Справа № 157/1823/20 Провадження № 11-кп/802/444/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 12 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 12.04.2021 задоволене клопотання прокурора Камінь-Каширської окружної прокуратури ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів до 10 червня 2021 року включно, щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник вважає її незаконною, невмотивованою необґрунтованою. Посилається на те, що місцевим судом невмотивовано, що інші запобіжні заходи, крім виняткового, не забезпечать належну поведінку його підзахисного. Вказує, що стороною обвинувачення не доведено, що передбачені ст.177 КПК України ризики не зменшилися. Стверджує, що у клопотанні прокурора відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_6 ухилявся від виконання процесуальних рішень, надання пояснень чи участі у слідчих діях. З огляду на наведене, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту чи інший більш м`який запобіжний захід.
Заслухавши доповідача, який виклав суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого і його захисника, які підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі і просили змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на більш м`який, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Положення ст.177 КПК України регламентують, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.
На думку апеляційного суду, місцевий суд відповідно до положень кримінального процесуального законодавства, а також майнового і сімейного стану ОСОБА_9 , міцності його соціальних зв`язків, інших даних про його особу, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, підставно продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.
У кримінальному провадженні № 0000413 ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен враховувати вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Місцевим судом у достатній мірі встановлені підстави для продовження ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який за ступенем тяжкості належить до категорії тяжких.
Під час апеляційного розгляду провадження встановлено, що обвинувачений судимий, судимість незнята та непогашена у встановленому законом порядку.
У матеріалах провадження відсутні будь-які відомості, які свідчили б про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, зокрема житла, адже він ніде не зареєстрований та не має постійного місця проживання.
Крім того, ОСОБА_6 не має сім`ї, з родиною не спілкується.
Вищевикладене свідчить про те, що раніше заявлені ризики не зменшилися, оскільки обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на свідків у даному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Тому, на переконання суду апеляційної інстанції, заявлені прокурором ризики продовжують існувати.
Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі«Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинно мати безсумнівне обґрунтування, а також, що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
Апеляційний суд вважає, що продовжуючи ОСОБА_6 винятковий запобіжний захід, суд першої інстанції врахував як обставини, передбачені ст.184 КПК України, так і обставини, визначені ст.199 КПК України.
Тому, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_6 , лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою, на переконання суду апеляційної інстанції, зможе дієво забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи захисника жодним чином не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків та не є підставою для скасування рішення місцевого суду і відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу, та застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Крім того, ухвалою Волинського апеляційного суду від 15.04.2021 залишено без мін вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06.01.2021, яким ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, яке слід відбувати реально.
Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування рішення суду, суд апеляційної інстанції не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 12 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Головуючий

Судді