Номер провадження: 11-кп/813/1646/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2021 року, якою був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № №0002139 від 08.06.2020 року,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2021 року, задоволено клопотання прокурора та було продовжено відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 13.08.2021 включно стосовно кожного із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», та залишено без змін заставу в якості альтернативного запобіжного заходу, визначену ухвалою Приморського райсуду м. Одеси від 03.08.2020 у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 42040 грн., із покладенням на останніх у разі внесення застави певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи зазначене рішення, суд зазначив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної поведінки обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які до теперішнього часу не відпали та продовжують існувати, зокрема, обвинувачені перебуваючи на волі можуть вчинити нові злочини, переховуватись від суду, а також незаконно впливати на потерпілих в зазначеному кримінальному провадженні з огляду на тяжкість інкримінованого їм злочину та їх особу, а саме: ОСОБА_8 є громадянином Республіки Молдови, офіційно не працевлаштований, без постійного місця проживання на території України, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності; ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, не одружений, не має постійного місця проживання на території України, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
На вказану ухвалу обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій стверджує про те, що поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що прокурором жодним чином не обґрунтовано та не підтверджено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також не доведена неможливість застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.
Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_9 просить та обрати для ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.
Позиції учасників судового розгляду.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_10 наполягала на вимогах апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Прокурор, якого про дату, час та місце судового засідання було сповіщено належним чином, у судове засідання не з`явився.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0002139 від 08.06.2020 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).
Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.
Апеляційний суд критично оцінює посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що прокурором жодним чином необґрунтовано та не підтверджено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на наступне.
Так, зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_6 корисливого злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, пов`язаного із незаконним проникненням в інше сховище та заволодіння чужим майном, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим (позбавлення волі строком від 3-х до 6-ти років), а також характеристикою особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не одружений та офіційно не працевлаштований, на території м. Одеси перебуває без визначеного місця проживання, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, не одружений не має постійного місця проживання на території України, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності
Водночас, зважаючи на те, що станом на теперішній час судовий розгляд триває, сторона обвинувачення продовжує надавати докази, а зважаючи на вищенаведені обставини щодо осіб обвинуваченого та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, його поведінка під час інкримінованих злочинів, дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду чи фізично впливати на потерпілих.
Крім того, в зазначеному кримінальному провадженні існує ризик можливого вчинення ОСОБА_6 інших злочинів, оскільки він раніше неодноразово судимий, в тому числі за корисливі злочині, вчинив злочин в період іспитового строку, більш того на теперішній час в Київському райсуді м. Одеси відносно нього перебуває кримінальне провадження №000441 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Апеляцій суд, звертає увагу, що в кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Таким чином, на думку апеляційного суду, в цьому випадку суспільний інтерес перебування підозрюваного під вартою, переважає особистий інтерес підозрюваного.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованого обвинуваченому злочину, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_6 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.
Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.
Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що за наявності ризиків, на які посилається сторона обвинувачення, неможливим є застосування жодного із більш м`яких запобіжних заходів забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, тому застосування тримання під вартою, на даному етапі є виправданим.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Аналізуючи вищевикладені обставин в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.
Керуючись статями 176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2021 року, якою був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № №0002139 від 08.06.2020 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4