Справа № 555/591/19
Номер провадження 1-кп/555/17/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2021 року

Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7

потерпілої - ОСОБА_8

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Березне кримінальне провадження №0000087 від 19.02.2019 року про обвинувачення ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, раніше не судимого,

ПЛЕСКАЧА ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
18 лютого 2019 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні кафе «Центр», що розташоване по вул. Шевченка, 2А, в с.Орлівка Березнівського району Рівненської області, діючи за попередньою змовою між собою, вирішили вчинити хуліганські дії.
Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_6 з метою приховування свого обличчя та унеможливлення ідентифікації його особи та особи ОСОБА_4 , пішов додому та приніс заздалегідь пристосований засіб вчинення злочину - балаклави, одну з яких передав ОСОБА_4 . Після чого вони разом попрямували до будинку потерпілого.
Продовжуючи свої злочинні дії, одягнувши вищевказані балаклави, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_4 ,. діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок в частині забезпечення спокійних та звичних умов проживання та відпочинку громадян та, виражаючи явну неповагу до суспільства, шляхом зневажливого ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загально визначених правил поведінки і моральності, постукавши у двері житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_3 та, не отримавши дозволу власника ОСОБА_12 , увірвалися до вхідного коридору вказаного будинку, де ОСОБА_4 прагнучи показати свою зневагу до існуючих норм та правил поведінки у суспільстві, самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб через явну перевагу над потерпілим у фізичній силі, протиставляючи себе іншим громадянам, з метою залякування потерпілого та ненадання йому можливості чинити опір, із погрозливим виглядом спостерігав як ОСОБА_6 , демонструючи зневагу до загальноприйнятих норм моралі, що регламентують правила співжиття та співвідносин між людьми, наніс потерпілому ОСОБА_12 один удар правою ногою в область живота, один удар кулаком лівої руки в область обличчя та ще один удар кулаком правої руки в область обличчя, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синця грудної клітки зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В цей момент до коридору зайшла дружина потерпілого ОСОБА_12 . ОСОБА_8 , помітивши яку, ОСОБА_6 , продовжуючи свій єдиний злочинний умисел спрямований на вчинення хуліганських дій, шляхом зневажливого ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загально визначених правил поведінки і моральності, наніс останній один удар лівою ногою в область живота, не спричинивши тілесних ушкоджень.
ІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Допитаний як обвинувачений, ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав частково, а саме визнав, що наніс потерпілому ОСОБА_12 кілька ударів. Потерпілій ОСОБА_8 ударів не наносив. Крім того він не мав умислу на вчинення хуліганський дій, а тому його дій підлягають кваліфікації не за ч.2 ст.296 КК України, а за ч.1 ст.125 КК України. Щодо фактичних обставин кримінального правопорушення показав, що він товаришує із ОСОБА_13 , який неодноразово жалівся йому на поведінку ОСОБА_12 , який тривалий час конфліктує з родиною ОСОБА_14 . 18.02.2019 року він випив близько 500 гр. горілки і «його потягнуло на ці дії», він вирішив сам розібратись з ОСОБА_12 . Він хотів лише з ним поговорити, залякати, щоб він більше не чіпав родину його друга. Для цього він попросив піти з ним ОСОБА_4 , так як сам іти не хотів. Щоб потерпілий їх не впізнав, він взяв балаклави. Прийшовши до господарства ОСОБА_12 , він постукав у двері, потерпілий йому відчинив, і він відразу наніс йому удар. Чому він це зробив, пояснити не може. Він наніс ОСОБА_12 кілька ударів (не більше п`яти). Потім відчинила двері дружина потерпілого і стала кричати, щоб викликали поліцію. Але її обвинувачений не чіпав, можливо, він просто хотів зачинити двері, тому спрямував дію в її бік. Обвинувачений вказав, що він щиро розкаюється у своїх діях, приніс потерпілим вибачення, пропонував потерпілій відшкодувати 3 000 грн., проте ОСОБА_8 сказала, що ця сума замала. Він намагався поспілкуватись з потерпілим, проте потерпілий його ігнорував. Він не заперечує, що має відшкодувати моральну шкоду потерпілим, і вживатиме дій щодо її відшкодування після того, як суд розгляне справу.

Допитаний як обвинувачений, ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та дав показання про те, що ввечері 18.02.2019 року зустрівся із своїм знайомим ОСОБА_6 та вони спільно відпочивали в кафе «Центр». Артур йому сказав, що треба налякати «одного мужика, який вільно себе почуває» та назвав його сільське прізвисько, проте ОСОБА_4 не знав, що це за особа. Артур також щось сказав за конфлікт з сусідами, але що саме він не зрозумів. Про те, щоб побити потерпілого вони не домовлялись. ОСОБА_6 пішов додому та приніс балаклави. Потім вони пішли до місця проживання ОСОБА_15 . З потерпілими обвинувачений знайомий не був, і куди конкретно вони йшли він не знав, будь-яких неприязних стосунків з потерпілими у нього не було. Перед ним, як зайти до будинку, вони одягли балаклави. ОСОБА_6 постукав у двері, ОСОБА_12 відчинив їх, і ОСОБА_6 відразу наніс потерпілому ОСОБА_12 два удари в обличчя, можливо, ще вдарив ногою, точно сказати не може. Також обвинувачений не бачив, чи наніс ОСОБА_6 удар ногою в живіт потерпілій ОСОБА_8 , коли вона відчинила двері, але бачив, що він замахнувся в сторону потерпілої. У вчиненому щиро розкаявся, вказав, що усвідомлює протиправність своєї поведінки, дуже жалкує, що так сталось, приніс потерпілим вибачення, відшкодував заподіяну моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Потерпілий ОСОБА_12 дав показання про те, що 18.02.2019 року близько 20 години 30 хвилин повернувся додому та перебував у будинку із дружиною та дітьми. За деякий час до будинку хтось постукав. Відчинивши вхідні двері він помітив двох чоловіків у балаклаві. Один з них нічого не говорячи, відразу наніс удар йому ногою в ділянку грудей, а потім ще два удари в обличчя. Коли його дружина відчинила двері, то цей чоловік наніс їй удар ногою в живіт. Інший стояв на порозі і ніяких ударів потерпілим не наносив. Після цього молодики залишили його господарство. Потерпілий не знав, що це за люди і чому прийшли до його будинку, жодних розмов між ними не відбувалось. Він пережив значний стрес від цих подій, злякався за себе і свою родину. Крім того, потерпілий підтвердив, що у нього із родиною двоюрідної сестри ОСОБА_14 виникали конфлікти. Хто були ці чоловіки, що приходили до нього, він довідався вже під час досудового розслідування. З ОСОБА_6 у нього ніяких неприязних стосунків не було, а з ОСОБА_4 він не знайомий.

Потерпіла ОСОБА_8 суду показала, що ввечері 18.02.2019 року вона із своєю сім`єю перебувала у власному житловому будинку. В двері хтось постукав і чоловік пішов відкрити, вона відразу почула якийсь шум. Щоб подивитись, що відбувається, вона відчинила в коридор двері і побачила двох чоловіків, один з них був одягнутий в чорну кофту, інший у червону, на обох були балаклави. Її чоловік знаходився у протилежному кутку коридору. В цей час чоловік, що був одягнений у червону кофту, вдарив її ногою у живіт. Вона кричала доньці, щоб та викликала поліцію, після чого чоловіки втекли. Після події ОСОБА_4 неодноразово приносив вибачення їй та чоловіку, відшкодував в якості моральної шкоди 10 000 грн. ОСОБА_6 приніс вибачення, проте моральної шкоди не відшкодував.

Свідок ОСОБА_16 дала показання про те, що 18.02.2019 року близько 22 години вона перебувала у свій кімнаті та почула шум. Вийшовши, побачила, що у коридорі було двоє чоловіків у балаклавах. Один з них, наніс удар її батьку, а коли мама відчинила двері, то це й же чоловік вдарив її ногою в живіт, від чого мама крикнула, що треба викликати поліцію. Після цього чоловіки втекли.

Свідок ОСОБА_13 суду показав, що із ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вони товариші, а потерпілий є його двоюрідним дядьком. Між його родиною та сім`єю потерпілих вже тривалий час напружені стосунки, потерпілі побили його маму. 18.02.2019 року він з ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та Пісковцем відпочивали у місцевому кафе. Під час спілкування він розповів товаришам про події з матір`ю, однак ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_4 нічого не казали, що хочуть провчити чи налякати потерпілих. Свідок з таким проханням до обвинувачених теж не звертався. Після цієї розмови вони ще деякий час продовжили відпочивати, а потім розійшлись. Про подію він довідався наступного дня від обвинувачених, однак вони не казали, чому так вчинили і свідку мотиви їх поведінки не відомі.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 18.02.2019 року житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_3 було зафіксовано обстановку у будинку, встановлені фактичні дані не суперечать показанням обвинувачених, потерпілих.
Під час проведення обшуку у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 було вилучено кофту червоного кольору та штани оливкового кольору, які добровільно надав ОСОБА_4 ( протокол обшуку від 22.02.2019 року).
Згідно протоколу огляду від 22.02.2019 року було оглянуто кофту червоного кольору та штани оливкового кольору, які надав ОСОБА_4 під час обшуку.
Відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання від 06.03.2019 року потерпілому ОСОБА_17 було пред`явлено для впізнання кофти червоного кольору, на фото №2 він впізнав кофту червоного кольору, яку бачив 18.02.2019 року на одному із чоловіків, що вчинив відносно нього хуліганські дії.
Згідно протоколу пред`явлення для впізнання від 06.03.2019 року потерпілому ОСОБА_17 було пред`явлено для впізнання штани темного окрасу, на фото №3 він впізнав штани темного окрасу, які бачив 18.02.2019 року на одному із чоловіків, що вчинив відносно нього хуліганські дії.
Відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання від 06.03.2019 року потерпілій ОСОБА_8 було пред`явлено для впізнання кофти червоного кольору, на фото №2 вона впізнав кофту червоного кольору, яку бачила 18.02.2019 року на одному із чоловіків, що вчинив відносно неї та чоловіка хуліганські дії.
Згідно протоколу пред`явлення для впізнання від 06.03.2019 року потерпілій ОСОБА_17 було пред`явлено для впізнання штани темного окрасу, на фото №3 вона впізнала штани темного окрасу, які бачила 18.02.2019 року на одному із чоловіків, що вчинив відносно неї та чоловіка хуліганські дії.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 06.03.2019 року за участі потерпілого ОСОБА_12 особа добровільного розповіла про обставини події 18.02.2019 року, які повністю відповідають показання потерпілого в судовому засіданні.

Під час проведення слідчого експерименту 06.03.2019 року за участі потерпілої ОСОБА_8 особа добровільного розповіла про обставини події 18.02.2019 року, які повністю відповідають показання ОСОБА_8 в судовому засіданні.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 14.03.2019 року за участі підозрюваного ОСОБА_4 особа добровільного розповіла про обставини події 18.02.2019 року, вказавши, що перед тим, як зайти до господарства потерпілого вони з ОСОБА_6 одягнули балаклави. Коли потерпілий відчинив двері, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_12 приблизно три удари. Коли ОСОБА_8 відчинила двері, ОСОБА_6 відштовхнув її до вітальні і двері зачинились.

Згідно висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_12 було виявлено синець грудної клітки зліва, який, зважаючи на його вид та морфологічні властивості, утворився від дії щонайменше одноразової дії тупого предмета за 7-9 діб до моменту огляду. Отриманий ОСОБА_12 синець за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, його розташування не притаманне для таких, що утворюються при боротьбі, самообороні чи падінні на площині.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 факту нанесення удару ОСОБА_8 суд розцінює як позицію захисту, так як його вина доводиться показаннями потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_16 , які є чіткими, узгодженими, послідовними, протоколами слідчих експериментів.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ставить під сумнів показання ОСОБА_16 , оскільки вона дочка потерпілих і є неповнолітньою. Проте сам лише по собі неповнолітній вік і факт перебування свідка у родинних відносинах не може бути підставою неприйняття як доказу його показань. Будь-яких інших обставин стороною захисту не наведено.
Крім того, захисник вважає, що при прийнятті рішення суд не повинен брати до уваги слідчі експерименти, оскільки вони також не доводять винуватість його підзахисного у нанесенні удару ОСОБА_8 , так як відсутні будь-які докази, що потерпіла отримала тілесні ушкодження.
Однак із вказаною позицією захисту суд не погоджується, так як відсутні будь-які підстави вважати, що протоколи проведення слідчого експерименту є неналежними, недопустимими чи недостовірними доказами.
Згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. N 6, з медичної точки зору, тілесні ушкодження - це порушення анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів - фізичних, хімічних, біологічних, психічних.
ОСОБА_6 обвинувачується у нанесенні потерпілій ОСОБА_8 одного удару ногою в живіт, а не у нанесенні їй тілесних ушкоджень, тому відсутність доказів отримання потерпілою тілесних ушкоджень не свідчить про невчинення обвинуваченим протиправних дій щодо потерпілої.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 під час його допиту в судовому засіданні вказав, що ОСОБА_6 замахувався в бік потерпілої (хоча він не бачив, чи був нанесений потерпілій удар), під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_4 вказував, що ОСОБА_6 відштовхнув потерпілу.
Оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст.94 КПК України: кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення доведено винуватість ОСОБА_6 , ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах.

ІІІ. Кваліфікація дій обвинувачених.
Згідно обвинувального акту дії ОСОБА_6 та ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.296 КК України як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб.

ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України визнав повністю. Сторона захисту кваліфікацію дій особи не оспорювала.

Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечив факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 , проте сторона захисту вважає, що дії особи слід перекваліфікувати з ч.2 ст.296 КК України на ч.1 ст.125 КК України, оскільки його дії були спрямовані не на порушення громадського порядку, а були вчинені з мотиву неприязних відносин до потерпілого ОСОБА_12 через його погане ставлення до родини ОСОБА_14 , оскільки ОСОБА_13 його товариш.

Диспозиція ст. 296 КК України визначає обсяг суспільних відносин, які охороняються їх дією, й водночас визначають умови, характер, підстави застосування заходів примусу до суб`єктів, які порушили встановлений ними обов`язок утримуватися від учинення дій певного змісту.

Об`єктом захисту цих норм є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Відповідно до п. 4 та п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій.

За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість.

Про наявність в його діях саме хуліганського мотиву, свідчить в першу чергу те, що вагомого приводу для нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 та удару ОСОБА_8 в спосіб наведений в обвинуваченні, обвинувачений ОСОБА_6 не мав, так як особисто між ним та потерпілими конфліктних ситуацій, що зумовлювали б виникнення особистої неприязні не було.

Свідок ОСОБА_13 з проханням захистити його сім`ю від ОСОБА_12 чи з проханням поговорити з ОСОБА_12 про його поведінку не звертався. Сам обвинувачений у своїх показав вказував, що спочатку після того, як ОСОБА_13 йому розповів про поведінку ОСОБА_12 , він йому сказав: «Що ж я нічим тобі не можу допомогти», а потім, вживши спиртне ( близько 0,5 літра горілки), вирішив поговорити з потерпілим.

ОСОБА_4 ОСОБА_6 пояснює мотиви необхідності прийти до потерпілого як «треба налякати мужика, який вільно себе почуває», а тому суд вважає, що ОСОБА_6 використав надуманий привід для власного самоствердження.

Обвинувачений вказує, що лише хотів поговорити з потерпілим ОСОБА_12 , щоб він більше не конфліктував із родиною ОСОБА_14 , однак, прийшовши до будинку потерпілих у балаклаві, прийшов не сам, а в групі з ОСОБА_4 , жодних розмов про це з ним не вів, а відразу, нічого не говорячи, наніс йому удари та спричинив тілесні ушкодження, а також наніс удар його дружині.

Обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки поведінки ОСОБА_6 свідчать про те, що вона була зумовлена не особистою неприязню до потерпілих, а бажанням продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, та супроводжувалась особливою зухвалістю.

На підставі наведеного суд вважає, що дії ОСОБА_6 , ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.296 КК України.

ІV. Призначення покарання.
4.1 Позиція учасників судового провадження щодо призначення покарання.
Прокурор в судових дебатах висловив позицію щодо необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, а також вважає можливим звільнення особи від відбування покарання з випробуванням. Згодом прокурор скористався правом репліки та попросив призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, що належить відбувати реально.

Потерпіла та представник потерпілих просять призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, що належить відбувати реально.

Сторона захисту ОСОБА_6 просять дії обвинуваченого перекваліфікути на ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді штрафу.
Сторона обвинувачення просить призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік із застосуванням ст.75 КК України.
Потерпіла та представник потерпілих просять призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, прийнявши, що уваги, що особа щиро неодноразово приносила потерпілим вибачення, відшкодувала заподіяну моральну шкоду.

Сторона захисту ОСОБА_4 просить призначити обвинуваченому покарання зі застосуванням положень ст.69 КК України у виді штрафу, оскільки особа щиро розкаялась у вчиненому, усвідомила хибність своєї поведінки, відшкодувала заподіяну шкоду.

4.2. Мотиви призначення покарання судом.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_6 , ОСОБА_4 суд виходить із встановленої ст.50 КК України мети покарання, якою є не лише кара, а й виправлення особи і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, що заснована на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Відповідно до ч.1 ст.66 КК України обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 - ще щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування заподіяної шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, - не встановлено.
Згідно характеристики на ОСОБА_18 за місцем проживання особа характеризується позитивно.
Із медичних довідок Березнівської ЦРЛ вбачається, що обвинувачений на обліку у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра не перебуває.

Суд також приймає до уваги, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004, який вказав, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. Зокрема ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 вид та розмір покарання, суд враховує викладені обставини справи, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки, позицію потерпілих щодо пом`якшення міри покарання із застосування положень ст.69 КК України, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу ОСОБА_4 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, за місцем проживання характеризуються позитивно, усвідомлення ним протиправності своєї поведінки та щирий її осуд, добровільне відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілим.
На підставі наведеного, суд вважає, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування заподіяної шкоди ) та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного слід застосувати положення ч.1 ст.69 КК України і перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.296 КК України, у виді штрафу.

Відповідно до ч.1 ст.66 КК України обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 - ще щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення.
Та обставина, що обвинуваченим заперечується його кваліфікація дій саме за ч.2 ст.296 КК України не свідчить про відсутність даної обставини, крім того, обвинувачений усвідомив протиправність своєї поведінки, робив спроби до відшкодування шкоди, однак не порозумівся з потерпілими щодо її розміру.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 не заперечив, що перед вчиненням злочину вживав спиртне (близько 0,5 літра горілки).
Водночас цієї обставини не зазначено в обвинувальному акті як такої, що обтяжує покарання відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Таким чином, визнання цієї обставини відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України такою, що обтяжує покарання, не узгоджується з положеннями ст.337 КПК України, а тому обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, - не встановлено.
Згідно характеристики на ОСОБА_6 за місцем проживання особа характеризується позитивно.
Із медичних довідок Березнівської ЦРЛ вбачається, що обвинувачений на обліку у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра не перебуває.
Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує сукупність наведених обставин справи, тяжкість кримінального правопорушення та його наслідки, відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставину, що пом`якшує покарання, дані про особу винного, який вчинив кримінальне правопорушення вперше, характеризується позитивно, та приходить до висновку про можливість призначення особі покарання у виді позбавлення волі.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційні кримінальні правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального провапорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризуються позитивно, в судовому засіданні висловив осуд своїх дій, потерпіла підтвердила, що ОСОБА_6 приніс вибачення, пропонував в рахунок відшкодування шкоди грошові кошти у розмірі 3 000 грн., однак у розмірі шкоди вони з потерпілими не дійшли згоди. В судовому засіданні підтвердив свій обов`язок відшкодувати моральну шкоду, вказав, що буде вживати заходів, щоб робити це на підставі судового рішення, оскільки тієї суми, яку вказували на стадії досудового розслідування потерпілі, у нього одразу сплатити не має можливості. Сам факт оспорювання обвинуваченим кваліфікацій його дій, на думку суду не може бути свідченням неможливості виправлення засудженого без відбування покарання.

З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням відповідно до положень ст.75 КК України.

ІV. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_12 було заявлено цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням злочину.

В обґрунтування заявлених вимог потерпілі вказують, що в результаті вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення їм було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у фізичному болі та стражданнях, які вони зазнали, сильному емоційному стресі, переживаннях за своє життя та здоров`я, життя дітей, що перебували з ними у будинку. На підставі наведеного, просять стягнути з ОСОБА_6 на їх користь по 20 000 грн.

Позовні вимоги потерпілих обвинувачений визнав частково, а саме 10 000 грн. вимог потерпілого ОСОБА_17 та 5 000 грн. ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Судом за результатами досліджених доказів у кримінальному провадженні встановлено, що внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_6 потерпілі зазнали фізичного бою та душевних страждань.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи із вищезазначеного, враховуючи обставини скоєного злочину обвинуваченим, його матеріальний стан ( ОСОБА_6 не працює, однак є працездатними, стан здоров`я задовільний, утриманців не має), керуючись вимогами розумності і справедливості, суд вважає, що з ОСОБА_6 підлягає стягненню на користь потерпілого ОСОБА_12 15 000 грн., на користь потерпілої ОСОБА_8 5 000 грн.

Заходи забезпечення кримінального провадження на час постановлення вироку не застосовані.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст.ст. 373,374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_19 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України і призначити покарання за ч.2 ст.296 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком один рік та з покладенням відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України обов`язків :

-- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

-- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

ПЛЕСКАЧА ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України і призначити покарання за ч.2 ст.296 КК України, ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 360 (одна тисяча триста шістдесят) грн.

Цивільний позов ОСОБА_12 , ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. моральної шкоди, заподіяної вчиненням злочину.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 5000 (п`ять тисяч) грн. моральної шкоди, заподіяної вчиненням злочину.

Речові докази: кофту червоного кольору, штани темного окрасу повернути ОСОБА_4 .

Вирок суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Березнівський районний суд Рівненської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1