Справа № 202/7892/20
Провадження № 1-кс/202/86/2021
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А
7 квітня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про забезпечення безпеки особи, яка бере участь у кримінальному провадженні № 0002762, -

В С Т А Н О В И В:

Потерпілий ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського апеляційного суду з клопотанням про забезпечення безпеки особи, яка бере участь у кримінальному провадженні № 0002762.

Зазначене клопотання ОСОБА_3 було направлено Дніпровським апеляційним судом до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська для розгляду (надання відповіді автору клопотання).

В своєму клопотанні ОСОБА_3 зазначає, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002762, в якому він є потерпілим, триває п`ять років. Він як потерпілий від злочину не отримує ніякої допомоги: позбавлений можливості працювати, не отримує допомогу на випадок вимушеного безробіття, не має ніякого доходу, так як його активи незаконно заарештовані. Рішення суду про незаконність арешту не виконується відповідачем. Це створює загрозу його життю.

За цих підстав ОСОБА_3 просить забезпечити безпеку його життю та здоров`ю у вигляді матеріальної допомоги в сумі прожиткового мінімуму 2118 грн. кожного місяця на час здійснення процесуальних та слідчих дій. Платника допомоги визначити самостійно на підставі Рекомендації Rec (2006) 8 Кабінету Міністрів Ради Європи державам-членам про допомогу потерпілим від злочинів, ухваленої Комітетом Міністрів 14 червня 2006 року на 967 засіданні заступників міністрів, відповідно до якої держави мають визначити та підтримати заходи, спрямовані на послаблення негативних наслідків злочину та гарантувати допомогу потерпілим в усіх напрямах їх реабілітації в межах їхньої громади, вдома і на робочому місці; доступна допомога має включати надання медичних послуг, матеріальної та психологічної підтримки, а також соціальної допомоги та консультацій; ці послуги мають надаватися безкоштовно, принаймні безпосередньо після злочину.

Вважає, що оскільки в Україні не впроваджено фонд допомоги від злочинів, суд має ухвалити рішення про надання йому матеріальної допомоги як потерпілому та направити рішення до виконавчого комітету Дніпровської міської ради.

В призначене судове засідання з розгляду клопотання ОСОБА_3 не з`явився, разом із тим надав заяву, в якій просив розглянути без виклику клопотання про забезпечення безпеки як особи, що бере участь у кримінальному провадженні, а також надав доповнення до свого клопотання, яке просив вважати основним текстом.

Так, у своїй додатковій заяві ОСОБА_3 зазначив, що 17.03.2015 року подав скаргу до прокуратури про незаконний арешт майна. Рішенням слідчого судді було зобов`язано внести до ЄРДР відомості за його заявою про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України. Після початку кримінального провадження прокуратура та слідчі органи не проводять будь-яких процесуальних дій, не вживають заходів щодо виключення запису з реєстру боржників, не дотримуються розумного строку досудового розслідування, який, на його думку, має обчислюватися з 17.03.2015 року, з моменту звернення з відповідною заявою до прокуратури.

У зв`язку із наведеним просить визнати незаконною бездіяльність прокуратури та слідчих відносно невідкриття досудового провадження за його заявами про свавілля, самосуд, невиконання рішення суду, перевищення службових обов`язків, службову недбалість, підробку документів, незаконне внесення до державних реєстрів обмежувальних та неправдивих записів; зобов`язати слідчі органи та прокуратуру закінчити досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002762 відповідно до принципу правової визначеності щодо такого строку та передати справу до суду; вжити заходів щодо скасування в реєстрі боржників запису про те, що він є боржником; зобов`язати відповідачів звітувати про виконання рішення суду у 10 денний термін; задовольнити клопотання про забезпечення потерпілого під час досудового слідства та судового процесу до виконання рішення суду про відшкодування заподіяної шкоди.

З огляду на заяву ОСОБА_3 про розгляд клопотання без його виклику, слідчий суддя вважає можливим розглянути клопотання в його відсутність, оскільки це не суперечить засадам кримінального провадження.

Слідчий та прокурор у судове засідання також не з`явилися.

Слідчий суддя, вивчивши зміст клопотання ОСОБА_3 та доповнення до нього, а також додані до них матеріали, приходить до висновку, що дане клопотання задоволенню не підлягає з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів клопотання ОСОБА_3 , 01.12.2016 року за його заявою було розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002762 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Звертаючись з клопотанням про забезпечення безпеки як особи, яка бере участь у кримінальному провадженні № 0002762, ОСОБА_3 посилається на тривалість досудового розслідування, внаслідок якої він позбавлений засобів існування у зв`язку з чим просить забезпечити його безпеку шляхом надання йому матеріальної допомоги в сумі прожиткового мінімуму 2118 грн. щомісяця.

Також з урахуванням додаткової заяви просив визнати незаконною бездіяльність прокуратури та слідчих відносно невідкриття досудового розслідування за його заявами про інші правопорушення; зобов`язати слідчі органи та прокуратуру закінчити досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002762 та передати його до суду, вчинити інші дії.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_3 , слідчий суддя враховує, що згідно зі статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є, зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст. 7 КПК України).

Відповідно до частини 1-2 статті 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 56 КПК України протягом кримінального провадження потерпілий має право за наявності відповідних підстав на забезпечення безпеки щодо себе, близьких родичів чи членів своєї сім`ї, майна та житла.

Відповідно до частини 3 статті 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Загальні обов`язки слідчого судді щодо захисту прав людини визначені у статті 206 КПК України.

Зокрема, слідчий суддя зобов`язаний вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб).

В свою чергу, статтею 1 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, тобто у виявленні, попередженні, припиненні, розкритті або розслідуванні кримінальних правопорушень, а також у судовому розгляді кримінальних проваджень, - це здійснення правоохоронними органами правових, організаційно-технічних та інших заходів, спрямованих на захист життя, житла, здоров`я та майна цих осіб від протиправних посягань, з метою створення необхідних умов для належного відправлення правосуддя.

Відповідно до статі 2 вказаного Закону право на забезпечення безпеки шляхом застосування заходів, зазначених у статтях 1 і 7 цього Закону, за наявності відповідних підстав мають, зокрема, особа, яка заявила до правоохоронного органу про кримінальне правопорушення або в іншій формі брала участь чи сприяла виявленню, попередженню, припиненню або розкриттю кримінальних правопорушень, а також потерпілий та його представник у кримінальному провадженні.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» до органів, які забезпечують безпеку осіб, зазначених у статті 2 цього Закону, належать державні органи, які: а) приймають рішення про застосування заходів безпеки; б) здійснюють заходи безпеки.

Рішення про застосування заходів безпеки приймається слідчим, дізнавачем, прокурором, судом, у провадженні яких знаходяться кримінальні провадження щодо кримінальних правопорушень, у розслідуванні чи судовому розгляді яких брали або беруть участь особи, зазначені у статті 2 цього Закону, а також органом (підрозділом), що здійснює оперативно-розшукову діяльність, щодо осіб, які брали участь або сприяли виявленню, попередженню, припиненню кримінальних правопорушень.

Рішення про застосування заходів безпеки може бути прийнято слідчим суддею у випадках, передбачених статтею 206 Кримінального процесуального кодексу України.

При цьому відповідно до статті 7 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» заходами забезпечення безпеки є: а) особиста охорона, охорона житла і майна; б) видача спеціальних засобів індивідуального захисту і сповіщення про небезпеку; в) використання технічних засобів контролю і прослуховування телефонних та інших переговорів, візуальне спостереження; г) заміна документів та зміна зовнішності; д) зміна місця роботи або навчання; е) переселення в інше місце проживання; є) поміщення до дошкільної виховної установи або установи органів соціального захисту населення; ж) забезпечення конфіденційності відомостей про особу; з) закритий судовий розгляд.

З урахуванням характеру і ступеня небезпеки для життя, здоров`я, житла та майна осіб, взятих під захист, можуть здійснюватися й інші заходи безпеки.

Відповідно до статті 20 даного Закону, підставою для вжиття заходів забезпечення безпеки осіб, зазначених у статті 2 цього Закону, є дані, що свідчать про наявність реальної загрози їх життю, здоров`ю, житлу і майну.

Згідно з частиною 1-2 статті 22 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» заходи щодо безпеки осіб, взятих під захист, застосовуються тільки за наявності підстав, зазначених у статті 20 цього Закону. Порядок здійснення заходів безпеки визначається цим Законом, іншими актами законодавства України.

Орган, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, дізнавач, прокурор, слідчий суддя, суд, одержавши заяву або повідомлення про загрозу безпеці особи, зазначеної у статті 2 цього Закону, зобов`язані перевірити цю заяву (повідомлення) та прийняти рішення про застосування або про відмову у застосуванні заходів безпеки.

Статтею 27 даного Закону визначено, що фінансування і матеріально-технічне забезпечення заходів безпеки, передбачених цим Законом, здійснюються на основі законодавства України і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а також за рахунок осіб, взятих під захист, якщо на це є їх письмова згода.

В свою чергу ч. 3 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

Отже, за наявності даних, що свідчать про наявність реальної загрози життю, здоров`ю, житлу і майну осіб, осіб, зазначених у статті 2 цього Закону, зокрема потерпілого, слідчий, дізнавач, прокурор, суд, у провадженні яких знаходиться кримінальне провадження щодо кримінальних правопорушень, у розслідуванні чи судовому розгляді яких брали або беруть участь ці особи, може бути прийнято рішення про застосування заходів безпеки у вигляді особистої охорони, охорони житла і майна, видачі спеціальних засобів індивідуального захисту і сповіщення про небезпеку, використання технічних засобів контролю і прослуховування телефонних та інших переговорів, візуальне спостереження, заміна документів та зміна зовнішності, зміна місця роботи або навчання, переселення в інше місце проживання, поміщення до дошкільної виховної установи або установи органів соціального захисту населення, забезпечення конфіденційності відомостей про особу, закритий судовий розгляд, інші заходи безпеки з урахуванням характеру і ступеня небезпеки для життя, здоров`я, житла та майна осіб, взятих під захист.

При чому слідчий суддя вправі прийняти рішення про застосування заходів безпеки у випадках, передбачених статтею 206 КПК України, а саме коли під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб). У інших випадках рішення про застосування заходів безпеки приймає слідчий, дізнавач, прокурор чи суд під час розгляду кримінального провадження.

В своєму клопотанні про забезпечення безпеки як особи, яка бере участь у кримінальному провадженні, ОСОБА_3 просить забезпечити йому матеріальну допомогу в сумі прожиткового мінімуму 2118 грн. щомісяця, що не передбачено нормами КПК України та спеціальним законом.

У даному випадку в разі завдання потерпілому шкоди внаслідок кримінального правопорушення, він у випадках та в порядку, передбачених законом, має право на компенсацію такої шкоди за рахунок Державного бюджету, а не на вжиття заходів безпеки шляхом призначення щомісячних виплат.

Відтак, клопотання ОСОБА_3 є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, оскільки питання, які він порушує у своєму клопотанні не належать до компетенції слідчого судді.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що підстави та порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування регламентовано главою 26 КПК України.

Так, відповідно до частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк;

2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування;

3) рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи;

5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дінавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки;

7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій;

8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу;

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування;

10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом;

11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Встановлений статтею 303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже, в разі невнесення відомостей до ЄРДР за заявами про кримінальне правопорушення чи не вчинення інших процесуальних дій, у тому числі в разі відмови у проведенні слідчих дій, заявник, потерпілий у кримінальному провадженні вправі оскаржити бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора в порядку, визначеному статтею 303 КПК України, шляхом подання слідчому судді відповідної скарги, а не шляхом звернення з клопотанням про забезпечення безпеки.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно частини 1 статті 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, які не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

При цьому частиною 2 цієї ж статті визначено, що проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Згідно з частиною 6 статті 28 КПК України підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Частиною 1 статті 114 КПК України визначено право слідчого судді з метою забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження.

З аналізу вказаних статей випливає, що слідчий суддя може встановити процесуальний строк для здійснення кримінального провадження чи окремих процесуальних дій, які підозрюваний, потерпілий або інші особи, права та інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, вважають за необхідне здійснити у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені КПК України, та лише з тих питань, які законом віднесені до його компетенції як слідчого судді.

Таким чином, слідчий суддя вправі встановлювати процесуальний строк для здійснення кримінального провадження, зокрема окремих процесуальних дій у кримінальному провадженні.

Нормами КПК України слідчий суддя не наділений повноваженнями зобов`язувати слідчого чи прокурора закінчити досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002762, про що ОСОБА_3 просить у додатковій заяві до свого клопотання про забезпечення безпеки.

Враховуючи наведене, в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про забезпечення безпеки особи, яка бере участь у кримінальному провадженні № 0002762, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 8, 21, 206 КПК України, Законом України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про забезпечення безпеки особи, яка бере участь у кримінальному провадженні № 0002762, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1