Справа № 487/353/21
Провадження № 1-кс/487/762/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2021 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району міста Миколаєва скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 від 28.08.2020 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке 14.11.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000267 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва зі скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 від 28.08.2020 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке 14.11.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000267 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України. У поданій скарзі ОСОБА_3 просив скасувати оскаржувану постанову; зобов`язати слідчого ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_5 допитати його в якості потерпілого у кримінальному провадженні №0000267; винести окрему ухвалу щодо незаконних дій слідчого ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_5 .

У судовому засіданні ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_4 підтримали подану скаргу та наполягали на її задоволенні, надавши пояснення аналогічні місту пред`явлених вимог.

Слідчий Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_5 , рішення якого оскаржується, у судове засідання не з`явився, надав витребувані матеріали кримінального провадження №0000267.

Згідно ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши скаржника та його захисника, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0000267, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, згідно ч. 1 ст. 7 КПК України, серед іншого, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; розумність строків, тощо.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження.

За змістом ст. 110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ньому має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту прав та відповіді на усі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу. Мотивувальна частина постанови про закриття кримінального провадження повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви такогорішення, їх обґрунтування з посиланням на положення цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 18.08.2017 року було зобов`язано службових осіб прокуратури Миколаївської області внести відомості, викладені в повідомленні ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення від 16.05.2017 року (а.с. 3).

У повідомленні від 16.05.2017 року ОСОБА_6 було вказано наступне: 09.04.2016 року своєю постановою заступник начальника СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 закрила кримінальне провадження №0006962 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. 23.09.2016 року Центральний районний суд м. Миколаєва своєю ухвалою скасував цю постанову. 23.11.2016 року постановою начальник СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 знову закрила кримінальне провадження №0006962 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. Постанови про закриття кримінального провадження від 09.04.2016 року та від 23.11.2016 року нічим не відрізняються, тобто має місце не виконання рішення суду, яке набрало законної сили, що, у свою чергу, тягне за собою відповідальність згідно ст. 382 КК України (а.с.4).

На виконання вказаної ухвали, 14.11.2017 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за кримінальним провадженням №0000267 за ч. 3 ст. 382 КК України з коротким викладенням обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а саме: на підставі ухвали суду від 18.08.2017 року, якою зобов`язано внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 щодо неправомірних дій заступника начальника слідчого відділу Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 , яка під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0006962 не виконала вказівки суду, вказані в ухвалі Центрального районного суду міста Миколаєва від 23.09.2016 року (а.с.1).

За змістом оскаржуваної постанови слідчого від 28.08.2020 року, в ході досудового розслідування встановлено, що слідчими СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0006962 за фактом неправомірних дій службових осіб департаменту науково-технічного розвитку Міністерства освіти і науки України, які внесли неправдиві відомості до листа №15/11-2595 від 06.11.2008, та службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , які внесли неправдиві відомості до листа № 68-10/2861 від 11.08.2010, що призвело до не врахування наукового стажу ОСОБА_3 при визначенні його пенсії управлінням Пенсійного фонду України в Центральному районі міста Миколаєва, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

За результатами проведення досудового розслідування 26.12.2014 слідчим Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_8 винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Постановою заступника прокурора м. Миколаєва від 10.02.2015, рішення про закриття кримінального провадження скасовано, а кримінальне провадження для організації подальшого досудового розслідування направлено до прокуратури Центрального району м. Миколаєва.

Надалі, 23.02.2015 здійснення досудового розслідування у вказаному провадженні доручено заступнику начальника слідчого відділу Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_7 (у подальшому СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області).

За результатами досудового розслідування 09.04.2016 заступником начальника СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0006962 від 16.12.2014 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Після чого, ОСОБА_3 , не погодившись з прийнятим рішенням, оскаржив його у порядку ст. 303 КПК України, та ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_9 від 23.09.2016 скарга задоволена, а постанова від 09.04.2016 про закриття кримінального провадження № 0006962 - скасована.

За результатами подальшого проведення досудового розслідування 23.11.2016 ОСОБА_7 повторно прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0006962 від 16.12.2014 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Не погодившись з прийнятим рішенням від 23.11.2016 ОСОБА_3 оскаржив його у судовому порядку.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_10 від 18.05.2017 відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження від 23.11.2016.

У подальшому ОСОБА_3 , не погоджуючись з рішенням слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_10 , оскаржив його до Апеляційного суду Миколаївської області.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 02.06.2017 ухвала слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2017 скасовано. Також ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області скасовано постанову ОСОБА_7 від 23.11.2016 про закриття кримінального провадження № 0006962.

За результатами подальшого досудового розслідування 21.09.2017 року ОСОБА_7 знову прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0006962 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Після чого, ОСОБА_3 , не погодившись з прийнятим рішенням, оскаржив його у порядку ст. 303 КПК України та ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_10 від 15.01.2018 скарга задоволена, а постанова від 21.09.2017 про закриття кримінального провадження № 0006962 - скасована.

Під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000267 від 14.11.2017 допитаний в якості свідка ОСОБА_3 показав, що слідчим ОСОБА_7 в ході розслідування не виконано рішення суду від 23.09.2016. Так, слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва своєю ухвалою скасував постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 09.04.2016, натомість слідчий ОСОБА_7 у подальшому винесла аналогічну постанову, обмежившись лише зміною дати прийняття рішення, що підтверджено ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області.

На запитання слідчого свідок ОСОБА_3 показав, що в резолютивній частині ухвали суду від 23.09.2016 вказано лише про скасування постанови про закриття кримінального провадження № 0006962 від 09.04.2016, а про необхідність виконання будь-яких дій, у тому числі, виконання саме ОСОБА_7 , не зазначено.

У тож же час ОСОБА_3 вважає, що діями слідчого ОСОБА_7 йому завдано збитків на загальну суму 325 609 грн., яка складається з різниці між середнім розміром наукової пенсії та пенсії за віком, недоотриманої ним з січня 2008 року по теперішній час. Оскільки дії ОСОБА_7 призводять до неналежного здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0006962 щодо внесення неправдивих відомостей до документів про його стаж роботи, у зв`язку з чим, останньому, Пенсійним фондом України не призначено «наукову» пенсію.

Допитана як свідок начальник відділення СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 категорично заперечила твердженням ОСОБА_3 щодо невиконання рішення суду, оскільки жодного разу під час скасування постанов про закриття кримінального провадження, суд в своїх ухвалах не зобов`язував її виконувати будь-які дії, а лише в резолютивній частині зазначалось про скасування прийнятих рішень про закриття.

Водночас свідок ОСОБА_7 зазначила, що рішення про закриття кримінального провадження №0006962 від 09.04.2016 та 23.11.2016 у більшості не відрізняються, оскільки останні приймались у одному і тому ж провадженні, за одними і тими ж фактами, та кожного разу змінювати мотивувальну частину постанови, по вже встановлених фактичних обставинах, є недоцільним.

Окрім того свідок ОСОБА_7 показала, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0006962 надавались вказівки процесуальним керівником, а саме 19.02.2015, 19.03.2015 та 23.04.2015. Надані вказівки виконано, окрім тих вказівок, що мали загальний та не конкретизований характер, а саме: «виконати інші дії спрямовані на всебічне, повне і неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження».

Також ОСОБА_7 зазначила, що 18.05.2017 слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_10 відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_3 та залишив рішення про закриття кримінального провадження № 0006962 від 23.11.2016 у силі, тим самим надав оцінку виконанню зазначених вказівок та визнав їх виконання, про що зазначив в ухвалі.

В ході проведення огляду матеріалів кримінального провадження №0006962 від 16.12.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України встановлено, що процесуальним керівником у вказаному провадженні 19.02.2015, 19.03.2015 та 13.04.2015 надавались вказівки.

Разом з цим встановлено, що 23.09.2016 слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_9 , скасовуючи рішення про закриття кримінального провадження №0006962 від 09.04.2016, у відповідній ухвалі, як підставу для скасування, зазначила про невиконання у повному обсязі вказівок прокурора від 19.02.2015, 19.03.2015 та 23.04.2015.

При цьому, судом у своїй ухвалі не конкретизовано, які саме вказівки не виконано в повному обсязі.

У свою чергу проведеним оглядом матеріалів кримінального провадження встановлено, що слідчим у кримінальному провадженні № 0006962 вжито заходів щодо виконання вказівок прокурора від 19.02.2015, 19.03.2015 та 23.04.2015. Залишились без виконання вказівки загального характеру, у зв`язку з не конкретизованістю слідчих та процесуальних дій, які підлягають виконанню.

Вказане знайшло своє підтвердження в ухвалі слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_10 від 18.05.2017, якою ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні скарги про закриття кримінального провадження.

Окрім цього встановлено, що скасовуючи постанову про закриття кримінального провадження № 0006962 від 23.11.2016 Апеляційним судом Миколаївської області зазначено, що слідчий у постанові не навів відповідних мотивів щодо не виконання вказівок слідчого судді, а слідчий суддя замість слідчого навів свої (інші) аргументи щодо виконання вказівок суду, перебравши на себе, в такий спосіб, невластиві йому функції слідчого.

Таким чином, апеляційний суд встановив саме відсутність належного мотивування постанови про закриття в частині невиконання вказівок суду, а не констатує факт їх невиконання.

Водночас, під час огляду встановлено, що в ухвалі Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.01.2018, підстави для скасування постанови про закриття кримінального провадження № 0006962 від 21.09.2017, як невиконання вказівок суду від 23.09.2016, відсутні.

З огляду на вказане, встановлено, що доводи ОСОБА_3 щодо неправомірних дій заступника начальника слідчого відділу (начальника відділення цього ж відділу) Центрального відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_7 , яка під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0006962 не виконала вказівки суду, зазначені в ухвалі Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.09.2016, не знайшли свого об`єктивного та документального підтвердження.

Так, відповідно до ст. 382 КК України невиконання судового рішення полягає у невжитті службовою особою, до якої звернуто виконання вироку, рішення, ухвали або постанови суду, що набрали законної сили, передбачених законом заходів щодо їх виконання.

Згідно ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги приймає наступні рішення: скасовує рішення слідчого чи прокурора, зобов`язує припинити дію, зобов`язує вчинити певну дію, або відмовляє у задоволенні скарги.

Водночас, у резолютивній частині ухвали суду від 23.09.2016 вказано лише про скасування постанови про закриття кримінального провадження № 0006962 від 09.04.2016, без будь-якого зобов`язання щодо виконання дій, у тому числі, виконання саме ОСОБА_7 .

Невиконання слідчим вказівок суду, наведених у мотивувальній частині судового рішення, а також прийняття повторного аналогічного рішення, не утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, а є лише підставами для скасування прийнятого процесуального рішення.

Водночас, досудовим розслідуванням не встановлено факту завдання ОСОБА_3 шкоди діями заступника начальника слідчого відділу (начальника відділення цього ж відділу) Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_3 зазначає, що дії ОСОБА_7 призводять до неналежного здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0006962 щодо внесення неправдивих відомостей до документів про стаж його роботи, у зв`язку з чим останньому Пенсійним фондом не призначено «наукову» пенсію.

Однак, вказані збитки є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0006962, де ОСОБА_3 визнано потерпілим, а дії ОСОБА_7 не знаходяться у причинному зв`язку з невиплатою останньому «наукової» пенсії.

Тобто, у ході досудового розслідування кримінального провадження №0000267 не встановлено факту невиконання заступником начальника слідчого відділу (начальника відділення цього ж відділу) Центрального відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_7 судового рішення від 23.09.2016, та будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про наявність у діях заступника начальника слідчого відділу (начальника відділення цього ж відділу) Центрального відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, не встановлено.

Таким чином, після проведення слідчих дій, в тому числі допиту ОСОБА_3 (а.с.34-39), ОСОБА_7 (а.с.28-33), дослідження зібраних у справі письмових доказів, огляду матеріалів кримінального провадження № 0006962 (а.с.40-42), слідчий Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_5 постановою від 28.08.2020 року правомірно закрив кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.11.2017 року за №0000267 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності складу вказаного кримінального правопорушення в діях заступника начальника слідчого відділу (начальника відділення цього ж відділу) Центрального відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_7 .

Висновки слідчого відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є обґрунтованими та послідовними.

Незгода скаржника з прийнятою слідчим постановою про закриття кримінального провадження з наведених у скарзі міркувань, в тому числі щодо недопиту в якості потерпілого, не є підставою для її скасування. З матеріалів кримінального провадження №0000267 вбачається, що ОСОБА_3 був допитаний в якості свідка у справі, надав змістовні та ґрунтовні пояснення щодо відомих йому обставин, яким вподальшому слідчим надана оцінка в оскаржуваній постанові (а.с.34-39). Постановою заступника начальника слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури області ОСОБА_11 від 28.02.2018 року було відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000267 від 14.11.2017 року (а.с.166-168). Ухвалою Центрального суду міста Миколаєва від 30.07.2018 року було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови начальника слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури області ОСОБА_11 від 28.02.2018 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим (а.с.187-188). Повторно вказана постанова про відмову у визнанні потерпілим від 28.02.2018 року ОСОБА_3 не оскаржувалась, та на момент прийняття слідчим Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_5 оскаржуваної постанови від 28.08.2020 року про закриття кримінального провадження була чинною. Таким чином, за наявності нескасованої постанови про відмову у визнанні потерпілим від 28.02.2018 року, нездійснення допиту ОСОБА_12 саме як потерпілого, а не як свідка, не є самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови від 28.08.2020 року. Ухвала Центрального районного суду міста Миколаєва від 06.09.2018 року, на яку посилається ОСОБА_3 , містить рішення лише щодо скасування однієї з попередніх постанов від 28.02.2018 року про закриття кримінального провадження №0000267; рішення про зобов`язання слідчого вчинити певні дії, викладеного згідно з нормами ст. 307 КПК України, резолютивна частина вказаної ухвали не містить (а.с. 196).

Згідно ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами КПК України. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про відмову у задоволенні скарги.

Встановлені слідчим суддею та вище перелічені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що слідчим всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі обставин кримінального провадження, оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. 110 КПК України, містить зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, у зв`язку з чим скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 2, 3, 7, 9, 10, 22, 28, 91-94, 110, 284, 303-307, 309, 368, 370, 372, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 від 28.08.2020 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке 14.11.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000267 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 26.02.2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1