Справа № 362/1551/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3508/2021 Суддя-доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю:
захисника - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , до 16 вересня 2021 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000106 від 28.01.2021 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2021 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 16 вересня 2021 року включно, з визначенням розміру застави у виді 280 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 635 600 гривень.
Не погоджуючись з ухвалою суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2021 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В обгрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанція самостійно не ініціювалося питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , а було розглянуто клопотання прокурора, яке подано з порушенням вимог ст. 199 КПК України.
Також, вказує, що судом не було перевірено наявність та обгрунтованість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, проте формально зазначено в ухвалі про обгрунтованість ризиків, на які вказує у поданому клопотанні прокурор, при цьому, зроблено посилання на тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, як на обгрунтування заявлених прокурором ризиків, що суперечить практиці ЄСПЛ та не може бути належної підставою.
На думку захисника, окрім викладеного вище, судом не було взято до уваги дані про особу ОСОБА_7 , на утриманні якого перебувають мати та вітчим похилого віку, які мають проблеми зі здоров`ям, не враховано також і стан здоров`я ОСОБА_7 , який значно погіршився за час його перебування під вартою.
Крім того, на думку захисника судом першої інстанції визначено ОСОБА_7 непомірний розмір застави.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 на підтримку вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Під час розгляду суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Так, ОСОБА_7 , згідно обвинувального акту, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який має високий ступінь суспільної небезпеки та за який, в разі визнання його винуватим, може бути засудженим до позбавлення волі на тривалий термін.
У рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними. При апеляційному розгляді встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та встановлена обгрунтована наявність ризиків, визначених п.п. 1, 3ст. 177 КПК України.
Судом ретельно перевірено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , обгрунтованість висунутого щодо нього обвинувачення, встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, враховано дані про особу ОСОБА_7 , зокрема і про стан його здоров`я, а також перевірено можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, судом, у відповідності до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, з урахуванням тяжкості інкримінованого ОСОБА_7 злочину, даних про особу обвинуваченого в їх сукупності, прийнято рішення про визначення ОСОБА_7 застави у виді 280 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з чим погоджується колегія суддів, оскільки саме такий розмір застави буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції визначено ОСОБА_7 непомірний розмір застави, суд апеляційної інстанції вважає непереконливими.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Судді: