Справа № 471/1000/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

в ході розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінального провадження №0000250, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 серпня 2019 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

На розгляді Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває вказане кримінальне провадження.

В судове засідання не з`явився обвинувачений, про його дату, час і місце був повідомлений належно, що підтверджується його особистою розпискою, причин свого неприбуття не вказував, будь яких заяв чи то клопотань до суду не направляв.

У зв`язку із таким прокурор заявив клопотання про здійснення примусового приводу обвинуваченого до суду.

Потерпіла при обговоренні цього клопотання поклалась на розсуд суду.

Тому, вирішуючи питання про застосування примусового приводу відносно обвинуваченого, суд виходив із такого.

У свою чергу, норма п.1 ч.7 ст. 42 КПК України зобов`язує обвинуваченого прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб.

Однак, з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався, але за імперативною нормою ч.2 ст. 314 КПК України його участь у судовому провадженні є обов`язковою.

Системний аналіз положень Глави 11 КПК України та Глави 27 КПК України з урахуванням положень ст.ст. 139, 323 КПК України, свідчить, що якщо обвинувачений, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не прибув за викликом у судове засідання, суд вживає заходів до забезпечення його прибуття до суду.

Крім того, суд у цій ситуації зважає й на практику Європейського суду з прав людини, зокрема, на його рішення у справах «Цихановський проти України» від 06.09.2007 року та «Коновалов проти України» від 18.10.2007 року, в яких наголошується, що на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб провадження було швидким та ефективним. Наприклад, суд має вирішувати, чи відкладати засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якихось заходів щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки з розглядом справи.

Виходячи з вищезазначених правових норм, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, суд приходить до висновку, що неодноразова неявка обвинуваченого в судове засідання та за умови відсутності у розпорядженні суду жодного обґрунтування такої процесуальної поведінки, свідчить про його умисне ухилення від явки в суд, і як наслідок дає підстави застосувати до нього такого роду заходу забезпечення кримінального провадження, як привід.

Водночас, на підставі ч. 3 ст. 140 КПК України, привід може бути застосований до обвинуваченого і полягає у примусовому супроводженні особи, до якої він застосовується, особою, яка виконує ухвалу про здійснення приводу, до місця її виклику в зазначений в ухвалі час ( ч.1 ст. 140 КПК України).

Таким чином, суд установив, що наявні усі передумови, регламентовані ч.3 ст. 142 КПК України, для постановлення ухвали про здійснення приводу обвинуваченого у цьому випадку, як то, він був викликаний до суду у встановленому КПК України порядку, двічі належно повідомлений про судове засідання, втім, до суду вдруге не прибув і про причини цього не повідомив.

Обставин, які б перешкоджали застосуванню до обвинуваченого такого типу заходу забезпечення кримінального провадження, як привід, принаймні, тих, що визначені ч.3 ст. 140 КПК України, у тому числі щодо його стану здоров`я, наразі судом не установлено.

Водночас, ч. 4 ст. 535 КПК України передбачено, що органи, що виконують судове рішення, повідомляють суд, який постановив судове рішення, про його виконання, однак, у разі неможливості здійснення приводу особа, яка виконує відповідну ухвалу, повертає її до суду з письмовими поясненнями причин невиконання (ч. 4 ст. 143 КПК України).

Окрім того, беручи до уваги той факт, що відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» на прокуратуру покладаються функції, зокрема, нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, суд вважає за необхідне покласти на прокурора обов`язок забезпечити контроль за виконанням цієї ухвали.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 140,142, 369-372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) примусовий привід в судове засідання Арбузинського районного суду Миколаївської області, яке відбудеться о 13 год. 00 хв. 02 вересня 2021 року, у зв`язку з чим оголосити перерву в судовому засіданні до вказаної дати.

Виконання ухвали доручити Братському відділенню поліції №1Вознесенського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області із дотриманням вимог ст. 143 КПК України.

Контроль за виконання ухвали покласти на прокурора Братського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області, уповноваженого підтримувати державне обвинувачення в суді у цьому провадженні.

Копію ухвали, завірену печаткою суду, негайно надіслати до Братського ВП №1 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області для виконання та прокурору для здійснення контролю за виконанням цієї ухвали.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що на підставі ч.3 ст. 143 КПК України він зобов`язаний прибути до Арбузинського районного суду Миколаївської області на 13 год. 00 хв. 02 вересня 2021 року у супроводі особи, яка виконує цю ухвалу.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її постановлення і є обов`язковою до виконання на всій території України.

Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1