Справа № 367/8014/18 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/211/2021 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0001113 від 13.06.2018 за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 14 серпня 2020 року,

в с т а н о в и л а:
Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 14 серпня 2020 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Брилівка Ставищанського р-ну Київської обл., громадянина України, маючого вищу освіту, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами;

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік;

на підставі ст.76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у сумі 23355 грн. 32 коп.; моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.
вирішене питання про процесуальні витрати та речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 , 12 червня 2018 року приблизно об 11 годині 00 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем марки «TOYOTA LAND CRUISER», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Свято-Покровській в смт. Гостомель Київської області, в порушення вимог п.п. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України, при виїзді з прилеглої території, що є другорядною дорогою відносно головної дороги вул. Свято-Покровської не забезпечивши безпеку дорожнього руху, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним, не надав дорогу велосипеду «Дорожник» під керуванням ОСОБА_9 , який рухався по головній дорозі проїжджій частині вул. Свято-Покровській з боку центру смт. Гостомель у напрямку автодороги «Київ-Ковель» та внаслідок чого скоїв передньою лівою частиною кузову автомобіля марки «TOYOTA LAND CRUISER» наїзд на вказаного велосипедиста. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної події велосипедисту ОСОБА_9 заподіяні тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, вважав вирок незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується зокрема до осіб, що досягли пенсійного віку. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 є пенсіонером, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України суд першої інстанції не мав права призначити останньому покарання у виді обмеження волі. Зауважив, що санкція ч. 1 ст. 286 КК України є альтернативною, а тому ОСОБА_8 з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, обставин, що пом`якшують покарання, даних про його особу, мало бути призначено покарання у виді штрафу, яке на відміну від призначеного судом покарання необхідно виконувати реально. Відтак, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 вимог ст. 61 КК України не дотримано, що призвело до неправильного призначення покарання. Просив скасувати вирок в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами. В решті вирок залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

обвинуваченого, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги прокурора;
потерпілого, який вимоги апеляційної скарги прокурора підтримав;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку суду 1-ої інстанції, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, викладених у вироку і належно оцінених судом. Діям обвинуваченого дана правильна юридична оцінка. Рішення суду в частині доведеності вини ОСОБА_8 та правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.286 КК України сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Відповідно до ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Виходячи із положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року передбачено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, санкцією ч.1 ст.286 КК України в редакції, що діяла на момент вчинення ОСОБА_8 вказаного злочину, передбачено покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до 2 років, або арештом на строк до 6 місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Згідно з ч.3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року, з наступними змінами та доповненнями, пенсіонер -це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тобто, на момент ухвалення вироку судом першої інстанції він досяг

пенсійного віку (62 роки).

Таким чином суд першої інстанції, в порушення вимог закону призначив ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді 2 років обмеження волі, тобто застосував закон, який не підлягав застосуванню, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У той же час колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 відповідно до вимог ст. 75 КК України був звільнений від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням. Прокурор просить в апеляційній скарзі призначити ОСОБА_8 більш м`який вид покарання - штраф. Проте звільнення від відбування покарання у виді штрафу статтею 75 КК України не передбачено, а призначення покарання, яке буде підлягати реальному виконанню, у даному випадку, указує на необхідність призначення більш суворого покарання, що відповідно до ст. 420 КПК України є підставою для ухвалення нового вироку обвинуваченому. Отже вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині покарання з постановленням за правилами ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку.

Крім того, при вирішенні питання про розмір штрафу, який необхідно призначити обвинуваченому суд виходить з положень ст. 5 КК України, відповідно до якої закон що посилює кримінальну відповідальність, або іншим чином погіршує становище особи не має зворотної дії в часі.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617 VIII, який набрав чинності із 01.07.2020 за злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України посилене покарання у виді штрафу.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 5 КК України цей закон не має зворотної дії у часі, а тому ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України необхідно призначити у межах санкції тієї статті, яка діяла на момент вчинення злочину, зокрема в редакції Закону № 586-IV від 24.09.2008.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити.
Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 14.08.2020 щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного йому покарання.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч.1 ст. 286 КК України призначити покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.

В решті вирок Ірпінського міського суду Київської області від 14.08.2020 щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення копії вироку.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4