ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1969/21 Справа № 932/2384/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002103 за апеляційною скаргою прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_10 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2021 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
цією ухвалою задоволено клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту прокурору, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 28 листопада 2020 року до ЄРДР за № 0002103 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_11 2004 р.н., тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України повернуто прокурору, з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з викладу фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, залишається не зрозумілим які саме дії, за версією слідства, обвинувачений вважав необхідними для доведення злочину до кінця, тобто заподіяння смерті потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , та які з них виконав, а, головне, з яких саме причин, що не залежали від його волі, останній не зміг довести свій злочинний умисел до кінця, оскільки в обвинувальному акті такі обставини взагалі відсутні.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що формулювання обвинувачення, яке містить вочевидь суперечливі відомості щодо моменту виникнення умислу на вбивство двох і більше осіб, способу вчинення злочину (механізму спричинення тілесних ушкоджень), що має суттєве значення для визначення правильної кваліфікації дій ОСОБА_7 , і не містить таких суттєвих обставин, що підлягають встановленню та доказуванню у кримінальному провадженні, як мотив та мета вчинення злочину, не може бути визнане конкретним, зрозумілим та детальним, як того передбачають вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тобто, викладені факти свідчать про неналежне встановлення органом досудового розслідування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що зумовило всупереч вимогам закону пред`явлення ОСОБА_7 неконкретного обвинувачення, чим суттєво порушено право останнього на захист.

В апеляційній скарзі з доповненнями:
- прокурор просить вказану ухвалу скасувати, у зв`язку з допущеними судом істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, та повернути обвинувальний акт для розгляду зі стадії підготовчого судового засідання в той же суд.

Вважає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, в тому числі і виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а також інші передбачені зазначеною нормою дані. В обвинувальному акті зазначено ті фактичні обставини справи, які стали відомі прокурору в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002103, які викладені логічно та послідовно, з розподілом ролей та дій кожного із співучасників.
На думку прокурора, суд першої інстанції, посилаючись на ст. 91 КПК України, виходячи за межі наданих йому у ст. 314 КПК України повноважень, в ході підготовчого судового засідання почав досліджувати обставини доказування вини обвинуваченого, не маючи у своєму розпорядженні матеріалів кримінального провадження, показів свідків та потерпілого.
Також вважає, що аргументи суду про те, що в обвинувальному акті «не розкрито» мотив та мету вбивства, а обмежено лише «загальними посиланнями», є таким, що не відповідає змісту обвинувального акта, оскільки у акті зазначено коли у обвинуваченого виник умисел на умисне вбивство, на підставі чого (дриб`язковий привід на підставі конфлікту з потерпілим), де, як і коли він реалізував свій злочинний умисел, в чому він проявлявся та якого злочинного результату він дійшов, - викладено належно.
На його думку, підстави, на які послався суд повертаючи обвинувальний акт прокурору є необґрунтованими, та такими, що не відповідають ст. 291 КПК України, яка визначає загальні вимоги до обвинувального акта, а ухвала суду не містить чіткого визначення вимог, що їх висуває суд при поверненні обвинувального акта прокурору.
На вказану апеляційну скаргу захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 були подані заперечення.
Захисник просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу прокурора, - без задоволення.
Вважає ухвалу суду належно вмотивованою, законною та обґрунтованою.
На думку захисника, зазначені судом першої інстанції в своїй ухвалі недоліки неможливо буде усунути шляхом зміни обвинувачення після його призначення до судового розгляду, оскільки це не відповідає нормам КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили оскаржувану ухвалу залишити без змін, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору лише в тому разі, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог не дотримався.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.

Обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Лише недотримання вищезазначених вимог ч. 2 ст. 291 КПК України згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Будь-які інші зауваження до обвинувального акту мають отримати відповідну реакцію суду під час судового розгляду справи та не є підставами для повернення обвинувального акту прокурору.

Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які об`єктивно перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 03.10.2012 року № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначає, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК України: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.
Перевіривши зміст обвинувального акту у кримінальному провадженні на предмет його відповідності вимогам закону, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано повернув прокурору обвинувальний акт.
Як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме закінченого замаху на умисне вбивство двох або більше осіб, з хуліганських мотивів.

При цьому в обвинувальному акті викладено фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію діянням з посиланням на закон і статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, зазначено всі елементи складу злочину, у тому числі дату, час, місце, спосіб вчинення злочину, обставини, мотив обвинуваченого у вчинення інкримінованого діяння.

Підставами повернення обвинувального акта прокурору суд першої станції зазначив суперечливі відомості щодо моменту виникнення умислу на вбивство двох і більше осіб, та способу вчинення злочину (механізму спричинення тілесних ушкоджень).

При цьому, суд першої інстанції в ухвалі фактично вдався в оцінку доказів по справі, навівши відповідний аналіз. Але вказане є послідуючим завданням кримінального провадження при розгляді справи по суті.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора є слушними, ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною, а тому вона підлягає скасуванню.

В той же час, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що посилання суду на завищеність юридичної кваліфікації, при зазначеному викладені обставин інкримінованого ОСОБА_7 злочину, є певним чином слушним. Але колегія суддів наголошує, що оцінку фактичним обставинам та зібраним доказам, суд надає лише за результатами судового розгляду.
Виходячи з викладеного, та з урахуванням того, що вирішення питань, передбачених ст. ст. 314, 315 КПК України є виключною компетенцією суду першої інстанції, до повноважень якого належить прийняття рішень по отриманим судом обвинувальним актам, колегія суддів, керуючись загальними засадами КПК України, а саме вимогами ч. 6 ст. 9, п. п. 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК України вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_10 , - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2021 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_7 , - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4