ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1297/21 Справа № 171/2019/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Апостолівського відділу Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2021 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянин України, має середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-10.08.2018 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185,70 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням строком 2 роки;
- 04.03.2020 року Апостолівський районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений 29.01.2021 року в зв`язку з відбуттям строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.297 КК України, у кримінальному провадженні № 0000573,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився та проживає в АДРЕСА_2 , громадянина України, маючого загальну середню освіту, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:
- 21.03.2012 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.186, ст.71 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений 12.04.2017 року в зв`язку з відбуттям строку покарання;
- 12.09.2018 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ст.ст.186 ч.2, 15 ч.2, 185 ч.2, 70 КК України до 4 років позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.297 КК України, у кримінальному провадженні № 0000573,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2021 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.297 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення злочинів.
ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.297 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення злочинів.
Вирішено долю речових доказів.
Цивільний позов ПАТ «Укрзалізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця» до ОСОБА_6 щодо стягнення коштів в розмірі 7344,89 грн залишено без розгляду.
За цим вироком, відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_6 28.04.2018, приблизно о 21 годині, прибув на власному велосипеді на кладовище, яке розташоване поблизу с. Запорізьке Апостолівського району Дніпропетровської області, де побачив поруч з місцем поховання померлого ОСОБА_12 металеву лавку, яка вкопана в землю. В той же день та час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння металевими предметами з лавки, що знаходилась на могилі похованого ОСОБА_12 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі похованого ОСОБА_12 , ОСОБА_6 28.04.2018, приблизно о 21:05 годині, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, перебуваючи на вищевказаному кладовищі, умисно, таємно із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нехтуючи моральними засадами суспільства в частині поваги до померлих та місць їх поховання, за допомогою лопати, яку приніс із собою, викопав металеву лавку, яка знаходилась поряд з могилою померлого, після чого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, від`єднав дерев`яний верх лавки від металевої основи, який залишив на місці, а металеві труби в кількості 2 штук, діаметром 70 мм, довжиною 1, 5 метри, товщиною стінки 10 мм, вартістю 335,66 гривень за 1 шт., викрав, тим самим спричинив ОСОБА_13 моральних страждань та завдав збитку на загальну суму 671,32 гривень.
Після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, в останніх числах травня 2018 року (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено), приблизно о 18.00 годині, ОСОБА_6 знаходився поряд із непарною колією 42 км пікет 9 перегону Апостолове - Тік, який розташований поблизу села Запорізьке Апостолівського району Дніпропетровської області, де у останнього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення деталей верхньої будови непарної колії 51 км пікет 4, 50 км пікет 6-7, 49 км пікет 5 перегону Апостолове-Тік, належних Регіональній філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 в той же день і час піднявся на залізничну колію 42 км пікет 9 перегону Апостолове-Тік, де за допомогою заздалегідь підготованого ним розвідного ключа відкрутив та зняв накладки Р-65 6-отворні в кількості 2 шт., стикові болти з гайками Р-65 6 шт., 1-но виткові шайби 6 шт., які належать Регіональній філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», після чого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу викрав деталі верхньої будови колії, а саме: накладки Р-65 6-отворні в кількості 2 шт., вартістю 384,15 гривень за 1 шт., загальною вартістю 768,30 гривень, стикові болти з гайками Р-65 6 шт., вартістю 20,58 гривень за 1 шт., загальною вартістю 123,45 гривень, 1-но виткові шайби 6 шт. вартістю 2,93 гривні за 1 шт., загальною вартістю 17,55 гривень. Після цього ОСОБА_6 з місця вчинення злочину з викраденими деталями зник, обернувши викрадене на свою користь, тим самим спричинивши Регіональній філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» матеріальної шкоди на загальну суму 909,30 гривень.
Крім того, на початку червня 2018 року (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено), приблизно о 18.00 годині ОСОБА_6 знаходився поряд із непарною колією 42 км пікет 9 перегону Апостолове-Тік, який розташований поблизу села Запорізьке Апостолівського району Дніпропетровської області, де у останнього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення деталей верхньої будови непарної колії 51 км пікет 4, 50 км пікет 6-7, 49 км пікет 5 перегону Апостолове-Тік, належних Регіональній філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 в той же день і час піднявся на залізничну колію 42 км пікет 9 перегону Апостолове-Тік, де за допомогою заздалегідь підготованого ним розвідного ключа відкрутив та зняв накладки Р-65 6-отворні в кількості 2 шт., стикові болти з гайками Р-65 6 шт., 1-но виткові шайби 6 шт., які належать Регіональній філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», після чого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрав деталі верхньої будови колії, а саме: накладки Р-65 6-отворні в кількості 2 шт., вартістю 384,15 гривень за 1 шт., загальною вартістю 768,30 гривень, стикові болти з гайками Р-65 6 шт., вартістю 20,58 гривень за 1 шт., загальною вартістю 123,45 гривень, 1-но виткові шайби 6 шт., вартістю 2,93 гривні за 1 шт., загальною вартістю 17,55 гривень. Після цього ОСОБА_6 з місця вчинення злочину з викраденими деталями зник, обернувши викрадене на свою користь, тим самим спричинивши Регіональній філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», матеріальної шкоди на загальну суму 909,30 гривень.
Крім того, на початку червня 2018 року (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено), приблизно о 23.00 годині, ОСОБА_6 знаходився поряд із непарною колією 51 км пікет 4, 50 км пікет 6-7, 49 км пікет 5 перегону Апостолове-Тік, який розташований поблизу села Запорізьке Апостолівського району Дніпропетровської області, де у останнього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення деталей верхньої будови непарної колії 51 км пікет 4, 50 км пікет 6-7, 49 км пікет 5 перегону Апостолове-Тік, належних Регіональній філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 в той же день і час піднявся на залізничну колію 51 км пікет 4, 50 км пікет 6-7, 49 км пікет 5 перегону Апостолове-Тік, де за допомогою заздалегідь підготованого ним розвідного ключа відкрутив та зняв накладки Р-65 6-отворні в кількості 12 шт., стикові болти з гайками Р-65 39 шт., 1-но виткові шайби 39 шт., які належать Регіональній філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», після чого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу викрав деталі верхньої будови колії, а саме: накладки Р-65 6-отворні в кількості 12 шт., вартістю 384,15 гривень за 1 шт., загальною вартістю 4609,80 гривень, стикові болти з гайками Р-65 39 шт., вартістю 20,58 гривень за 1 шт., загальною вартістю 802,42 гривень, 1-но виткові шайби 39 шт., вартістю 2,93 гривні за 1 шт., загальною вартістю 114,07 гривень. Після цього ОСОБА_6 з місця вчинення злочину з викраденими деталями зник, обернувши викрадене на свою користь, тим самим спричинивши Регіональній філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» матеріальної шкоди на загальну суму 5526, 29 гривень.
Крім того, в середині червня 2018 року (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено), приблизно о 23.00 годині, ОСОБА_6 знаходився за адресою: Дніпропетровська область, м. Апостолове, вул. Дмитра Яворницького поблизу буд. № 51, де побачив каналізаційний колодязь водопровідної мережі, який належить КП «Апостоловеводоканал». У вказаному місці у вказаний час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме - чавунного кільця люка.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке є власністю КП «Апостоловеводоканал», ОСОБА_6 в той же день, приблизно о 23.05 годині, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою лому демонтував чавунне кільце люка, чим завдав майнової шкоди КП «Апостоловеводоканал» на загальну суму 200,20 гривень. Після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, 26.06.2018, у вечірній час, ОСОБА_6 , перебував на території КЗ «Апостолівська ЦРЛ» ДОР, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Апостолове, вул. Медична 63, де побачив металеву лавку, яка належить КЗ «Апостолівська ЦРЛ» ДОР. У вказаному місці у вказаний час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, яке знаходилось на території КЗ «Апостолівська ЦРЛ» ДОР.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке є власністю КЗ «Апостолівська ЦРЛ» ДОР, ОСОБА_6 в той же день та час, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з території лікарні викрав металеву лавку, яка складається з чотирьох труб, довжиною 2 метри, діаметром 15 мм, вартістю 35 гривень за 1 шт., загальною вартістю 140 гривень, та ніжок з 2 труб, довжиною 70 см, діаметром 15мм, вартістю 210 гривень за 1 шт., загальною вартістю 420 гривень, чим завдав майнової шкоди КЗ «Апостолівська ЦРЛ» ДОР на загальну суму 560 гривень. Після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, в кінці червня 2018 року (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено), приблизно о 22.00 годині, ОСОБА_6 , знаходився за адресою: Дніпропетровська область, м. Апостолове, вул. Музична, поблизу буд. № 24, де побачив каналізаційний колодязь водопровідної мережі, який належить КП «Апостоловеводоканал». У вказаному місці у вказаний час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме - чавунного каналізаційного люка.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке є власністю КП «Апостоловеводоканал», ОСОБА_6 в той же день, приблизно о 22.05 годині, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою лому зняв чавунний каналізаційний люк, чим завдав майнової шкоди КП «Апостоловеводоканал» на загальну суму 989,90 гривень. Після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, в кінці червня 2018 (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено), приблизно о 22.00 годині, ОСОБА_6 знаходився за адресою: Дніпропетровська область, м. Апостолове, вул. Музична, поблизу буд. № 34, де побачив каналізаційний колодязь водопровідної мережі, який належить КП «Апостоловеводоканал». У вказаному місці у вказаний час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме - чавунного кільця люка.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке є власністю КП «Апостоловеводоканал», ОСОБА_6 в той же день, приблизно о 22.05 годині, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою лому демонтував чавунне кільце люка, чим завдав майнової шкоди КП «Апостоловеводоканал» на загальну суму 200,20 гривень. Після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, в кінці червня 2018 (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено), приблизно о 23.00 годині, ОСОБА_6 знаходився за адресою: Дніпропетровська область, м. Апостолове, вул. Музична, поблизу буд. № 32, де побачив каналізаційний колодязь водопровідної мережі, який належить КП «Апостоловеводоканал». У вказаному місці у вказаний час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме - чавунного кільця люка.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке є власністю КП «Апостоловеводоканал», ОСОБА_6 в той же день, приблизно о 23.05 годині, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою лому демонтував чавунне кільце люка, чим завдав майнової шкоди КП «Апостоловеводоканал» на загальну суму 200,20 гривень. Після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, в середині липня 2018 року (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено), приблизно о 22.00 годині, ОСОБА_6 знаходився за адресою: Дніпропетровська область, м. Апостолове, вул. Шкільна, поблизу буд. № 54, де побачив каналізаційний колодязь водопровідної мережі, який належить КП «Апостоловеводоканал». У вказаному місці у вказаний час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме - чавунного кільця люка.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке є власністю КП «Апостоловеводоканал», ОСОБА_6 в той же день, приблизно о 22.05 годині, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою лому демонтував чавунне кільце люка, чим завдав майнової шкоди КП «Апостоловеводоканал» на загальну суму 200,20 гривень. Після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, в середині липня 2018 року (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено), приблизно о 22.00 годині, ОСОБА_6 знаходився за адресою: Дніпропетровська область, м. Апостолове, вул. Шкільна, поблизу буд. № 82, де побачив каналізаційний колодязь водопровідної мережі, який належить КП «Апостоловеводоканал». У вказаному місці у вказаний час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме - чавунного кільця люка.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке є власністю КП «Апостоловеводоканал», ОСОБА_6 в той же день, приблизно о 22.05 годині, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою лому зняв чавунний каналізаційний люк, чим завдав майнової шкоди КП «Апостоловеводоканал» на загальну суму 989,90 гривень. Після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, в середині липня 2018 року (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено), приблизно о 23.00 годині, ОСОБА_6 знаходився за адресою: Дніпропетровська область, м. Апостолове, вул. Шкільна, поблизу буд. № 66, де побачив каналізаційний колодязь водопровідної мережі, який належить КП «Апостоловеводоканал». У вказаному місці у вказаний час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме - чавунного кільця люка.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке є власністю КП «Апостоловеводоканал», ОСОБА_6 в той же день, приблизно о 23.05 годині, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою лому демонтував чавунне кільце люка, чим завдав майнової шкоди КП «Апостоловеводоканал» на загальну суму 200,20 гривень. Після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, в середині липня 2018 року (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено), приблизно о 23.30 годині, ОСОБА_6 , знаходився за адресою: Дніпропетровська область, м. Апостолове, вул. Ветеранів, поблизу буд. № 11, де побачив каналізаційний колодязь водопровідної мережі, який належить КП «Апостоловеводоканал». У вказаному місці у вказаний час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме - чавунного кільця люка та чавунного каналізаційного люка.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке є власністю КП «Апостоловеводоканал», ОСОБА_6 в той же день, приблизно о 23.35 годині, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою лому демонтував чавунне кільце люка та чавунний каналізаційний люк, чим завдав майнової шкоди КП «Апостоловеводоканал» на загальну суму 1190,10 гривень. Після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, в кінці липня 2018 року (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено), приблизно о 22.00 годині, ОСОБА_6 знаходився за адресою: Дніпропетровська область, м. Апостолове, вул. Покровська, поблизу буд. № 47, де побачив каналізаційний колодязь водопровідної мережі, який належить КП «Апостоловеводоканал». У вказаному місці у вказаний час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме - чавунного кільця люка.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке є власністю КП «Апостоловеводоканал», ОСОБА_6 в той же день, приблизно о 22.00 годині, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою лому демонтував чавунне кільце люка, чим завдав майнової шкоди КП «Апостоловеводоканал» на загальну суму 200,20 гривень. Після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, в кінці липня 2018 року (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено), приблизно о 22.00 годині, ОСОБА_6 знаходився за адресою: Дніпропетровська область, м. Апостолове, вул. Ветеранів, 4, поблизу банку «Ощадбанк», де побачив каналізаційний колодязь водопровідної мережі, який належить КП «Апостоловеводоканал». У вказаному місці у вказаний час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме - чавунного каналізаційного люка.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке є власністю КП «Апостоловеводоканал», ОСОБА_6 в той же день, приблизно о 22.05 годині, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою лому демонтував чавунний каналізаційний люк, чим завдав майнової шкоди КП «Апостоловеводоканал» на загальну суму 989,90 гривень. Після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, в кінці липня 2018 року (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено), приблизно о 23.00 годині, ОСОБА_6 знаходився за адресою: Дніпропетровська область, м. Апостолове, вул. Покровська, поблизу буд. № 45, де побачив каналізаційний колодязь водопровідної мережі, який належить КП «Апостоловеводоканал». У вказаному місці у вказаний час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме - чавунного каналізаційного люка.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке є власністю КП «Апостоловеводоканал», ОСОБА_6 в той же день, приблизно о 23.05 годині, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою лому демонтував чавунний каналізаційний люк, чим завдав майнової шкоди КП «Апостоловеводоканал» на загальну суму 989,90 гривень. Після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, в кінці липня 2018 року (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено), приблизно о 23.30 годині, ОСОБА_6 знаходився за адресою: Дніпропетровська область, м. Апостолове, вул. Набережна, поблизу буд. № 16, де побачив каналізаційний колодязь водопровідної мережі, який належить КП «Апостоловеводоканал». У вказаному місці у вказаний час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме - чавунного кільця люка.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке є власністю КП «Апостоловеводоканал», ОСОБА_6 в той же день, приблизно о 23.35 годині, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою лому демонтував чавунне кільце люка, чим завдав майнової шкоди КП «Апостоловеводоканал» на загальну суму 200,20 гривень. Після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
29.07.2018, приблизно о 16 годині 50 хвилин, ОСОБА_6 перебував у приміщенні торгового залу магазину «Вулик 2» ПП ОСОБА_14 , який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.
ОСОБА_6 в той же день та час, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу із полиці таємно повторно взяв одну пачку кави «Якобз» монарх економ, вартістю 322,85 гривень, яку сховав під футболку, яка була одягнена на ньому. Після чого ОСОБА_6 направився до виходу з магазину, де за лінією кас в приміщенні магазину був затриманий охоронцем, тим самим ОСОБА_6 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі. Таким чином, ОСОБА_6 міг би завдати майнової шкоди магазину «Вулик 2» ПП ОСОБА_14 на загальну суму 322,85 гривень.
Крім того, 01.08.2018, приблизно о 23.00 годині, ОСОБА_6 знаходився за адресою: Дніпропетровська область, м. Апостолове, вул. Ветеранів, поблизу буд. № 40, де побачив каналізаційний колодязь водопровідної мережі, який належить КП «Апостоловеводоканал». У вказаному місці у вказаний час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме - чавунного каналізаційного люка.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке є власністю КП «Апостоловеводоканал», ОСОБА_6 01.08.2018, приблизно о 23.05 годині, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою лому демонтував чавунний каналізаційний люк, чим завдав майнової шкоди КП «Апостоловеводоканал» на загальну суму 989,90 гривень. Після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, 03.08.2018, приблизно о 23.30 годині, ОСОБА_6 знаходився за адресою: Дніпропетровська область, м. Апостолове, вул. Ветеранів, поблизу буд. № 36, де побачив каналізаційний колодязь водопровідної мережі, який належить КП «Апостоловеводоканал». У вказаному місці у вказаний час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме - чавунного кільця люка.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке є власністю КП «Апостоловеводоканал», ОСОБА_6 03.08.2018, приблизно о 23.35 годині, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою лому демонтував чавунне кільце люка, чим завдав майнової шкоди КП «Апостоловеводоканал» на загальну суму 200,20 гривень. Після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, на початку серпня 2018 року (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено), приблизно о 22.00 годині, ОСОБА_6 знаходився за адресою: Дніпропетровська область, м. Апостолове, вул. Покровська, поблизу буд. № 77а, де побачив каналізаційний колодязь водопровідної мережі, який належить КП «Апостоловеводоканал». У вказаному місці у вказаний час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме - чавунного кільця люка.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке є власністю КП «Апостоловеводоканал», ОСОБА_6 в той же день, приблизно о 22.05 годині, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою лому демонтував чавунне кільце люка, чим завдав майнової шкоди КП «Апостоловеводоканал» на загальну суму 200,20 гривень. Після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, на початку серпня 2018 року (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено), приблизно о 23.00 годині, ОСОБА_6 знаходився за адресою: Дніпропетровська область, м. Апостолове, вул. Покровська, поблизу буд. № 49, де побачив каналізаційний колодязь водопровідної мережі, який належить КП «Апостоловеводоканал». У вказаному місці у вказаний час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме - чавунного кільця люка.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке є власністю КП «Апостоловеводоканал», ОСОБА_6 в той же день, приблизно о 23.05 годині, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою лому демонтував чавунне кільце люка, чим завдав майнової шкоди КП «Апостоловеводоканал» на загальну суму 200,20 гривень. Після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, на початку серпня 2018 (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено), приблизно о 23.00 годині, ОСОБА_6 знаходився за адресою: Дніпропетровська область, м. Апостолове, вул. Центральна 65, поблизу міської ради, де побачив каналізаційний колодязь водопровідної мережі, який належить КП «Апостоловеводоканал». У вказаному місці у вказаний час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме - чавунного кільця люка.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке є власністю КП «Апостоловеводоканал», ОСОБА_6 в той же день, приблизно о 23.05 годині, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою лому демонтував чавунне кільце люка, чим завдав майнової шкоди КП «Апостоловеводоканал» на загальну суму 200,20 гривень. Після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
24.06.2018, приблизно о 10.30 годині, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 знаходились на території центрального кладовища, яке розташоване за межами АДРЕСА_1 , де побачили на місці поховання померлих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 металеві швелери, які знаходилися в землі та слугували опорою пам`ятника. В той же день та час у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виник єдиний злочинний умисел, направлений на заволодіння металевими предметами, що знаходились на місці поховання ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .
ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 24.06.2018, приблизно о 10.35 годині, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння металевими предметами, що знаходяться на могилі похованих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , усвідомлюючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, перебуваючи на вищевказаному кладовищі, таємно, умисно, повторно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нехтуючи моральними засадами суспільства в частині поваги до померлих та місць їх поховання, за допомогою лопати, яку вони принесли із собою, викопали та викрали металеві предмети, які знаходились на могилі померлих, а саме: 4 швелера, довжиною 1,5 м кожен, шириною 100 мм, висотою 100 мм, вартістю 342,72 за 1 шт., тим самим спричинили ОСОБА_17 моральних страждань та завдали збитку на загальну суму 1370,88 гривень.
Після чого з місця вчинення злочину зникли та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.
Повторно 25.06.2018, приблизно о 18.00 годині, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 знаходились на території центрального кладовища, яке розташоване за межами АДРЕСА_1 , де побачили на місці поховання померлих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 металеву огорожу, якою загороджені місця поховання. В той же день та час у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виник єдиний злочинний умисел, направлений на заволодіння металевими предметами, що знаходились на місці поховання ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .
Реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння металевими предметами, що знаходяться на могилі похованих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_7 25.06.2018, приблизно о 18.05 годині, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, перебуваючи на вищевказаному кладовищі, таємно, умисно із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нехтуючи моральними засадами суспільства в частині поваги до померлих та місць їх поховання, за допомогою гайкових ключів викрутили болти та зняли огорожу, розміром 15 м, висотою 50 см, товщиною 2 см, вартістю 135 гривень за 1 метр, яку викрали, тим самим спричинили ОСОБА_21 моральних страждань та завдали збитку на загальну суму 2025 гривень.
Після чого з місця вчинення злочину зникли та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.
Повторно 26.06.2018, приблизно о 18.30 годині, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 знаходились на території центрального кладовища, яке розташоване за межами АДРЕСА_1 , де побачили на місці поховання померлих ОСОБА_22 та ОСОБА_23 металеві предмети, які слугували опорою пам`ятника. В той же день та час у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виник єдиний злочинний умисел, направлений на заволодіння металевими предметами, що знаходились на місці поховання ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .
Реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі похованих ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , ОСОБА_7 26.06.2018, приблизно о 18.35 годині, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, перебуваючи на вищевказаному кладовищі, таємно, умисно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нехтуючи моральними засадами суспільства в частині поваги до померлих та місць їх поховання, за допомогою лопати, яку вони принесли з собою, викопали та викрали металеві предмети, які знаходились на могилі померлих, а саме: 2 труби, діаметром 125 мм, довжиною 2,25 м, товщиною стінки 10 мм, вартістю 981,48 гривень за 1 шт., тим самим спричинили ОСОБА_24 моральних страждань та завдали збитку на загальну суму 1962,96 гривень.
Після чого з місця вчинення злочину зникли та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.
Суд першої інстанції встановив, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не було надано достатніх, належних, допустимих і беззаперечних доказів, які б в сукупності поза розумним сумнівом підтверджували ту обставину, що обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були вчиненні інкриміновані органом досудового розслідування їм кримінальні правопорушення, а саме ОСОБА_6 злочини, передбачені ч. 2 ст.15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 297 КК України та ОСОБА_7 злочини, передбаче6ні ч.3 ст. 297 України, та враховуючи, що можливість для збору додаткових доказів вичерпано і не пропонується стороною обвинувачення, а тому суд, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мають бути виправдані за недоведеністю їх вини в інкримінованих їм злочинах поза всяким сумнівом на підставі п.2 ч.1 ст. 273 КПК України.

В апеляції:
- прокурор просить вирок скасувати і призначити новий судовий розгляд.
Вважає, що судом винесено виправдувальний вирок в результаті неповного судового розгляду, не дослідження обставин, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого та справедливого судового рішення.
В обґрунтування вказує на те, що судом не враховано думку потерпілого ОСОБА_21 , у подальшому під час судових засідань його не було допитано в якості потерпілого, чим порушено його право на участь у судовому розгляді.
Крім того, основним свідком була ОСОБА_25 , яка на стадії досудового розслідування надавала викривальні покази щодо вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 10 епізодів злочинів, яку було допитано в режимі відеоконференції, оскільки остання відбуває покарання у місцях позбавлення волі. ОСОБА_25 під час судового засідання змінила свої покази. Клопотання прокурора щодо допиту свідка ОСОБА_25 безпосередньо у судовому засіданні залишилось без задоволення з боку суду, тому прокурор був позбавлений можливості надати ОСОБА_25 для огляду протоколи допиту її в якості свідка на стадії досудового розслідування, з`ясувати причини зміни показів свідком.
Вказує на те, що поза увагою суду залишились розбіжності між показами свідків ОСОБА_26 , та ОСОБА_25 .
Судом з незрозумілих підстав відхилено покази свідка ОСОБА_26 як неналежний доказ, оскільки відомості, повідомленні останнім не містять будь-яких фактичних даних на підтвердження вини ОСОБА_6 .
Разом з цим, судом критично надано оцінку показам ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , оскільки вони не змогли вказати, коли саме у 2018 році вони бачили ОСОБА_29 на пункті прийому металобрухту.
Прокурор в апеляції зазначає, що покази свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 є послідовними, не змінювались під час досудового розслідування та судового розгляду та відповідають обставинам кримінального провадження.
Також, прокурор не згоден судом з відхиленням судом як доказу - протоколів слідчих експериментів за участю ОСОБА_6 тільки через те, що за висновком суду останній у ході проведення слідчих експериментів фактично лише проголошував зізнання у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оскільки суд не врахував, що під час слідчих експериментів ОСОБА_6 зазначив місце вчинення злочинів та продемонстрував яким чином він їх вчинив сам, а також разом із ОСОБА_7 .
В апеляціх прокурор заперечує проти відхилення судом показів свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_30 , які були понятими при проведенні слідчих експериментів і ці свідки були очевидцями під час проведення слідчих експериментів та надали покази з приводу відтворення ОСОБА_6 обставин вчинення ним та ОСОБА_7 , злочинів.
На думку прокурора судом першої інстанції при винесенні виправдувального вироку допущено неповноту судового розгляду, що завадило суду ухвалити законне судове рішення.
Заслухавши учасників кримінального провадження, прокурора який підтримав доводи та вимоги апеляції, обвинувачених та їх захисників, які проти апеляції прокурора заперечували, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції прокурора, колегія суддів дійшла наступного висновку.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
За вимогами ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта та на підставі доказів, наданих суду сторонами кримінального провадження.
Статтею 17 КПК України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на його користь, саме у цьому полягає основоположний принцип презумпції невинуватості.
Згідно до положень ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.
Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.
Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» №5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.
Положення ст. ст. 370, 373 КПК України регламентують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Таким чином, у правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпроти гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи. Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу. При цьому, саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Згідно з вимогами п.1 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
Європейський Суд у рішенні від 21 квітня 2011 року «Нечипорук і Йонкало проти України» та рішенні від 6 грудня 1998 року «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Стаття 91 КПК України визначає, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
За змістом ст. 92 КПК України саме на сторону обвинувачення покладається обов`язок доказування не лише обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості поданих доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 13 січня 2005 року в справі «Капо проти Бельгії» зауважив, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом у світлі п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і вимагає воно, крім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.
У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Апеляційним судом встановлено, що ухвалюючи виправдувальний вирок, районний суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Як убачається з матеріалів судового провадження, судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку були дослідженні всі без виключення надані стороною обвинувачення докази.
Апеляційний суд вважає, що виконавши вимоги ст. ст. 23, 94 КПК України, допитавши обвинуваченого, свідків та дослідивши докази по справі, виходячи із закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості та вимог ст. 370 КПК України про те, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь, районний суд дійшов законного і обґрунтованого висновку про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.297 КК України та ОСОБА_7 поза всяким сумнівом і виправдав останніх на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК у У вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.297 КК України у вчиненні кримінальних правопорушень при викладених в обвинувальному акті обставинах.
Вказані вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції дотриманні.Доводи прокурора щодо неповноти судового розгляду, не дослідження всіх обставин вчинення злочину та не надання їм належної правової оцінки, що призвело до передчасного висновку суду першої інстанції про невинуватість ОСОБА_6 та пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.297 КК України та ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.297 КК України, колегія суддів вважає безпідставними і необґрунтованими.
Так, судом першої інстанції належним чином надана оцінка всіх перевірених судом доказів у їх сукупності, наведені підстави для виправдання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, що в повній мірі відповідає і узгоджується з вказаними вище вимогами норм закону.
Згідно із ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Так, на підтвердження вини ОСОБА_6 у скоєнні замаху на крадіжку з магазину «Вулик-2» за кваліфікацією ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України, стороною обвинувачення до суду першої інстанції надано протокол огляду від 03.08.2018 року під час якого було оглянуто упаковку розчинної кави Якобз Монарх, яку було вилучено у ОСОБА_6 .
Дослідивши вказаний доказ, суд першої інстанції дійшов висновку про недопустимість цього доказу і додатку до нього - відеозапису від 29.07.2018 року, оскільки процесуальна дія, - огляд упаковки розчиної кави Якобз Монарх проведений із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства, а саме встановлено, що протокол огляду від 03.08.2018 року має виправлення дати складання з 29.07.2019 року на 03.08.2018 року, при цьому жодних застережень щодо здійснення виправлень у протоколі не вказано.
За показами слідчого ОСОБА_31 , яка пояснила в суді першої інстанції, що протокол огляду місця події та протокол огляду упаковки кави було складено в один день 29.07.2018 року, що підтвердив свідок ОСОБА_32 . Отже, встановлено, що вилучення упаковки кави у ОСОБА_6 та її огляд був здійснений 29.07.2018 року.
Разом з цим, судом першої інстанції встановлено, що згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000804 відомості за фактом вчинення 29.07.2018 року о 16-53 год. крадіжки кави з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташований в АДРЕСА_3 , внесені до вказаного реєстру 03.08.2018 року о 14:00:04, тобто огляд упаковки кави та її вилучення проводилось до внесення відомостей до ЄРДР, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 214 КПК України, згідно яких здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до ЄРДР не допускається і тягне за собою відповідальність встановлену законом, крім випадків огляду місця події (де відомості вносяться невідкладно після завершення огляду).
Таким чином, суд законно і обґрунтовано дійшов висновку про те, що дану слідчу дію проведено із порушенням законодавства, на підставі чого визнання протоколу огляду від 03.08.2018 року недопустимим доказом є правомірним і таким, що повністю відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і зазначеним вище вимогам закону.
Також, на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_6 в суді першої інстанції прокурор посилався на показання свідка ОСОБА_33 , проте суд відхилив вказані показання як доказ вини ОСОБА_6 , оскільки з показань цього свідка суд встановив, що він прибув до магазину «Вулик-2» після повідомлення про факт крадіжки охоронцем магазину та після прибуття до місця події працівників поліції, тобто ОСОБА_33 не був свідком та очевидцем вищевказаних подій, тому його покази не підтверджують причетність саме ОСОБА_6 до вчинення вказаного злочину.
Суд врахував показання свідка ОСОБА_34 в тій частині, що він 29.07.2018 року запідозрив невідомого чоловіка, який виявився ОСОБА_6 , у крадіжці продуктів з магазину «Вулик-2», а потім на його пропозицію останній надав пачку кави «Якобз Монарх», проте, суд врахував ту обставину, що протокол огляду та вилучення викраденої кави, складений 29.07.2018 року, а також похідні від нього докази - постанова від 03.08.2018 року про визнання речовими доказами, розписка ОСОБА_34 про отримання викраденої упаковки кави, а також сам речовий доказ, визнано недопустимими доказами.
Суд першої інстанції обґрунтовано і законно дійшов висновку, що тільки показань свідка ОСОБА_34 не є достатньо для доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 за вказаним фактом замаху на крадіжку майна поза розумним сумнівом, з чим погоджується і апеляційний суд.
Окрім цього, суд першої інстанції, зважаючи на поняття доктрини плодів отруєного дерева, визнав недопустимими похідні від вказаного вище протоколу огляду докази, а саме: постанову від 03.08.2018 року про визнання речовими доказами, розписку ОСОБА_34 про отримання викраденої упаковки, а також сам речовий доказ, що в повній мірі відповідає і узгоджується з правовою позицією викладених з цього питання в рішеннях ЄСПЛ у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України».
Також, в суді першої інстанції досліджувалась копія протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КУпАП стосовно ОСОБА_6 від 08.08.2018 року щодо дрібного викрадення майна 28.07.2018 року, який судом обґрунтовано і законного визнано неналежним доказом, оскільки в розумінні приписів ст. 85 КПК України, даний доказ не підтверджує існування чи відсутність обставин, які підлягають доказуванню за фактом вчинення замаху на крадіжку, що мала місце 29.07.2018 року, що не заперечує прокурор в своїй апеляційній скарзі.
На підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні закінченого замаху на крадіжку упаковки кави прокурор послався також на протокол проведення слідчого експерименту від 05.09.2018 року та додаток до вказаного протоколу, а саме відеозапис вказаної слідчої дії.
Надаючи оцінку протоколам проведення слідчих експериментів від 05.09.2018 року та від 24.09.2018 року та відеозапису до них, судом першої інстанції встановлено, що фактично під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_6 лише проголошував зізнання у вчиненні інкримінованих йому злочинів, при цьому вказані протоколи проведення слідчого експерименту не містять ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних випробувань тощо, тому суд обґрунтовано і законно, у відповідності до приписів ч.4 ст.95 КПК України, що узгоджується з правовою позицією Об`єднаної палати ККС Верховного Суду, постанова від 14.09.2020 року, справа № 740/3597/17, провадження № 51-6070кмо19, вказані докази відхилив.
Колегія суддів зважає на те, що самі по собі протоколи слідчих експериментів від 05.09.2018 року та 24.09.2018 року, де ОСОБА_6 давав викривальні покази відносно себе по епізодам вчинення злочинів самостійно та разом з ОСОБА_7 , на що вказує прокурор в апеляції, не можуть слугувати безсумнівними доказами доведеності вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки відповідно до ст. 94 КПК України, суд повинен за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, однак інших доказів, які вказували б на причетність ОСОБА_6 до зазначених обставин стороною обвинувачення надано не було, а зазначені протоколи слідчих експериментів містять лише зізнання без механізму вчинення злочинів, крім того під час судового розгляду ОСОБА_6 вину у скоєних злочинах не визнавав та щодо вказаних експериментів зазначив, що його по місту водив оперуповноважений та показував, де були вчиненні крадіжки.
Щодо інкримінованої стороною обвинувачення крадіжки металевої лавки з території КЗ «Апостолівська ЦРЛ» ДОР» в якій обвинувачується ОСОБА_6 , то сторона обвинувачення посилалась лише на протокол слідчого експерименту від 05.09.2018 року та додаток до протоколу, а саме відеозапис вказаної слідчої дії, проте вказаний протокол слідчого експерименту судом першої інстанції було відхилено про що наведено вище, інших доказів вини ОСОБА_6 за вказаним фактом крадіжки до суду першої інстанції надано не було.
На підтвердження вини ОСОБА_6 у викрадені ним водопровідного люку по АДРЕСА_4 в кінці липня 2018 року, матриці люку по АДРЕСА_5 на початку серпня 2018 року, каналізаційних люків та металевих кілець в АДРЕСА_6 в кінці червня 2018 року, АДРЕСА_7 в середині червня 2018 року, АДРЕСА_8 в середині липня 2018 року, АДРЕСА_9 в кінці липня 2018 року, АДРЕСА_10 в середині липня 2018 року, вул. Ветеранів, буд.40 - 01.08.2018 року, вул. Ветеранів, буд.36- 03.08.2018 року, вул. Покровська, буд.47,45 в кінці липня 2018 року, вул. Покровська, буд.77а,49 на початку серпня 2018 року, прокурор в апеляції посилається на покази свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_30 , ОСОБА_35 , ОСОБА_25 та ОСОБА_28 .
Суд першої інстанції також ретельно перевірив ці докази, допитав зазначених свідків та надаючи їм оцінку дійшов висновку, що показання вищевказаних свідків не містять фактичних даних щодо обставин скоєння ОСОБА_6 крадіжок майна КП Апостоловеводоканал в період часу з середини червня 2018 року до початку серпня 2018 року, з чим погоджується колегія суддів, оскільки такі висновки є об`єктивними, обґрунтованими і такими, що повністю узгоджуються з фактичними обставинами кримінального провадження і відповідають зазначеним вище нормам закону.
Так, доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно відхилив покази свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_30 , оскільки вони приймали участь під час слідчих експериментів, бачили та чули покази ОСОБА_6 , є неспроможними, оскільки дані свідки давали покази суду першої інстанції, які наведені у вироку та згідно цих показів також слідує, що ОСОБА_6 на вказаних слідчих експериментах на які посилається прокурор, тільки давав зізнання без механізму, способу та обставин вчинення злочинів.
Крім того, за показами цих свідків щодо обставин вчинення саме ОСОБА_6 злочинів, вони не навели ні конкретних дат, коли саме ОСОБА_6 приносив металобрухт. Із показів свідка ОСОБА_27 йдеться лише про люки, які ОСОБА_6 приносив на пункт прийому металобрухту, проте коли саме ОСОБА_6 приносив люки та в якій кількості вказаний свідок пояснити не зміг.
Також, при оцінці усіх доказів в їх сукупності, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 засуджений Апостолівським районним судом Дніпропетровської області від 10.08.2018 року за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України, а саме за крадіжки обичайки (кільця) люку оглядового кабельного колодязя, чавунного люку оглядового кабельного колодязя, чавунного каналізаційного люку легкого типу «Л» А-15, що мали місце в лютому місяці, 01, 03 та 29 квітня 2018 року, а тому жодний доказ, наданий стороною обвинувачення, не підтверджує тих обставин, що ОСОБА_6 були здані на пункт приймання металобрухту чавунні металеві люки та металеві кільця, викрадені в період часу з середини червня 2018 року до початку серпня 2018 року.
Щодо заперечення прокурора про відмову суду про допит ОСОБА_25 безпосередньо в залі суду, то вони є необґрунтованими і безпідставними, оскільки остання була допитана в режимі відеоконференції, прокурор мав змогу поставити свідку запитання в такому режимі. Обмеження такого права прокурора чи інших учасників кримінального провадження під час допиту цього свідка не підтверджено матеріалами справи і таких обставин апеляційним судом не виявлено.
Посилання прокурора на покази свідка ОСОБА_25 наданої нею при допиті на досудовому розслідуванні є безпідставним і неспроможним з огляду на приписи ст. 23 КПК України, згідно якої суд досліджує до4кази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Та за частиною другою цієї статті, не можуть бути визнанні доказами відомості, що містяться в показаннях, печах, документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.
Щодо посилання прокурора в апеляції на допустимість і достатність доказів в підтвердження вини ОСОБА_6 у скоєні ним крадіжок на початку червня 2018 року деталей верхньої будови колії 51 км перегону ст. Апостолове ст. Тік, в останніх числах травня та на початку червня 2018 року деталей верхньої будови колії 42 км перегону ст. Апостолове ст. Тік, то стороною обвинувачення надано суду першої інстанції протокол огляду з фото таблицями від 15.08.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_6 добровільно надав 4 металеві накладки Р-65 6 отворні, які були оглянуті та вилучені до Апостолівського ВП.
Проте, при дослідженні цього протоколу судом першої інстанції встановлено, що огляд і вилучення зазначених вище предметів проведений о/у СКП Апостолівського ВП, в той час коли огляд згідно ч. 1 ст. 237 КПК України може бути проведений тільки слідчим або прокурором. Крім того, вилучені предмети не були опечатані та завірені підписами осіб, що брали участь у проведенні огляду та копія протоколу не була вручена ОСОБА_6 , що у сукупності свідчить про істотні порушення вимог КПК щодо порядку проведення огляду речей, у зв`язку з чим фактичні дані, отримані в ході вказаних дій суд першої інстанції обґрунтовано і законно визнав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 87 КПК України недопустимими доказами.
Також, сторона обвинувачення і прокурор в апеляції посилається як на доказ вини ОСОБА_6 на покази свідка ОСОБА_36 , який вказував, що ОСОБА_6 один раз приносив на пункт приймання металобрухту із залізниці підкладки, проте ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні крадіжок деталей верхньої будови колії, а саме накладок З-65 6-отворниз, а тому суд першої інстанції у сукупності з іншими доказами надав належну оцінку цим показам, і обґрунтовано та законно відхилив їх, оскільки відповідно до вимог ст. 85 КПК України такі покази не є належним доказом на підтвердження вини останнього, оскільки не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
За фактом наруги 28.04.2018 року над могилою ОСОБА_12 в якій обвинувачується ОСОБА_6 , то сторона обвинувачення посилається також на протокол слідчого експерименту від 05.09.2018 року та додаток до протоколу, а саме відеозапис вказаної слідчої дії, проте вказаний протокол слідчого експерименту судом першої інстанції було відхилено про що зазначалось вище, інших доказів вини ОСОБА_6 за вказаним фактом крадіжки до суду першої інстанції надано не було.
На підтвердження наруги над могилою ОСОБА_37 14.06.2018 року, в якій обвинувачується ОСОБА_7 стороною обвинувачення надано протокол огляду з фото таблицями від 11.08.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_38 добровільно надав металевий кутник, який було оглянуто та вилучено до Апостолівського ВП, проте вказаний протокол проведений о/у СКП Апостолівського ВП, що є порушенням ч. 1 ст. 237 КПК України за приписами якої такий огляд може бути проведений тільки слідчим або прокурором, а тому визнання цього доказу з додатком до нього недопустимим судом першої інстанції є законним і обґрунтованим.
Крім того, постановою слідчого від 11.08.2018 року, вилучений металевий кутник визнано речовим доказом та прийнято рішення щодо передачі вказаного кутника ОСОБА_39 .. Проте суд першої інстанції слушно зазначив, що вказані дії здійсненні у порушення приписів п.2 ч.5 ст.110 КПК України, так як вказана постанова слідчим не мотивована, та в ній не зазначено зміст обставин, які слугували підставою для прийняття слідчим вказаного рішення, та обґрунтування мотивів прийняття рішення, а саме слідчим не зазначено, на підставі яких доказів він дійшов висновку, що вилучений металевий кутник є речовим доказом у кримінальному провадженні за фактом наруги над могилою ОСОБА_37 , та які саме обставини слугували прийняттю слідчим рішення про передачу металевого кутника на зберігання ОСОБА_39 .
Таким чином, за наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано і законно зазначенні докази відповідно до п.1 ч.2 ст. 87 КПК України визнав недопустимими доказами, оскільки фактичні дані, отримані в ході вказаних дій проведені з істотними порушеннями вимог КПК щодо порядку проведення огляду речей.
Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також обвинувачуються у вчиненні наруги над могилами ОСОБА_15 , ОСОБА_16 24.06.2018 року, ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 25.06.2018 року, ОСОБА_22 , ОСОБА_23 26.06.2018 року.
На підтвердження вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у скоєнні наруги над могилою ОСОБА_40 та ОСОБА_41 , ОСОБА_42 стороною обвинувачення було надано протокол огляду з фото таблицями від 13.08.2018 року та 11.08.2018 року відповідно.
Проте вказані протоколи огляду від 13.08.2018 року та 11.08.2018 року, судом першої інстанції визнано недопустимими доказами відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.87 КПК України, в зв`язку з порушенням під час проведення вказаних слідчих дії положень ч.1 та ч.5 ст.237 КПК України, ч.3 ст.104 КПК України та пунктів 9 та 10 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої наказом № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010 року.
З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки огляд речей, як уже неодноразово зазначалось вище, відповідно до вимог ст. ч. 1 ст. 237 КПК України, може бути проведено лише слідчим та/або прокурором, в той же час, як встановлено судом першої інстанції, огляд речей металевого кутника та металевих швелерів, вилучених у ОСОБА_43 , проведено о/у СКП Апостолівського ВП ОСОБА_44 , крім того, вилучені металеві кутники не були опечатані із завіренням підписами осіб, що брали участь у проведенні огляду, копія протоколу огляду не була вручена ОСОБА_45 , а тому такий висновок є законним і обґрунтованим.
Також є законним і обґрунтованим застосування судом першої інстанції поняття доктрини плодів отруєного дерева і визнання недопустимими доказами постанови слідчого від 11.08.2018 року та 13.08.2018 року про визнання металевого кутника та металевих швелерів речовими доказами, розписки ОСОБА_24 , ОСОБА_17 та ОСОБА_21 , що повністю відповідає і узгоджується з зазначеними вище нормами закону та правовими позиціями наведеними в рішеннях Європейського Суду, з цього питання, які також вказані вище, оскільки на їх допустимість вплинув незаконний огляд.
Крім того, колегія суддів зважає на те, на що і зауважив суд першої інстанції, що згідно показань ОСОБА_24 працівники поліції повідомили йому про те, що знайшли викрадений з могили металевий кутник синього кольору, однак, як зазначено в обвинувальному акті, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у викрадені з могили ОСОБА_40 двох металевих труб, а не металевого кутника.
Також, сторона обвинувачення вказувала на свідків вчинення наруги над могилами на підтвердження вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а саме на ОСОБА_30 , ОСОБА_26 , ОСОБА_43 , на що акцентує увагу в апеляції і прокурор.
Проте, свідок ОСОБА_36 пояснив у суді першої інстианції, що бачив як ОСОБА_6 один раз приносив на пункт приймання металобрухту приблизно 5 хрестів з кладовища, які були попиляні на частини.
При цьому, згідно обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у нарузі над могилами та викрадення з місць поховання металевих труб, швелерів та огорожі, а не хрестів, а тому суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку, що покази вказаного свідка не мають самостійного доказового значення, оскільки не містять відомостей щодо вчинення ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч.3 ст.297 КК України, в яких він обвинувачується, і, що відповідно до вимог ст. 85 КПК України, не є належним доказом на підтвердження вини останнього.
Із показів свідка ОСОБА_26 , на які посилається прокурор в апеляції, слідує тільки, що він декілька разів забирав ОСОБА_6 з місця, що розташоване на відстані близько півкілометра від кладовища в сторону с.Михайло-Заводське, де ОСОБА_46 разом з ОСОБА_47 вантажили в багажник автомобіля мішок, після чого їхали до ОСОБА_48 , де здавали метал, а також одного разу свідок возив ОСОБА_49 в с. Запорізьке, де вона забрала мішок із залізом.
Вказані покази також законно і обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки не містять будь-яких фактичних даних на підтвердження вини обвинувачених, так як свідок не зміг пояснити, коли саме він забирав ОСОБА_50 неподалік кладовища та, що саме він перевозив в багажнику.
За наведеного, є безпідставним і неспроможним ствердження прокурора про безпідставне відхилення показів свідка ОСОБА_26 , оскільки суд першої інстанції оцінював доказ відповідно до ст. 85 КПК України, згідно якої належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Щодо посилання прокурора в апеляції на наявність суперечностей в показах свідка ОСОБА_26 та ОСОБА_25 , та не усунення їх судом, то такі ствердження є безпідставними, оскільки суд, як наведено вище надав належну і повну оцінку цим показам у їх сукупності з іншими дослідженими доказами. Крім того колегія суддів при перевірці усіх доводів прокурора, зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, крім того свідок ОСОБА_26 не зміг визначитись коли саме він возив ОСОБА_25 та ОСОБА_6 , а тому його покази не містять фактичних даних на підтвердження вини ОСОБА_6 .
Колегія суддів погоджується з критичною оцінкою судом показів усіх допитаних свідків, оскільки будучи безпосередньо допитаними у суді першої інстанції дійсно ніхто із них фактично поза розумним сумнівом не надав показів, які б вказували на причетність обвинувачених до злочинів, які їм інкримінуються.
Ствердження прокурора, що було порушено право потерпілого ОСОБА_21 на участь у судовому засіданні з посиланням на те, що судом не було допитано останнього та не враховано його думку, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки згідно матеріалів справи, потерпілий викликався в судові засідання, був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, доказів на підтвердження поважності неприбуття потерпілого в судове засідання ні потерпілим, ні прокурором надані не були, і в судовому засіданні при вирішенні питання про закінчення дослідження доказів, ні сторона захисту, ні сторона обвинувачення не заперечували.
Колегія суддів при перевірці цього питання також враховує, що даний потерпілий також неодноразово належним чином повідомлявся апеляційним судом про розгляд апеляції прокурора на вирок суду, проте ініціативи про прийняття участі у розгляді даної справи з боку потерпілого ОСОБА_21 не надходило, до суду не з`являвся, вирок не оскаржував.
У даному випадку колегія суддів також зважає на правову позицію викладених в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України", де Суд дійшов висновку, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки.
Приймаючи до уваги наведені обставини та вказане рішення ЄСПЛ, зважаючи на те, що судом вичерпано усі можливі засоби для належного повідомлення потерпілого ОСОБА_21 про час розгляду справи, колегія суддів не вбачає порушень прав потерпілого з мотивів на які посилається прокурор в апеляції, оскільки судом відповідно до положень ч. 6 ст.22 КПК України були створені необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, тому згідно приписів ст. 28 КПК України, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого рішення про можливість закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, проти чого відсутні були заперечення з боку усіх учасників кримінального провадження, у тому числі, не заперечував проти закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами без допиту потерпілого ОСОБА_21 і сам прокурор в суді першої інстанції.
З огляду на разом все вище наведене, колегія суддів, вважає необхідним зазначити, що суд першої інстанції, проаналізувавши в сукупності, надані прокурором і досліджені в ході судового розгляду кримінального провадження докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, дійшов до обґрунтованого та законного висновку про недоведеність, що інкриміновані кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченими, не встановлено достатні докази для доведення винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм правопорушень в суді поза розумним сумнівом, і вичерпані можливості їх отримання, що згідно п.2 ст. 373 КПК України є підставою для їх виправдування.
Судом першої інстанції належним чином надана оцінка всіх перевірених судом доказів сторони обвинувачення у повному обсязі в їх сукупності, наведені підстави для виправдання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, що в повній мірі відповідає і узгоджується з вказаними вище вимогами норм закону.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції за своїм змістом відповідає вимогам ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, а тому підстав для його скасування про що просить прокурор, не вбачається.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що в апеляційній скарзі прокурор вказує на безпідставне визнання районним судом недопустимими частини доказів. Разом з тим, прокурор в апеляційній скарзі та під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції не заявляв клопотання про дослідження доказів, яким на його думку дана невірна оцінка, або які неповно досліджені районним судом.
За змістом ч.3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції, за клопотанням учасників судового провадження, зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Апеляційний суд вважає, що зміст такої засади, як безпосередність дослідження доказів судом апеляційної інстанції, відрізняється від змісту цієї засади в суді першої інстанції, оскільки апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 КПК України. Ця відмінність зумовлена функцією суду апеляційної інстанції - перегляд вироку суду в апеляційному порядку, а не вирішення кримінального провадження по суті, що дублює функції суду першої інстанції.
Тобто, суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.
Також апеляційний суд наголошує, що положення ч. 1 ст. 404 КПК України ґрунтуються на принципі римського права «tantum devolutum quatum appellatum» («скільки скарги стільки рішення»).
Тобто, на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги.
Одночасно, колегія суддів, вважає, що висновки суду та оцінка доказів по справі, викладенні в оскаржуваному вироку з достатньою повнотою, не містять протиріч та не викликають у апеляційного суду сумнівів щодо правильності таких висновків, в тому числі і з огляду на те, що протилежне не було доведено прокурором на стадії апеляційного розгляду.
При цьому, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 року), в яких серед іншого, ЄСПЛ зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».
Апеляційний суд наголошує, що рівність сторін перед судом є одним зі складників справедливого судового розгляду, що містить фундаментальне право на змагальність кримінального провадження (п. 37 рішення ЄСПЛ від 24 лютого 1998 року у справі «Бельзюк проти Польщі». Тому за відсутності клопотання про дослідження доказів апеляційний суд не вправі за своєю ініціативою досліджувати докази. Таке розуміння випливає з правових позицій ЄСПЛ, викладених у рішеннях у справах: «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 року, «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року, «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року про безсторонність суду за об`єктивним критерієм, а також про обов`язок несення тягаря доказування сторонами та обов`язок забезпечення рівності сторін (п. 61 рішення ЄСПЛ від 27 березня 2007 року у справі «Талат Тунч проти Туреччини»).
Таким чином, доводи прокурора щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням норм процесуального закону, під час апеляційного розгляду провадження свого підтвердження не знайшли, виправдувальний вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні, тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Апостолівського відділу Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2021 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0000573, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, які тримаються під вартою, - у той же строк з моменту вручення їм копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_51