Провадження № 11-кп/824/194/2021 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 лютого 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року, яким:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, українець, гр-н України, освіта середня, розлучений, офіційно не працює, особа з інвалідністю ІІІ групи, учасник бойових дій, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований: АДРЕСА_1 , тимчасово проживав: АДРЕСА_2 , не судимий,-

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, 16 липня 2019 року, починаючи близько з 21 год. 00 хв. ОСОБА_7 перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , розпивав спиртні напої разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 . Вночі 17 липня 2019 року, близько 00 год. 30 хв., знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 під час словесного конфлікту з ОСОБА_10 , перебуваючи на балконі у збудженому та агресивному стані, наніс декілька ударів кулаками рук в обличчя потерпілій, після чого, маючи умисел на протиправне позбавлення життя останньої, зв`язав її руки своїм ременем, щоб вона не могла чинити опір, і почав наносити численні удари кулаками рук та невстановленим твердим предметом по голові та тілу останньої, від яких потерпіла ОСОБА_10 втратила свідомість та в подальшому померла, після чого ОСОБА_7 втік з місця скоєння злочину, залишивши ОСОБА_10 на балконі зі зв`язаними руками.
Внаслідок вказаних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_11 була спричинена поєднана травма голови, грудей та живота з переломами грудини та ребер, розривом печінки, крововиливами під оболонку та речовину головного мозку, крововтратою, шоком та набряком-набуханням головного мозку, від якої настала смерть останньої.
Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за якою призначено покарання у виді 10 (десять) років позбавлення волі. Продовжено раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід тримання під вартою і до набрання вироком законної сили утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор». Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 18 липня 2019 року з урахуванням строку його затримання та перебування під вартою в межах даного провадження. Стягнуто з ОСОБА_7 на відшкодування судових втрат за проведення експертизи 10 315 грн. 70 коп. в дохід держави. Вирішено питання стосовно речових доказів.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить змінити вирок Святошинського районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року та призначити йому покарання за скоєний злочин, передбачене ст.36, 118 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначає, що оскаржуваний вирок занадто суворий та такий, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Так, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, який раніше не судимий, має статус інваліда війни, є часткове визнання своєї вини за ст.118 КК України, щиросердне каяття та сприяння слідству у розкритті злочину.
Окрім того, під час досудового слідства було допущено ряд порушень, а саме працівниками поліції не були зафіксовані порізи від ножа на лівій лодоні ОСОБА_7 , які йому нанесла ОСОБА_10 , а також гематоми на правій стороні грудного відділу від коліна ОСОБА_10 , коли вона душила обвинуваченого під час сну. Ніж, вирваний ОСОБА_7 з руки ОСОБА_10 та викинутий ним з вікна, працівниками поліції знайдений не був. Також не було проведено експертизи на наявність у ОСОБА_7 наркотичних речовин та алкоголю. Також судом не було звернуто увагу на те, що у крові ОСОБА_10 було виявлено 2,38 проміле алкоголю, що підтверджує її неадекватну поведінку у момент злочину, що відбувся 17.07.2019 в помешканні ОСОБА_10 .
Апелянт звертає увагу на те, що покази свідка ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_7 зателефонував їй та повідомив, що відбулося 17.07.2019 в помешканні ОСОБА_10 , не були враховані під час судового процесу, але були зазначені у справі протоколом її допиту. В протоколі йшлося про те, що ОСОБА_10 після смерті чоловіка почала зловживати алкоголем, та не зовсім адекватно поводитись. Ці обставини можуть впливати на правовий розгляд даної справи. Також, показання свідка ОСОБА_13 можуть довести те, що ОСОБА_7 10.07.2019 вже знаходився у ОСОБА_10 і між ними конфліктів раніше взагалі не було.
Окрім того, обвинувачений зазначає, що Святошинським районним судом було відмовлено у задоволенні клопотання на переобстеження ОСОБА_7 , як учасника АТО та інваліда 3-ї групи, військовими лікарями у зв`язку з анамнезами після поранень в зоні бойових дій.
Також, при досудовому розслідуванні на ОСОБА_7 та його близьких чинився тиск з боку працівників поліції, щоб він змінив свідчення з приводу ножа, що нанесло моральну шкоду ОСОБА_7 та його близьким.
Апелянт стверджує, що потерпіла ОСОБА_14 , яка є тіткою ОСОБА_10 надавала неправдиві і необґрунтовані покази в судовому засіданні щодо ОСОБА_7 , оскільки раніше останній не був знайомий з потерпілою.

В свою чергу, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Святошинського районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що в суді першої інстанції ОСОБА_7 вказав, що фактичні обставини справи він фактично визнає окрім єдиної. Як вказав ОСОБА_7 під час його допиту в суді, що дійсно 16.07.2019 приблизно о 00 год. 30 хв. він спричинив тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_11 , однак їх завдав не усвідомлюючи своїх дій, так як остання в ніч з 15 на 16.07.2019, коли він ліг спати розбудила його та погрожуючи кухонним ножем вимагала, щоб останній випригнув з вікна балкону, інакше вона його позбавить життя, при цьому як вказав обвинувачений, потерпіла перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Далі, як вказав ОСОБА_7 , він певні обставини пам`ятає дуже погано, оскільки себе не контролював однак не заперечував, що саме він спричинив потерпілій тілесні ушкодження. На запитання чому він не пам`ятає певні обставини ОСОБА_7 вказав, що він двічі перебував в зоні АТО та двічі отримав поранення спочатку грудей, а потім голови, внаслідок чого у нього є психічні розлади та в стресових ситуаціях він не може контролювати свої дії, спровоковані пройденими бойовими діями та пораненнями.
Окрім того, ОСОБА_7 вказав, що він не погоджується з Висновком комісійної комплексної психолого-психіатричної експертизи №140 від 22 жовтня 2019, відповідно до якої останній є осудним, під час скоєння злочину міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, оскільки в момент заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 він не міг контролювати свої дії.
Також в суді першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником були подані інші документи, що стосуються травми голови та яким підтверджується той факт, що травма голови була отримана також під час бойових дій в зоні АТО.
Більше того, судом не спростовано тієї обставини, що потерпіла ОСОБА_10 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння могла дійсно погрожувати ОСОБА_7 кухонним ножем та в момент такої погрози ОСОБА_7 за вищевказаних обставин дійсно міг не усвідомлюючи своїх дій під час яких спричинив тілесні ушкодження останній від яких настала смерть.
Не відображено такої обставини та можливої реакції ОСОБА_7 і у Висновку комісійної комплексної психолого-психіатричної експертизи №140 від 22 жовтня 2019 року. Тому він є неповним та відповідно не відображає всієї психічної поведінки ОСОБА_7 в стресових ситуаціях.
Вказані обставини вказують на неповноту судового розгляду справи, адже не з`ясувавши питання того чи міг ОСОБА_7 під час погрози йому ножем потерпілою ОСОБА_10 з словами «позбавити його життя» усвідомлювати свої дії та керувати ними з огляду на посттравматичний стресовий розлад, що утворився від перенесених бойових травм та участі в бойових діях та інших явищ, не можливо прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника і просив їх задовольнити,
пояснення ОСОБА_8 , яка також підтримала апеляційні скарги та просила їх задовольнити,
пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційних скаргах.
Ухвалюючи рішення про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_10 суд всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, дав оцінку доказам, наданим як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності та прийняв рішення, яке відповідає вимогам ст.370 КПК України, навівши в ньому належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 не заперечував факту заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, і це не заперечується і в апеляційній скарзі ОСОБА_7 . З цього приводу він давав наступні показання:
ОСОБА_7 познайомився з ОСОБА_10 у шпиталі, після цього продовжили спілкування, мали намір одружитися. 14 липня 2019 року він приїхав проживати до ОСОБА_10 за адресою: кв. АДРЕСА_3 . 16 липня 2019 року ввечері вони разом вечеряли та вживали спиртні напої. Під час спілкування між ними виник конфлікт на ґрунті ревнощів з боку ОСОБА_10 , але вони все обговорили і вона заспокоїлась, після чого вони лягли спати. В ночі він прокинувся від того, що ОСОБА_10 його душить, впершись коліном йому в груди. При цьому вона казала, що «вона не ОСОБА_15 , а її колишній чоловік ОСОБА_16 , який прийшов за ним». Обвинувачений її скинув з себе та відвів на балкон, де хотів з`ясувати наміри її дій. Перебуваючи на балконі, раптово ОСОБА_10 дістала кухонний ніж, приставила до його грудей і почала вимагати, щоб він вистрибнув з балкону. Він не розгубився і діяв як його навчали в армії, а саме, вихопив ножа, після чого, як пам`ятає, наніс ОСОБА_11 близько чотирьох ударів кулаками в обличчя, збив її з ніг та зв`язав руки своїм ременем, щоб вона заспокоїлася і собі не зашкодила. ОСОБА_10 в цей час лежала та сміялася, що його дратувало. Далі він свої дії не пам`ятає. Вийшов з квартири, поклав на площадці ключі від неї та телефон потерпілої і пішов до друзів. 18 липня 2019 року він повертався за місцем проживання ОСОБА_10 , але був затриманий працівниками поліції. Вважає, що він захищався від нападу ОСОБА_10 .
В суді апеляційної інстанції обвинувачений також пояснив, що удари потерпілій він наносив вже тоді, коли ніж викинув через балкон. Кількість ударів він не пам`ятає. Також не пам`ятає з якою метою він наносив удари потерпілій.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:
- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.07.2019 року, яким підтверджуються пояснення обвинуваченого щодо обставин вчинення на місці кримінального правопорушення (а.п.100-107);
- протоколом огляду місця події від 17 липня 2019 року та додатками до нього (а.п. 46-55), відповідно до якого на трупі ОСОБА_10 , який знаходився із численними слідами крові на балконі в квартирі АДРЕСА_3 із зв`язаними синім шкіряним ременем руками, були виявлені тілесні ушкодження у вигляді забійних ран та саден в лобній ділянці, потилиці, в області очей, рота та кінцівок, грудної зони, живота перелому носа (рухомі кістки) тощо. Під час огляду були вилучені: ремінь синього кольору; змиви біологічного походження. Крім того, предметів, схожих на ножі, біля трупу та в кімнатах квартири виявлено не було і вони не вилучалися;
- висновком експерта № 012-164-2812-2019 від 18 жовтня 2019 року, яким враховані результати додаткових досліджень (а.п. 117-123), на тілі ОСОБА_10 були виявлені: -внутрішньо черепна травма у виді крововиливів в м`які тканини голови, на обох півкулях великого мозку, кровонапливів на обличчі в лобній ділянці з переходом на ліву скроневу ділянку, забоїв речовини головного мозку тощо, яка виникла від дії тупих предметів за ударними та ударно-протиударними механізмами; - закрита травма грудей та живота у виді кровонапливів на передній поверхні грудей, множинних переломів ребер з обох стороні, двобічного гемотораксу, розриву внутрішнього листка перикарду, забою серця, кровонапливів на передній поверхні живота, розриву печінки, крововиливів печінки та в ділянці кореня брижі, яка виникла від дії тупих предметів за механізмом стиснення або удару із стисненням; - інші ушкодження, а саме: забійна рана та кровонапливи на обличчі в лобній ділянці, правої скроні, рвана рана на повіці правого ока; кровонапливи на повіках обох очей, підборідді та губах; садна на спинці носа, повне відділення хрящів носа від кісток носа; кровонапливи в проекції тіла правої ключиці, на внутрішній поверхні правого плеча, правого ліктя, правої кісті, на верхній поверхні лівого надпліччя, на задній поверхні лівого передпліччя, на внутрішній поверхні правого стегна, які виникли від дії тупих предметів за механізмом удару та тертя. Поєднана внутрішньо черепна травма та закрита травма грудей та живота має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя, а інші ушкодження ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Смерть ОСОБА_10 була спричинена поєднаною травмою голови, грудей та живота з переломами грудини та ребер, розривом печінки, крововиливами під оболонку та речовину головного мозку, крововтратою, шоком та набряком-набуханням головного мозку, шунтування кровотоку в нирці тощо. На момент заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 була у стані сильного алкогольного сп`яніння (2,38 проміле), після отриманих ушкоджень ОСОБА_10 прожила приблизно 1 3 години до настання смерті, обсяг можливих вчинюваних нею дій був значно обмежений. Кровонапливи на передній поверхні правої гомілки виникли задовго до настання смерті, відтак, не мають відношення до подій 16-17 липня 2019 року;

- протоколом огляду місця події від 18 липня 2019 року та додатками до нього (а.п. 56-85, 91-96, 174), в квартирі АДРЕСА_3 під час огляду були виявлені та вилучені: паспорти на ім`я ОСОБА_10 та ОСОБА_7 ; сліди папілярних узорів з пляшки «Медофф», яка була на столі на кухні (№№ 1-5), з пляшки «Медофф», яка була в корзині для сміття на кухні (№№ 6, 7), зі стаканів на столі на кухні (№№ 8-10); сліди папілярних узорів з дверей та вікна на балкон (№№ 1-13); 9 шт. недопалків з фільтром білого кольору з балкону; 16 шт. недопалків з фільтром жовтого кольору з балкону; змиви (зіскоб) бурої речовини біологічного походження з килимів в коридорі та в кімнаті, з обшивки на балконі та з підлоги на кухні; один стакан та рюмка з кухні; недопалок з речовиною бурого кольору; недопалок в стакані на кухні; з кімнати дитячий стілець з численними плямами бурого кольору; елементи чоловічого одягу, сумка;

- висновками експертів-цитологів № 091-202-2019 від 31 жовтня 2019 року (а.п. 144-149), № 091-205-2019 від 31 жовтня 2019 року (а.п. 150-156) та № 091-203-2019 від 31 жовтня 2019 року (а.п. 158-162) у змивах (зіскобі) бурої речовини біологічного походження з килимів в коридорі та в кімнаті, з обшивки на балконі та з підлоги на кухні, у плямах бурого кольору на дитячому стільці та у піднігтьовому вмісті рук ОСОБА_10 виявлені сліди крові, походження якої за рахунок потерпілої та обвинуваченого не виключається;

- протоколом огляду місця події від 18 липня 2019 року та додатками до нього (а.п. 86-90), на площадці другого поверху будинку № 7 по вул. Чистяківська в м. Києві, біля квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 під час огляду були виявлені та вилучені: зв`язка ключів; мобільний телефон з номером …17-00;

- протоколом затримання ОСОБА_7 від 18 липня 2019 року (а.п. 97-99) останній був фактично затриманий працівниками поліції о 14 год. 20 хв. 18 липня 2019 року. Під час проведення у присутності захисника з дотриманням вимог ч.3 ст.208 КПК України особистого обшуку у затриманого були вилучені зрізи нігтьових пластин, посвідчення учасника бойових дій та джинси з плямами бурого кольору (внутрішня сторона задньої правої кишені, та права штанина посередині).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дав правильну оцінку дослідженим доказам і дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони є належними, допустимими, достатніми, та у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а також спростовують доводи останнього, заявлені на свій захист.
Також, на колегія судді вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано критично поставився до версії обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу обсягу та кількості тілесних ушкоджень у потерпілої, який значно перевищує того, що був зазначений обвинуваченим.
Крім того, сторони кримінального провадження не оспорювали встановлені висновками експертів фактичні обставини кримінального провадження.
Що стосується доводів обвинуваченого про те, що потерпіла ОСОБА_14 , яка є тіткою ОСОБА_10 , надавала неправдиві і необґрунтовані показання в судовому засіданні щодо ОСОБА_7 , оскільки раніше останній не був знайомий з потерпілою, то суд першої інстанції в своєму рішення зазначив, що дані показання потерпілої не є інформативними, щоб вважати їх вагомим доказом обвинувачення.
Що стосується посилань обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він діяв в межах необхідної оборони, слід зазначити наступне.
Згідно ч.3 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч.1 ст.36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.
Отже, виходячи з наведеного, право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. Згідно з положеннями ст.36 КК ці умови полягають у такому: оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: а) прав та інтересів особи, яка захищається; б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної); в) суспільних інтересів; г) інтересів держави; оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК; за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено, і необхідність застосування засобів захисту відпала; посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається; шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає; при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
При розгляді справ даної категорії необхідно також з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. При цьому згідно ч.3 ст.6 КК перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту; перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК. Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.
Так, матеріалами справи було встановлено наявність конфліктної ситуації між потерпілою та обвинуваченим, і вказані обставини були взяті судом першої інстанції до уваги. Між тим, на думку колегії суддів, дії потерпілої ОСОБА_10 не набули такого характеру посягання, яке становило небезпеку для обвинуваченого і примусило його заподіяти ОСОБА_11 тяжкої шкоди для відвернення такого посягання. Дані про силу нанесених обвинуваченим ударів, їх кількість та локалізацію, характер завданих тілесних ушкоджень та відсутність у обвинуваченого тілесних ушкоджень, характерних для самооборони дають підстави дійти висновку про те, що обвинувачений не перебував в стані необхідної оборони. Як вбачається з протоколу затримання обвинуваченого від 18 липня 2019 року (а.п. 97-99) обвинувачений не робив будь-яких зауважень щодо можливого отримання ним тілесних ушкоджень під час конфлікту з ОСОБА_10 .
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність призначення йому покарання за ст.36 КК України та ст.118 КК України є необгрунтованими, оскільки, як встановлено судом, тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_11 . ОСОБА_7 заподіяв під час сварки, обвинувачений не вказував, що потерпілою йому були заподіяні тілесні ушкодження, що не свідчить про знаходження його в стані необхідної оборони. Крім того, в суді апеляційної інстанції обвинувачений пояснив, що тілесні ушкодження потерпілій він наносив вже після того, як забрав у неї ніж.
За таких обставин колегія суддів вважає, що з боку потерпілої не було такого суспільно небезпечного посягання, яке б потребувало негайного відвернення чи припинення шляхом завдання численних, локалізованих ударів у життєво-важливі органи, яким передувало зв`язування рук потерпілій. Аналіз досліджених доказів у справі свідчить про те, що ОСОБА_7 під час заподіяння смерті потерпілій не перебував у стані необхідної оборони. Доказів, які б підтверджували наявність такого стану на час завдання потерпілій тілесного ушкодження, у справі не зібрано.
Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що працівниками поліції не були зафіксовані порізи від ножа на лівій лодоні ОСОБА_7 , які йому нанесла ОСОБА_10 , а також гематоми на правій стороні грудного відділу від коліна ОСОБА_10 , коли вона душила обвинуваченого під час сну, на думку колегії суддів, є необґрунтованими. Так, в протоколі затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину від 18 липня 2019 року (а.с. 97-99), який складено за участі захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , не зазначено будь-яких відомостей про наявність у ОСОБА_7 , на момент його затримання, тілесних ушкоджень, а саме порізів на правій лодоні, а токож гематоми на правій стороні грудного відділу. Також, дані обставини не зазначалися обвинуваченим та/або його захисником протягом досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції. Відтак, на думку колегії суддів, посилання обвинуваченого на наявність у нього тілесних ушкоджень, завданих потерпілою ОСОБА_10 не стверджуються матеріалами провадження.
Твердження обвинуваченого про те, що показання свідка ОСОБА_13 можуть довести те, що ОСОБА_7 10.07.2019 вже знаходився у ОСОБА_10 і між ними конфліктів раніше взагалі не було, на думку колегії суддів, не впливають на фактичні обставини кримінального провадження.
Щодо доводів апелянтів про незгоду обвинуваченого з висновком комісійної комплексної психолого-психіатричної експертизи №140 від 22 жовтня 2019, відповідно до якої останній є осудним, під час скоєння злочину міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, оскільки в момент заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 він не міг контролювати свої дії, є необґрунтованими.
Так, відповідно до висновку судово-психіатричної експерта № 140 від 22.10.2019 (а.с. 126 138), у період часу, до якого відноситься правопорушення, у скоєнні якого ОСОБА_7 підозрюється (17.07.2019), він виявляв ознаки органічного ураження головного мозку травматичного генезу з емоційно-вольовими порушеннями, церебрастенічним синдромом, за своїм психічним станом у зазначений період міг усвідомлювати свої дії та керувати. За своїм психічним станом у період часу, до якого відноситься правопорушення, у скоєнні якого ОСОБА_7 підозрюється (17.07.2019), він міг усвідомлювати свої дії та керувати. ОСОБА_7 , з урахуванням наявних у нього психологічних особливостей, здатен вірно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження, та надавати щодо них відповідні свідчення. ОСОБА_7 у період правопорушення, в якому він на даний час підозрюється, не знаходився в стані фізіологічного афекту, а також в іншому емоційному стані, який суттєво вплинув на його поведінку. ОСОБА_7 , з урахуванням наявних у нього психологічних особливостей, здатен розуміти свої дії та передбачати їх наслідки.
Щодо доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 про те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, через суворість, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Пленум Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року роз`яснює, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, під урахуванням особи винного повинно передбачатись врахування судом позитивних і негативних характеристик особи, які мають кримінально-правове значення.
Цих вимог закону, на думку колегії суддів, судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст.12 КК України є особливо тяжким злочином і відзначається заподіянням численних тілесних ушкоджень, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, дані, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема, те, що ОСОБА_7 вперше притягається до кримінальної відповідальності, є учасником бойових дій, особою з інвалідністю ІІІ групи, має хронічне захворювання, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, сумніви в його осудності відсутні, має на утриманні неповнолітню дитину, розлучений, також судом враховано обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.66 КК України пом`якшуючих покарання обставин судом першої інстанції, які і апеляційним судом не встановлено. Обставиною, яка обтяжує покарання, судом визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Незважаючи на обставини, на які обвинувачений ОСОБА_17 та його захисник посилаються у своїх скаргах, ні матеріали кримінального провадження, ні доводи самих апеляційних скарг, не містять у собі достатніх даних для висновку про наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
За таких обставин, призначене судом першої інстанції основне покарання у вигляді позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України у виді 10 (десяти) років, відповідає вимогам ст.50, 65 КК України, характеру та тяжкості вчиненого злочину, є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення винної особи та недопущення вчинення ним аналогічного злочину.
Інші доводи, які викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено, у зв`язку із чим вирок суду слід залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.
Керуючись ст.ст., 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4