Номер провадження:1-кс/521/2909/21
У Х В А Л А

01 липня 2021 року м. Одеса
Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши у судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР 24.06.2016 року за № 0002684 за ч. 3 ст. 190 КК України,

У С Т А Н О В И В :

Представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в якому зазначив, що ухвалою слідчого судді від 24.02.2017 року накладено арешт на майно ОСОБА_2 - будинок АДРЕСА_1 , а також на домову книгу. Однак, тривалий час у кримінальному провадженні не проводиться жодних слідчих, процесуальних дій, а ОСОБА_2 , яка має статус свідка, фактично позбавлена права користування житлом, хоча сплачує комунальні послуги. Представник навів підстави, які, на його думку, свідчать про необхідність скасування арешту.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 174 КПК України ОСОБА_2 і її представник - адвокат ОСОБА_3 є особами, що мають право на звернення з клопотанням про скасування арешту майна, оскільки згідно з договором дарування від 14.12.2010 року (т. 1 ар. 13, 25) ОСОБА_2 прийняла в дар від ОСОБА_4 63/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , тобто є власницею вказаного майна.

Слідчим суддею виконані вимоги ч. 2 ст. 174 КПК України щодо повідомлення про час та місце розгляду клопотання про скасування арешту майна повідомляється особи, яка заявила клопотання (представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 ), та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (слідчий, прокурор).

В судове засідання ОСОБА_2 та її представник не з`явилися, при цьому адвокат ОСОБА_3 надав заяву про розгляд клопотання без їх участі.

Прокурор, слідчий в судове засідання не з`явилися, що відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання. При цьому кримінальне провадження № 0002684 було направлене органом досудового розслідування для огляду в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, надані слідчим, приходжу до наступного висновку.

24.06.2016 року до ЄРДР були внесені викладені у заяві ОСОБА_5 відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а саме про вчинення ОСОБА_2 та ОСОБА_6 незаконного заволодіння шахрайським шляхом частиною будинку АДРЕСА_1 .

В ході допиту ОСОБА_5 повідомила, що вона і ОСОБА_2 є співвласниками вказаного будинку у частках 13/100 і 63/100 відповідно (т. 1 ар. 17-19). Свідок ОСОБА_4 підтвердила, що вона подарувала належну їй частину будинку ОСОБА_2 (т. 1 ар. 165-168).

Згідно з довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради ОСОБА_2 з 23.10.2010 року є власницею 63/100 частки будинку за вказаною адресою (т. 2 ар. 252).

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 24.02.2017 року за клопотанням слідчого накладено арешт на домову книгу АДРЕСА_2 (т. 1 ар. 126, 150-156). Домова книга визнана речовим доказом та долучена до матеріалів кримінального провадження (т. 1 ар. 157).

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 12.10.2017 року за клопотанням слідчого накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 із забороною розпоряджатись (продавати, купувати, дарувати) вказаним майном (т. 1 ар. 211-212).

Рішення у формі постанов про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України приймались слідчими неодноразово 31.08.2017 року (т. 1 ар. 195-197), 08.11.2019 року (т. 2 ар.447-449), але були скасовані прокуратурою Одеської області (т. 1 ар. 199-200, т. 2 ар. 450-451).

З грудня 2019 року слідчі (процесуальні) дії не проводились. Слідчим СВ Малиновського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 21.11.2019 року складено довідку за результатами досудового розслідування по кримінальному провадженню (т. 2), в якій він зазначив, що домова книга АДРЕСА_3 видана як дублікат і була отримана ОСОБА_4 відповідно до закону.

Цивільний позов у кримінальному провадженні № 0002684 заявлений не був.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_2 не є підозрюваною, обвинуваченою або цивільним відповідачем у справі, її майно не підлягає конфіскаціє або спеціальній конфіскації. Стороною обвинувачення не наведено жодних підстав, якими б обґрунтовувалась необхідність у подальшому арешті майна, власницею якого є ОСОБА_2 . З матеріалів кримінального провадження таких підстав не вбачається.

Представником ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_3 доведено, що наразі відпала потреба в подальшому застосуванні арешту майна ОСОБА_2 , яке триває більше 4-х років щодо домової книги (з 24.02.2017 року) та більше 3-х з половиною років щодо будинку (з 12.10.2017 року).

Стаття 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантує право на вільне володіння своїм майном: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Зокрема, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (рішення у справі «Прессос компанія ОСОБА_8 » та інші проти Бельгії»).

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У відповідності до ст. 170 ч. 2 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Метою арешту майна є збереження речових доказів, спеціальної конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частиною 4 цієї ж статті, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Сторона обвинувачення не повідомила суд про необхідність проведення певних слідчих дій чи інші підстави, які б обумовлювали необхідність продовження арешту майна, що належить ОСОБА_2 . Разом з цим, продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна порушує права законного власника, зокрема, вона не може розпоряджатися цим майном.

Даючи оцінку відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідкам арешту майна для його власника ОСОБА_2 , слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 169, 170, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И Л А :

Клопотання представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 12.10.2017 року на будинок АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні № 0002684 від 24.06.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 24.02.2017 року на домову книгу АДРЕСА_2 , у кримінальному провадженні № 0002684 від 24.06.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Зобов`язати орган досудового розслідування СВ відділу поліції № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області повернути домову книгу АДРЕСА_2 власниці майна - ОСОБА_2 .

Матеріали кримінального провадження № 0002684 повернути до СВ відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1