Єдиний унікальний номер 317/1359/21
Провадження номер 1-в/317/147/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.05.2021 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області

у складі: головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника адміністрації БВК №99 ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в режимі відеоконференції клопотання адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 .

Клопотання мотивоване тим, що вироком Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.07.2018 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч 2 статті 185 КК України та йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднана невідбута частина покарання за попереднім вироком цього ж суду від 30.01.2018 року, остаточно призначене покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у ДУ «Біленьківська виправна колонія № 99» з 25.09.2018 року.

За виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки ОСОБА_6 має 2 заохочення правами начальника установи. На теперішній час засуджений ОСОБА_6 не має будь-яких стягнень, які б не були погашені або не зняті.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими негативної і позитивної спрямованості. За наявності сировини та при виробничій необхідності залучається до робіт на виробництві установи. Приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, а саме - «Творчість». Приймає участь у роботі самодіяльних організацій, а саме - «Рада колективу засуджених». Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, навчається в ДНЗ при Біленьківській ВК № 99 за фахом - каменяр. У скоєному злочині вину визнав повністю. За вироком суду позову не має.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 та засуджений ОСОБА_6 підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Представник адміністрації державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» ОСОБА_4 клопотання засудженого підтримав.

Прокурор висловив думку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого його захисника, представника адміністрації колонії та прокурора, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду клопотання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Згідно наданої суду характеристики, підписаної начальником відділення СПС Біленьківської ВК № 99, узгодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої начальником установи, засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 14.06.2018 року.

Під час тримання у державній установі «Дніпровська установа виконання покарання (№4)», порушень вимог режиму тримання не допускав, Заохочень та стягнень не мав.

З 25.09.2018 року відбуває покарання в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№-99), допустив чотири порушення режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи, стягнення погашені та зняті у встановленому законом порядку. За виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки має два заохочення правами начальника установи. Але заохочення, що має ОСОБА_7 винесені 29.03.2019 р. та 30.03.2021 р з проміжком часу 2 роки та не мають систематичності.

За характеристикою, що надана адміністрацією за наявності сировини та при виробничій необхідності залучається до робіт на виробництві установи. Але згідно довідки засуджений на виробництві колонії не працює та ніколи не працював.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки засудженими негативної і позитивної спрямованості. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, але робить з метою отримати поблажливість.

До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.

Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд.

Виконує роботи із самообслуговування посередньо, хоча має достатній рівень необхідних навичок.

Намагається дбайливо ставитися до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не завжди здійснює за ними належний догляд . До виконання робіт із благоустрою установи ставиться посередньо, не вбачає в них суспільно-корисну необхідність.

Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, навчається в ДНЗ при Біленьківській ВК №99 за фахом -каменяр.

Відповідно до характеристики, у скоєному злочині провину визнав повністю, але як це проявляється пояснити не може.

За вироком суду має позов 1716 грн., але ні адвокат а ні засуджений про це не повідомили суд. Позов не погашений.

Комісією державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» від 31.10.2019 року йому було відмовлено у застосуванні статті 101 КВК України.

Комісією державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» від 16.07.2020 року, йому було відмовлено у застосуванні статті 82 КК України.

Комісією державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» від 12.03.2021 року, йому було відмовлено у застосуванні статті 81 КК України.

Комісією державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» від 29.04.2021 року, йому було відмовлено у застосуванні статті 81 КК України

Суд зауважує, що з часу відмови комісією засудженому пройшло менше місяця, але яким чином відбулись зміни в особі засудженого, для задоволення клопотання та чому так змінилась думка представника адміністрації, що присутній в судовому засіданні, та чим вона вмотивована він пояснити не може.

Засуджений ОСОБА_6 під час відбування покарання не перебуває на профілактичною обліку.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_6 має два заохочень правами начальника установи. Крім того засуджений має 4 стягнення, у вигляді попередження, суворої догани, 4 доби в дізо, догани.

Останнє накладення стягнення відбулось 22.10.2020 р.

Хоча на час звернення до суду з поданням, зазначені стягнення були зняті та погашенні у встановленому законом порядку, проте враховуються судом як характеристика нестабільної поведінки засудженого протягом всього строку відбування покарання.

Також суд враховує, що згідно довідки засуджений на виробництві колонії не працює та ніколи не працював, що суперечить поясненням засудженого та адвоката.

Суд зауважує на тому, що ОСОБА_6 є собою без постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків.

Вказані обставини підтвердились в судовому засіданні особисто засудженим та матеріалами справи.

Шлюб ОСОБА_6 розірвано, місце проживання та реєстрації відсутнє.

Адреса місця проживання зазначена в договорі про надання правової допомоги не знайшла свого підтвердження.

При укладанні договору, зі слів адвоката. Особа перебувала в колонії.

Суд констатує, що засуджений ОСОБА_6 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст. 107, ст.118КВК України та розділі ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною.

Наразі суд вважає, що необхідні корективи як у поведінку засудженого, так і у його соціально-психологічні властивості у достатній мірі ще не внесені, готовності до самокерованої правослухняної поведінки на теперішній час суд не вбачає, натомість вбачає необхідність у подальшому виховному впливі на ОСОБА_6 в умовах ізоляції від суспільства.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст.537, п. 1 ч. 2 ст.539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 відмовити в повному обсязі.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції текст ухвали виготовлено 28.05.2021.

Суддя ОСОБА_1