та висновку № 1984/40 від 11.07.2016 року в п.3 експерт встановив: тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась лінійним переломом кісток склепіння і основи черепа справа з розвитком епідуральної гематоми, крововиливами в речовину головного мозку, в м`які покрови черепа, мають ознаки тяжких по причині загрози для життя (т.4 а.п.18-20, 91-93).

Проте, згідно встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження ОСОБА_7 завдав ОСОБА_15 правою рукою, зажатою в кулак, один удар в ліву частину голови ОСОБА_15 .
При цьому, у вказаних висновках експертом ОСОБА_35 в пункті 2 зазначено, що тілесні ушкодження виявлені, зокрема, в завушній області зліва.
Але, суд першої інстанції не усунув вказані протирічча, не навів у вироку жодних мотивів.
За таких обставин, для усунення суперечностей суду першої інстанції слід було допитати експерта для з`ясування наявних розбіжностей, викладених у висновках судово-медичних експертиз, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, постановлений без належного аналізу доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Наведені вище обставини, відповідно до ст. 412 КПК України, апеляційний суд вважає істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи вищенаведене, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд.

Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Оскільки вирок суду із зазначених вище підстав, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів не входить в обговорення доводів апеляційних скарг, які підлягають перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду суду слід ретельно перевірити фактичні обставини інкримінованого кримінального правопорушення, допитати експерта для усунення суперечностей, які містяться у висновках судово-медичних експертиз, доводи потерпілої в частині вирішення цивільного позову, проаналізувати письмові докази, які підтверджують чи спростовують обвинувачення, з`ясувати позицію обвинуваченого, враховуючи неузгодженність позиції його захисників та невизнання вини обвинуваченим, та прийняти законне, обгрунтоване та вмотивованне рішення.
Крім того, суду першої інстанції слід звернути увагу на те, що висновки комісійної судово-медичної експертизи №101/17 від 11.01.2019 року (т.5 а.п.45-83), які долучені до матеріалів провадження потерпілою, надавалися в межах іншого кримінального правопорушення, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000446 від 20.06.2016 року за ч.1 ст.140 КК України (т.3 а.п.229).
Враховуючи, що вирок суду скасовується з нереабілітуючих обвинуваченого ОСОБА_7 підстав, апеляційний суд вважає за необхідне продовжити дію запобіжного заходу, визначеного місцевим судом, у виді домашнього арешту щодо останнього у встановлений законом строк.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 412 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги прокурора Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_14 , потерпілої ОСОБА_12 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 08 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Продовжити строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у виді домашнього арешту, з забороною залишати житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з 22-00 години до 06-00 години наступної доби та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, строком на 2 (два) місяці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: