Провадження №11-кп/801/818/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиний реєстр досудових розслідувань 19.06.2016 за №0000870 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.4 ст.189 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.1 ст.263, ч.4 ст.189 КК України,
якоюзадоволено клопотання прокурора, продовжено строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб до 23:59 год. 24.07.2021 відносно обвинуваченого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Вінниці, з середньою освітою, до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 187, частиною першою статті 263, частиною четвертою статті 189 Кримінального кодексу України (далі КК) та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 15, частиною першою статті 115, частиною четвертого статті 189 КК.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку дії, обраних до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивовано тим, що ризики, які існували на час застосування до обвинувачених зазначеного запобіжного заходу, на даний час не відпали.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 - заперечив проти продовження його підзахисному строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначив, що ризики, на які посилається прокурор безпідставні, а тому просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2021 року продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 26.05.2021 до 23.59 год. 24.07.2021.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26.05.2021 року та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ризики на які посилається прокурор є необґрунтованими і безпідставними, оскільки його причетність до інкримінованих йому злочинів жодним з наданих суду доказів не підтверджується. На сьогоднішній день прокурором не було забезпечено свідків у вказаному кримінальному провадженні відносно нього, внаслідок чого своєю бездіяльністю вводить суд в оману. Вказав, що під вартою він перебуває з 26.01.2018 і на протязі всього часу жодного судового засідання відносно розгляду матеріалів справи не відбулося. Звернув увагу суду і на те, що він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, зокрема сім`ю, дружину, неповнолітню дитину позитивні характеристики з місця роботи, де працював до затримання, має незадовільний стан, який погіршується в умовах СІЗО, потребує хірургічного втручання. Вважає, що є усі обставини, передбачені ст.178 КПК України про необхідність застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 своюапеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Захисник ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу свого підзахисного, просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи. Зазначив, що з початку розслідування ОСОБА_7 безпідставно підозрюється в інкримінованих йому злочинах, жодним доказом його причетності до вказаних злочинів слідство не володіє. Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 жодного разу до суду не з`являлися і їх місце перебування не відоме. Лише був допитаний потерпілий ОСОБА_13 , який суду повідомив, що під час нападу ОСОБА_7 до нього ніяких протиправних вимог щодо передачі грошей та цінностей не висував. Пристрій для відстрілу гумових куль, який було вилучено за місцем проживання ОСОБА_7 офіційно зареєстрований та належить ОСОБА_14 , а також факт його незаконного заволодіння ОСОБА_7 нічим не підтверджується. Кримінальна справа Вінницьким міським судом слухається тривалий час вже у другому складі, слухання фактично не розпочалось. За час перебування під вартою ОСОБА_7 захворів на важку хворобу (виразка 12 палої кишки в стані загострення) і потребує лікування, яке в умовах тримання під вартою неможливе. Також вказав, що за час перебування його підзахисного під вартою його дружина продала їх спільний будинок і виїхала за кордон. Як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду із заявою звернувся ОСОБА_15 , який є свідком у даному кримінальному провадженні про те, що у разі необхідності може надати ОСОБА_7 для проживання та можливості реєстрації місця проживання свій будинок, розташований в с. Агрономічне 9 б Вінницького району Вінницької області.
Захисник ОСОБА_10 в судове засідання не прибув з поважних причин, просив провести апеляційний розгляд у його відсутність. Надіслав на електронну адресу суду свої письмові пояснення, відповідно до змісту яких підтримав апеляційну скаргу свого підзахисного, просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи. Також звернув увагу суду на те, що суд першої інстанції при продовженні ОСОБА_7 строку запобіжного заходу не врахував, що ОСОБА_7 було затримано 28.01.2018 року за підозрою про вчинення злочину за ч.3 ст.15, п.12, ч.2 ст.115 КК України замах на вбивство. 30.01.2018 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, саме за підозрою про замах на вбивство. Проте, в суд справа надійшла з обвинуваченням не за замах на вбивство, а за ч.2 ст.187, ч.4 ст.189, ч.1 ст.263 КК України, за який запобіжний захід не обирався.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.
Інші учасники кримінального провадження з апеляційними скаргами не зверталися.
Клопотань про відкладення апеляційного розгляду до суду не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення самого обвинуваченого та його захисника, заперечення прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, апеляційним судом було встановлено, що зазначені вимоги закону судом були дотримані.
При вирішенні питання про задоволення клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів із застосуванням насильства у співучасті із іншою особою, матеріали відносно якої виділенні в окремі провадження. Згідно з наданими суду матеріалами обвинувачений ОСОБА_9 перебував у розшуку. Відомостей, які б свідчили про неможливість перебування обвинувачених під вартою з поважних причин, суду надано не було. Натомість судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на даний час не завершено, зокрема, не допитані потерпіла та свідки у кримінальному провадженні, а тому суд першої інстанції дійшов до переконання, що в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, що обвинувачені, перебуваючи на волі можуть переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Суд першої інстанції вважав за доцільне, з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення обвинуваченими позапроцесуального впливу на зазначених вище осіб, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, продовжити ОСОБА_7 та ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів. У зв`язку з чим, не вбачав правових підстав для задоволення клопотання сторони захисту про зміну застосованих до обвинувачених запобіжних заходів на інші, не пов`язані з позбавленням волі.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.1 ст.263, ч.4 ст.189, які відповідно до ст.12 КК України віднесено до тяжкого та особливо тяжких злочинів.
Це узгоджується також із нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо незгоди з інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями, відсутність доказів його вини не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки питання доведеності вини особи не є предметом розгляду у цьому провадженні, та віднесено законом до компетенції суду під час розгляду справи по суті, тоді як предметом даного розгляду є вирішення питання доцільності продовження застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Також апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги обвинуваченого, щодо скасування останньому продовженого судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу та обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На думку колегії суддів в даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої сторони. При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
При цьому доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо погіршення стану здоров`я останнього, потреба хірургічного втручання знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, проте не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б також свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.
Окрім цього відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 10 лютого 2012 року № 239/5/104, керівництво СІЗО (ІТТ) забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.
Встановлено, що продовження щодо ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Судом щодо висловленої в судовому засіданні позиції обвинуваченого та його захисника, наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, відсутність істотних змін ризиків, обставини провадження та даних про особу обвинуваченого. Також згода обвинуваченого на залишення йому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.
Разом з тим, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Таким чином колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень з урахуванням характеру протиправних насильницьких дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , а також даними про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, був засуджений та відбував призначені покарання за їх вчинення не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, відсутність соціально-стримуючих зв`язків, відсутність постійного місця роботи та проживання вказують на обґрунтованість продовження застосованого до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Разом з тим, слушними є доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо тривалого судового розгляду вказаного кримінального провадження, на що також апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції, якому необхідно вжити всіх заходів щодо недопущення затягування розгляду кримінального провадження та розглянути справу у розумні строки і постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Апеляційний суд звертає увагу сторони захисту на те, що з клопотанням до суду першої інстанції про зміну запобіжного заходу на більш м`який чи застосування альтернативного у вигляді застави при розгляді вказаного провадження у відповідності до норм кримінального процесуального закону ні обвинувачений, ні його захисник и не зверталися. Думка потерпілих з цього приводу судом також не з`ясовувалась.

Також судом першої інстанції не досліджувалася наявність місця проживання в обвинуваченого, оскільки з пояснень наданих обвинуваченим та захисниками апеляційному суду встановлено, що спільний з дружиною будинок в якому останній проживав, після його затримання дружина продала та виїхала за кордон.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у вказаному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2021 року щодо продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.1 ст.263, ч.4 ст.189 КК Українистрок дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4