Ухвала

Іменем України

07 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 740/4297/19
провадження № 51-1736ск21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 січня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 03 березня 2021 року,

встановив:

За вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 січня 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 03 березня 2021 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.

Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень злочин вчинено за таких обставин. ОСОБА_4 16 листопада 2018 року о 20:30, керуючи автомобілем марки «Scoda Oktavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Кіпті Глухів - Бачівськ від с. Вертіївка до с. Бобрик Ніжинського району в Чернігівській області, на 49 км дороги, не переконавшись у відсутності зустрічних транспортних засобів на достатній для обгону відстані, здійснив виїзд на смугу зустрічну руху транспорту, не пересвідчившись у безпечності свого маневру, перетнув дорожню розмітку вузька суцільна лінія, де його автомобіль зіткнувся з автомобілем марки ВАЗ-21124, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який їхав у зустрічному напрямку.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ-21124 ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження, пасажири: ОСОБА_8 отримала комплекс тілесних ушкоджень, від яких настала смерть, ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження. Пасажир автомобіля «Scoda Oktavia» ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_4 має причинний зв`язок із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , не оспорюючи фактичних обставин справи, просить судові рішення щодо нього змінити з підстав невідповідності призначеного покарання особі засудженого й тяжкості вчиненого злочину і вказує на те, що суд першої інстанції призначив йому суворе покарання, не повною мірою врахував пом`якшуючі обставини, визначені ст. 66 КК, які дають підстави для застосування ст. 69 цього Кодексу, тобто визначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті, або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 286 КК, а також застосувати положення ст. 75 цього Кодексу, звільнивши від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши викладені в касаційній скарзі доводи та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів доходить висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі, немає, враховуючи таке.

Статтею 433 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах, зокрема через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень, а виходить з обставин, установлених судом.

Доводи засудженого щодо невідповідності призначеного йому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, а також безпідставного незастосування статей 69, 75 КК є необґрунтованими.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, обставин, що впливають на покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке би мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_4 , дотримуючись наведених вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що належить до тяжких злочинів і характеризується необережною формою вини, дані про його особу, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, визнав себе винуватим у вчиненому злочині, на обліках в нарколога та психіатра не перебуває, обставину, яка пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК щире каяття, та відсутність обтяжуючих обставин покарання.

Крім того, суд урахував обставини вчинення злочину, його наслідки у виді загибелі потерпілої ОСОБА_8 , заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_7 і ОСОБА_9 та середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , а також дані, які містяться у висновку уповноваженої особи органу пробації, та позицію потерпілих щодо виду і розміру покарання.

Узявши до уваги всі обставини, які за законом мають правове значення, в тому числі й ті, на які посилається засуджений у касаційній скарзі, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення винного без реального відбування ним призначеного покарання.

Таким чином, призначаючи засудженому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, суд дотримався вимог статей 50, 65 КК, оскільки вказане покарання відповідає обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого злочину, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду в частині призначеного покарання без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухвалення такого рішення.

Також суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказав, що місцевий суд повною мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його щире каяття, що є пом`якшуючою покарання обставиною, відсутність обтяжуючих покарання обставин, обставини кримінального правопорушення, тобто дотримався загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК, у зв`язку з чим засудженому, призначено покарання в межах санкції статті обвинувачення.

Крім цього, суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи засудженого в частині неврахування місцевим судом такої пом`якшуючої обставини, як активне сприяння розкриттю злочину, обґрунтовано послався на відсутність у матеріалах кримінального провадження даних на підтвердження того, що ОСОБА_4 надавав органу досудового слідства будь-яку допомогу в установленні невідомих фактів або обставин справи.

Стосовно позиції потерпілої ОСОБА_11 , яка не наполягала на реальному позбавленні волі, висновку пробації та часткового відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, то вказані обставини враховано з іншими обставинами в сукупності і вони не є вирішальним під час визначення міри та виду покарання і не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Крім цього, потерпілий ОСОБА_7 який отримав тяжкі тілесні ушкодження, в суді першої інстанції просив призначити ОСОБА_4 справедливе покарання, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди втратив дружину, а його син матір, у суді апеляційної інстанції наполягав на реальному позбавленні волі ОСОБА_4 без застосування ст. 75 КК.

Обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, судом не встановлено і матеріали кримінального провадження не містять, а тому відсутні підстави для застосування ст. 69 КК.

Наведені дані про особу винуватого, наявність щирого каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також обставини кримінального правопорушення не дають підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК, а вказані засудженим обставини не є достатніми для цього.

Доводи засудженого, викладені у касаційній скарзі, що є аналогічними за змістом доводам в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який умотивовано їх відхилив. Розглядаючи матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_4 , апеляційний суд дотримався вимог ст. 419 КПК.

На думку Суду, відсутні підстави для зміни оскаржуваних судових рішень унаслідок невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого і призначене покарання не є несправедливим через суворість.

З огляду на викладене з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 січня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 03 березня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3