Справа № 487/1996/20
Провадження № 1-кс/487/870/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2021 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого Третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000327 від 02.04.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_5 ,-
ВСТАНОВИВ:
Слідчий Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
В клопотанні слідчий зазначив, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України, зокрема, недбале ставлення військової службової особи до служби, що спричинило тяжкі наслідки, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Слідчий вважає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження та вирішення визначених ст. 2 КПК України завдань по вказаному кримінальному провадженню, здійснення повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування у розумні строки, необхідно обрати запобіжний захід ОСОБА_5 у виді домашнього арешту, не обрання якого дасть можливість підозрюваному: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Прокурор в судовому засіданні клопотання слідчого підтримував, наполягав на його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні.
Підозрюваний в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на необґрунтованість підозри.
Захисник в судовому засіданні також заперечував проти задоволення клопотання, просив суд обрати відносно підозрюваного інший більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях.
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.
При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).
Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби; домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
Домашній арешт, зважаючи на правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Манчіні проти Італії», прирівнюється до позбавлення волі, як і тримання особи під вартою.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (ч. 4 ст. 194 КПК України).
В судовому засіданні встановлено, що Слідчим управлінням Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000327 від 02.04.2020 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що підполковник ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він, проходячи військову службу за контрактом на посаді начальника відділу фінансового та соціального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 (з 21.12.2018 по 19.03.2020 начальника сектору соціальних виплат ІНФОРМАЦІЯ_2 ), будучи начальником та виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, тобто будучи відповідно до примітки ст. 425 КК України військовою службовою особою, в умовах особливого періоду, недбало ставлячись до військової служби шляхом неналежного виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, ст.ст. 11, 16, 82, 83, 84, 88 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV (із змінами), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-ХІV, п.п. 3.1.9, 3.2.21 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України №300 від 16.07.1997, п. 19 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п.п. 1.10, 2.2.3, 3.3.1, 3.3.2, 5.10, 8.1.1, 8.1.4, 8.1.5, 8.1.7, 8.1.12, 8.1.17, 8.1.18, 8.1.22, 9.7 Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України №590 від 12.11.2010 (далі Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України), п. 1.10. Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, затверджених наказом Міністра оборони України від 22.05.2017 № 280, п. 1 розділу 2 Інструкції про розміри і порядок виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.02.2016 № 67, п. 37.14 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом МО України від 11.06.2008 №260 , п. 15 розділу 1, п. 7 розділу 13, п.1, п. 4 розділу 22 п. 3 розділу 27, п. 1, п. 6 розділу 28, п. 1 розділу 31 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом МО України від 07.06.2018 № 260, підпункту 8 пункту 6 Постанови Кабінету міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, перебуваючи на території ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 01.01.2016 по 31.12.2019 безпідставно нарахував та виплатив кошти військової установи на оплату грошового забезпечення військовослужбовцям, не забезпечив відрахування з грошового забезпечення коштів, звільнених з військової служби військовослужбовців (виплата грошового забезпечення військовослужбовцям за час перебування у відпустках для навчання та здачі екзаменаційної сесії у цивільних закладах під час дії особливого періоду; прийняття до обліку документів без відрахування з грошового забезпечення військовослужбовців, які звільнились з військової служби та використали щорічну основну та додаткові відпустки повної тривалості до закінчення календарного року, сум грошового забезпечення за дні відпусток із урахуванням часу проходження служби в році звільнення; виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який підписав контракт про проходження громадянами військової служби в Збройних Силах України до 01.03.2018; виплата грошової винагороди за участь в ООС військовослужбовцю не пропорційно дням безпосередньої участі; виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, які були виключені зі списків особового складу районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки; виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, які знаходились у розпорядженні відповідних командирів понад 2 місяці та тимчасово виконували обов`язки за вакантними посадами;), а також податків з цих нарахувань, а саме: військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 у сумі 23 251,52 грн (у т.ч. сплачено податків 6 642,43 грн); військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 у сумі 10 445, 72 грн (у т.ч. сплачено податків 2 984,51 грн); військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 у сумі 7 982, 87 грн (у т.ч. сплачено податків 2 280,82 грн); військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_10 у сумі 9 439,99 грн (у т.ч. сплачено податків 2 697,14 грн); військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_11 у сумі 10 859,81 грн (у т.ч. сплачено податків НОМЕР_1 , 81 грн); військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 у сумі 5 989,67 грн (у т.ч. сплачено податків 1 711,33 грн); військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_13 у сумі 5 330,22 грн (у т.ч. сплачено податків 1 522,92 грн); військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_14 у сумі 7 498,80 грн (у т.ч. сплачено податків 2 142,51 грн); військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_15 у сумі 4 272,02 грн (у т.ч. сплачено податків 1220,58 грн); військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_16 у сумі 19 734,40 грн (у т.ч. сплачено податків 5 638,40 грн); військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_17 у сумі 8 190,00 грн (у т.ч. сплачено податків 2 340,00 грн); військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_12 ОСОБА_18 у сумі 60 478,40 грн (у т.ч. сплачено податків 17 279,52 грн); військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_19 у сумі 46 372,33 грн (у т.ч. сплачено податків 14 974,47 грн); військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_14 ОСОБА_20 у сумі 28 758,15 грн (у т.ч. сплачено податків 8 718,84 грн); військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_21 у сумі 64 423,55 грн (у т.ч. сплачено податків 18 406,73 грн); військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_22 у сумі 69 742,27 грн (у т.ч. сплачено податків 19 926,36 грн); військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_16 ОСОБА_23 у сумі 66 877,19 грн (у т.ч. сплачено податків 19 107,77 грн); військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_17 ОСОБА_24 у сумі 69 300,63 грн (у т.ч. сплачено податків НОМЕР_2 , 18 грн); військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_14 ОСОБА_25 у сумі 71 784,55 грн (у т.ч. сплачено податків 20 509,87 грн); військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_26 у сумі 69 050,73 грн (у т.ч. сплачено податків 19 728,78 грн), на загальну суму 659 779, 90 грн, з яких сума зайво сплачених податків становить 190 735,99 грн (104 904, 77 грн - загальна сума зайво перерахованих до державних цільових фондів єдиного соціального внеску (22%) та 85 831, 22 грн загальна сума компенсації податку на доходи фізичних осіб (18%), внаслідок чого спричинив майнову шкоду державі в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 659 779, 90 грн, що згідно з пунктом 2 примітки до статті 425 КК України віднесено до тяжких наслідків, оскільки більше ніж у 500 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян (що на момент закінчення злочину становив 960,50 грн).
29.01.2021 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України, тобто у недбалому ставленні військової службової особи до служби, що спричинило тяжкі наслідки, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у скоєнні вказаного кримінального правопорушення підтверджується даними протоколів допиту свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_26 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , висновками судово-економічної та почеркознавчих експертиз та іншими матеріалами кримінального провадження.
При цьому для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Слідчий суддя вважає, що ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування не доведено.
Ймовірність переховування не може оцінюватися лише на основі покарання, що загрожує даній особі. При цьому слід враховувати й інші обставини, зокрема, характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, та його міжнародні контакти. При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги, поряд з іншими обставинами, той факт, що особа уже ухилялася від правоохоронних органів; чи була можливість у обвинуваченого у зв`язку із здійсненням щодо нього процесуальних дій, із змісту яких він міг зрозуміти, що стосовно нього було розпочате кримінальне переслідування, втекти раніше.
Слідчим суддею враховано, що з часу внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (02.04.2020) до розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу підозрюваний не ухилявся від органу досудового розслідування, прибув на вручення письмової підозри у вчиненні злочину; з`явився до слідчого судді для розгляду клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу; має сім`ю і постійне місце проживання, що свідчить про наявність стійких соціальних зв`язків.
Не доведено також і ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки підозру у вчиненні підозрюваним іншого кримінального правопорушення на теперішній час не повідомлено; підозрюваний раніше не судимий.
Разом з тим, слідчий суддя, вважає, що існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, тобто підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, оскільки підозрюваний обізнаний про місце їх проживання та місце роботи, що надає йому можливість незаконно впливати на них, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань, змінювати покази.
Наведений ризик може бути мінімізований менш обтяжливим запобіжним заходом, ніж домашній арешт, який за своєю суворістю прирівнюється до тримання під вартою.
Слідчий суддя вважає, що ні слідчий в клопотанні, ні прокурор в судовому засіданні не навели достатніх виняткових підстав, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.
При цьому слідчий суддя враховує, що підозрюваний є громадянином України, має постійне місце проживання в м.Одесі, має на утриманні двох нповнолітніх дітей, на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді начальника сектору соціальних виплат ІНФОРМАЦІЯ_2 у військовому званні «підполковник», звільнений за станом здоров`я; за місцем роботи характеризувався позитивно, неодноразово був заохочений грамотами, в тому числі відзнакою Президента України, брав учать у Антитерористичній операції; підозрюваний раніше не судимий, не ухилявся від правоохоронних органів, про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення йому не повідомлено.
Згідно з ч.1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст. 179 КПК України підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За такого слідчий суддя вважає, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання у повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 під час досудового розслідування даного кримінального провадження, а тому в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слід відмовити.
На підозрюваного слід покласти обов`язки, передбачені п.п.1-3 ч.5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст.ст. 176-179, 181, 184, 193, 194, 376 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання слідчого Третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000327 від 02.04.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_5 .
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком на два місяці, до 29.03.2021:
-прибувати до слідчого Третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 на першу вимогу;
-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
-утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні. Попередити ОСОБА_5 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошений 08.02.2021 р.

Слідчий суддя ОСОБА_1