ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 662/822/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11- кп/819/689/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 187 КК України
У Х В А Л А
іменем України

17 серпня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000104 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 29 квітня 2021 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемове м. Дзержинська Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 11.10.2017 року вироком Дзержинського міського суду Донецької області за п.13 ч.2 ст.115 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років 6 місяців;
засуджено:
за ч.3 ст.187 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Міра запобіжного заходу тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання з 16.02.2020 року.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він 16.02.2020 року в вечірній час о 18:50 год. в смт. Новотроїцьке Новотроїцького району Херсонської області, переслідуючи корисливий умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, з метою обернення його на свою користь, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою вчинення розбійного нападу, озброївшись кухонним ножем, який заздалегідь заховав у кишеню верхнього одягу та взяв із собою, переліз через паркан, потрапивши на територію домоволодіння (сховища), розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де скоїв розбійний напад на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, який виразився у тому, що ОСОБА_9 відразу ж після того, як потрапив на територію домоволодіння, постукав у двері, дочекавшись відкриття вхідних дверей, та, побачивши потерпілу ОСОБА_7 , ОСОБА_9 наніс декілька ударів кулаком правої руки в область її обличчя, спричинивши тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, крововиливу в лобній ділянці зліва, крововиливу в правій виличній частині, чотирьох крововиливів на передньо-внутрішній поверхні середньої та нижньої третин лівого передпліччя, двох крововиливів на задній поверхні середньої та нижньої третин правого передпліччя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та з демонстрацією кухонного ножа, - тримаючи його в своїй руці, діючи протиправно, незаконно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та бажаючи їх настання, умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного заволодіння чужим майном, застосував психологічне насильство відносно потерпілої, яке супроводжувалось вимаганням грошових коштів, які він бажав звернути на свою користь, але не довів свій умисел до кінця в частині заволодіння майном через активну протидію та опір потерпілої ОСОБА_7 його протиправним діям.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 посилається на незаконність вироку з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів указує, що обвинувачений не мав на меті заволодіння майном, удари потерпілій наносив у відповідь на її удари. Вважає, що висновком експерта не було встановлено, що тілесні ушкодження у потерпілої виникли в результаті застосування до неї реального насильства або погрози його застосування. Зауважує про те, що висновки суду першої інстанції про обставини події побудовані на показаннях, які надано зацікавленими особами, а свідками ОСОБА_10 підтверджено лише факт бійки, яка відбулась у дворі ОСОБА_11 . Також апелянт зазначає про те, що обвинуваченому не було відомо чи має при собі грошові кошти потерпіла, а тому заперечує обставини того, що була наявною вимога про передачу грошей, що не може свідчити і про реальність насильства як невід`ємної ознаки розбою. Що стосується неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, захисник указує про те, що не доведено наявність обов`язкової ознаки складу злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, напад, поєднаний із насильством або погрозою застосування такого насильства, дії обвинуваченого були спрямовані на активну протидію потерпілій, яка почала разом із своїм чоловіком наносити йому удари першою. Крім того, стороною захисту оспорюється наявність та доведеність кваліфікуючої ознаки «сховище», оскільки було встановлено, що ОСОБА_9 проник на територію домоволодіння ОСОБА_11 , але не доведено, що така територія є сховищем. Вважає очевидним, що грошові кошти як об`єкт посягання не зберігались на території подвір`я потерпілої. В обґрунтування доводів про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону захисник указує про те, що в розумінні положень ст.86 КПК України протокол огляду місця події є недопустимим доказом, оскільки всупереч вимог ч.7 ст.223 КПК України для участі в проведенні даної слідчої дії було залучено зацікавлену особу ОСОБА_12 , яка під час судового розгляду повідомила, що зацікавлена в результатах розгляду справи. Апелянт зауважує, що свідок тривалий час проживає по сусідству із потерпілою, саме вона викликала поліцію на місце пригоди, а її чоловік затримав ОСОБА_9 ..

Просить повторно дослідити всі докази у кримінальному провадженні, скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України;

- обвинувачений ОСОБА_9 зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Свої доводи мотивує тим, що він не заходив до будинку потерпілої. Вважає, що суд першої інстанції надав перевагу показанням свідків, а не його показанням. Заперечує обставини вчинення злочину із застосуванням ножів, оскільки у потерпілої відсутні будь-які тілесні ушкодження в результаті їх застосування. Стверджує, що ножів у нього не було. Просить скасувати вирок та призначити новий розгляду в суді першої інстанції.

У запереченнях потерпіла ОСОБА_7 указує на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника. Вважає, що судом першої інстанції були досліджені всі обставини у справі, зокрема не встановлено обставин зацікавленості свідка ОСОБА_12 у результатах розгляду кримінального провадження. Обставини вчинення злочину із застосуванням ножа підтверджені висновком судово-біологічної експертизи. Судом правильно встановлено наявність кваліфікуючої ознаки вчинення злочину з проникненням у сховище. Покарання ОСОБА_9 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України, з врахуванням того, що обвинувачений не визнав вину, є раніше судимим за вчинення особливо тяжких злочинів, відсутності обставини, що пом`якшують його покарання.

Просить залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали свої апеляційні вимоги, просили їх задовольнити, думку прокурора та потерпілої ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, заперечення на них, колегія суддів дійшла до такого.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або із порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з буквального тлумачення вказаної норми процесуального закону сам по собі факт незгоди сторони із рішенням суду першої інстанції та подачі на нього апеляційної скарги із вимогою про його скасування не зобов`язує суд апеляційної інстанції повторно здійснювати судовий розгляд у повному обсязі, оскільки це є порушенням принципу інстанційності судової системи і зумовить порушення розумних строків апеляційного розгляду.

За змістом ч.3 ст.404 КПК України повторне дослідження апеляційним судом доказів відбувається лише у разі дослідження таких доказів з порушенням вимог КПК України або не повністю.

При цьому учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України.

Незгода з юридичною оцінкою судом доказів у кримінальному провадженні та встановленими обставинами кримінального провадження, не є підставою для їх повторного дослідження апеляційним судом.

Суд дотримався вимог ст.10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Вимоги сторони захисту про дослідження апеляційним судом усіх доказів у кримінальному провадженні, не відповідають основним засадам кримінального процесуального закону та жодними доводами не обґрунтовані. Апелянтом не наведено будь-яких обґрунтувань, які б вказували на те, що докази у кримінальному провадженні були судом першої інстанції досліджені не повністю або з порушеннями.

Тому колегія суддів вважає, що підстави для повторного дослідження доказів та задоволення клопотання захисника, відсутні.

Відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Така позиція узгоджується з правовими висновками ККС Верховного Суду, викладеними у постановах від 09.07.2019 року у справі № 676/603/17 (провадження № 51-392км19), від 10.02.2021 року у справі № 127/14811/17 (провадження № 51-5046 км 20).

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, яка зазнала нападу, поєднаного з проникненням у сховище, обґрунтований дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідає фактичним обставинам провадження.

Доводи сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні розбійного нападу за відсутності обов`язкових ознак складу злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, є непереконливими та спростовуються детально викладеними у вироку доказами.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 , не визнаючи себе винним, показав, що в січні 2020 року звільнився з місця позбавлення волі у м. Львові. Здійснював пошук роботи в м. Краматорську, м. Одесі. Їхав попутками та заїхав до смт. Новотроїцьке Херсонської області до знайомого - ОСОБА_13 у якого тимчасово проживав. Сам алкогольні напої тривалий час не вживає, але зранку у його знайомого ОСОБА_13 був похмільний синдром, він погано себе почував та попросив його сходити до ОСОБА_14 (потерпілої) за алкогольними напоями, але грошей при цьому не мав. Знайомий розповів як пройти до будинку ОСОБА_14 . Підійшовши за вказаною ОСОБА_15 адресою, почув як у дворі загавкала собака, хвилин 10 ніхто не виходив. Побачив світло у кухні, переліз через паркан. Не встиг постукати у двері, як вибігла ОСОБА_14 та почала наносити йому удари. Потім переліз їх сусід через паркан, збив його з ніг. Чоловік ОСОБА_14 ОСОБА_16 почав наносити удари сапою. Чинив супротив ОСОБА_14 , її чоловіку та сусіду і в ході бійки випадково наносив удари потерпілій. На ньому були одягнуті тканинні черевики, та, враховуючи, що був лютий місяць і холодно, зверху надягнув ще бахіли, також з собою був скотч, яким склеював сім-карту. Поліція фіксувала, де лежали ножі, великий знаходився біля порога, де був маленький ніж, не пам`ятає. Заперечував обставини того, що вчинив розбійний напад, так як хотів лише попросити у потерпілої в борг алкогольні напої.
Тобто, у свої показаннях обвинуваченийОСОБА_9 не заперечував той факт, що, маючи при собі кухонний ніж, він через паркан проник на територію домоволодіння (сховища), а саме без дозволу потерпілоїОСОБА_7 , якій наніс декілька ударів.

Ці заперечення обвинуваченого ОСОБА_9 та його версія події, а також аналогічні доводи захисника були предметом перевірки в судовому засідання та не знайшли свого підтвердження.

Обставини, за яких ОСОБА_9 вчинив розбійний напад, підтверджується такими доказами.

Зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_7 про те, що 16.02.2020 року вона готувала вечерю разом з чоловіком. На її мобільний телефон зателефонував невідомий чоловік та повідомив, що він працює на автомийці та хоче випити. Вона відповіла, що продаж спиртних напоїв не здійснює, на що останній сказав, що зараз прийде і кинув слухавку. Про всяк випадок вийшла на вулицю, ввімкнула світло та повернулася далі готувати вечерю. Загавкали собаки, вийшли з чоловіком до коридору, який знаходиться в кухні та через скляні двері побачила невідому людину в спортивній шапці і коричневій куртці, рукавицях, повстяних чоботах з бахілами та крикнула своєму чоловіку, що хтось чужий прийшов. Не встигла відчинити двері, як ОСОБА_9 штовхнув її та сказав: «Галя тихо, де бабло?» та почав правою рукою наносити удари по її обличчю. На руках у нього були рукавиці, у лівій руці ніж та скотч. Її чоловік почав кричати: «Хто він та чого хоче». Намагалися його виштовхати з будинку, але він вже зайшов за поріг та не переставав її бити, збив окуляри. В цей момент її чоловік почав штовхати ОСОБА_9 , той підсковзнувся на килимку і чоловік встиг вибити у нього ніж та водночас у ОСОБА_9 випав мобільний телефон. Всі разом вони виштовхалися його на вулицю. ОСОБА_9 продовжував наносити удари чоловікові та їй. Чоловік притискав ОСОБА_9 до вікна будинку та в цей момент вона встигла схопити палку та почала бити ОСОБА_17 . Потім побачила, як горить світло у сусідів, та почала кричати так, щоб почули сусіди, які незабаром прибігли та викликали поліцію. ОСОБА_9 тим часом скрутили, почали допитувати, та він розповів, що його послав ОСОБА_18 . ОСОБА_9 мав при собі два ножі.

Показаннями свідка ОСОБА_19 про те, що 16.02.2020 року приблизно о 18.00 год. надійшов телефонний дзвінок на телефон дружини, чоловік попросив передати трубку ОСОБА_20 та повідомив їй, що працює на мийці та йому потрібен самогон. Його дружина ОСОБА_21 відповіла, що у неї нічого немає, на що останній повідомив, що прийде і поклав слухавку. Цей дзвінок викликав занепокоєння. Через деякий час загавкали собаки, ОСОБА_14 вийшла, а він згодом за нею. Обвинувачений ОСОБА_9 різко смикнув двері і ОСОБА_14 (потерпіла) почала запитувати, що йому потрібно, останній пригрозив їй ножем та сказав, щоб мовчала, вимагав гроші, переступив через поріг кухні і почав бити її по обличчю. В цей момент він ОСОБА_9 різко штовхнув назад, у якого з лівої руки випав ніж. ОСОБА_9 відскочив назад та вже на вулиці, він підскочив до обвинуваченого та отримав від нього удар по окулярам, а ОСОБА_9 тим часом знову почав бити дружину по голові. Він намагався відтягнути ОСОБА_9 , а той опираючись, наносив удари йому по плечам та рукам. Потім, чи дружина чи він, намагалися держаком від сапи оборонятися. Побачили світло з сусідського вікна та почали кликати на допомогу. Сусіди перелізли через паркан, ОСОБА_9 почав відходити, але він разом з сусідом завалили його на землю та скрутили руки, підбігла сусідка та викликала поліцію. ОСОБА_9 був одягнений у старі речі: стара куртка, старі джинси, повстяні чоботи. Працівники поліції, коли приїхали, вилучили ніж та мобільний телефон, який також випав у обвинуваченого, скотч, ще один мобільний телефон, другий маленький ніж та серветки. Обвинувачений ОСОБА_9 потрапив на подвір`я через паркан, так як ворота були зачинені.

Показаннями свідка ОСОБА_22 про те, що того дня, ввечері близько о 18.00 год, дружина почула крики сусідки, яка кричала: «Допоможіть, вбивають». Дружина погукала і він перескочив через вольєр і побачив бійку між сусідкою і ОСОБА_9 , вліз у бійку, повалив обвинуваченого на землю та утримував. У ОСОБА_7 було побите обличчя, синє. Обвинувачений ОСОБА_9 бився руками, на землі лежали два ножі: маленький складаний та трохи більший з лезом приблизно 10-12 см. Бачив як сапою ОСОБА_19 наніс обвинуваченому удар по нозі. На ОСОБА_9 були одягнені рукавиці та бахіли. Не може сказати, чи перебував обвинувачений в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_9 переліз до двору потерпілої через паркан, так як хвіртка була зачинена. Поліцію викликала дружина. Коли приїхали працівники поліції, то рукавиці обвинуваченого знайшли в його шапці. Ножі вилучили працівники поліції та запакували до пакету.

Показаннями свідка ОСОБА_23 про те, що 16.02.2020 року вона перебувала вдома. На телефон її чоловіка надійшов дзвінок о 18:45 з номеру сусідки ОСОБА_21 . Її чоловік ОСОБА_16 каже: « ОСОБА_24 , ОСОБА_25 бігом сюди до нас». Зайшовши до двору потерпілої, побачили групу швидкого реагування працівників поліції, які скрутили обвинуваченого ОСОБА_9 та посадили у кухні. Той був у тапках та бахілах. Потім прибула слідчо-оперативна група працівників поліції, які обшукали обвинуваченого і знайшли рукавиці у його шапці. Також у потерпілої перебували ОСОБА_26 та ОСОБА_27 .. Потерпіла була з тілесними ушкодженнями у виді синців під очима, текла кров. У обвинуваченого ОСОБА_9 під час огляду знайшли маленький ніж, ще один ніж, скотч, два телефони, паспорт з довідкою про звільнення з місць ув`язнення, ліхтар. Бачила як працівники поліції два ножі, рукавиці, бахіли, скотч, ключі і ліхтар запаковували в пакет, як речові докази. Працівникам поліції ОСОБА_9 пояснив, що його попросив чоловік на ім`я ОСОБА_28 піти до потерпілої. В подальшому на питання працівників поліції обвинувачений відповідав нерозбірливо. Була запрошена працівниками поліції в якості понятої.

Показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що є сусідкою потерпілої ОСОБА_7 , будинки розташовані навпроти. Того дня, ввечері, почула як кричать сусіди: «Допоможіть, вбивають». Покликала чоловіка, після чого вони вийшли на вулицю та перелізли через паркан до сусідів, де її чоловік затримав ОСОБА_9 .. У цей час сусід ОСОБА_28 шукав окуляри, а ОСОБА_14 була побитою. На ОСОБА_9 , крім одягу, були одягнені бахіли та рукавиці. В той час, коли викликали поліцію, ОСОБА_9 почав знімати з себе рукавиці, шарф та підклав під себе, при цьому нічого не пояснював. Як зайшов обвинувачений до потерпілої не бачила. Ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_9 не помітила. Бачила у обвинуваченого ніж та скотч. Була понятою під час складання працівниками поліції документів.

Показаннями свідка ОСОБА_29 про те, що 16.02.2020 року близько о 18.45 год йому зателефонував його сусід ОСОБА_16 , який є чоловіком потерпілої ОСОБА_7 , та погукав їх з ОСОБА_23 до себе у двір. Коли прийшли, то поліція вже затримала обвинуваченого ОСОБА_9 .. У того у шапці були медичні рукавиці, бахіли, також бачив два ножі, один з яких був вилучений з внутрішньої кишені куртки ОСОБА_9 , другий лежав на землі на відстані приблизно 1 м від обвинуваченого. Потерпіла була побитою та пояснила йому, що ОСОБА_9 заліз до них у двір.

Зазначені показання потерпілої та свідків щодо обставин, за яких ОСОБА_9 вчинив напад на потерпілу та вимагав надати йому грошові кошти, були перевірені судом та правильно визнані достовірним джерелом доказів, оскільки вони не містять суперечностей, є послідовними та узгоджуються між собою, а тому у суду не було підстав ставити під сумнів їх правдивість.

У зв`язку з чим, доводи захисника про відсутність факту нападу на потерпілу, позбавлені підстав.

Крім того, винність ОСОБА_9 підтверджується даними протоколу огляду місця події від 16.02.2020 року з фотознімками, відповідно до яких, об`єктом огляду є територія двору по АДРЕСА_2 . Територія домоволодіння огороджена парканом по периметру та має ворота з калиткою, які мають замикаючий пристрій у вигляді навісного замка. З лівої сторони за земельною ділянкою знаходиться будівля капітального будівництва, яка має вікна та двері, прямуючи прямо від воріт по асфальтованому покриттю, зліва будівля капітального будівництва, за нею знаходиться будівля з цегли білого кольору, яка має вікна та двері. На асфальтному покритті біля дверей будівлі, з лівої сторони знаходиться дерев`яна табуретка, на відстані 5см від дверей, біля табуретки, з лівої сторони, під нею, на асфальтному покритті знаходиться ніж з дерев`яною рукояткою розміром 12 см, який вилучено та запаковано до сейф пакету №4381640, на відстані 50 см від стіни знаходиться мобільний телефон «Siemens» сірого кольору, який вилучений та запакований до сейф-пакету№ХО0001887. На відстані 2м від земельної ділянки з права та 1 м від стіни будівля знаходиться мобільний телефон «Astro», кнопковий, чорного кольору з білою лінією вздовж ободку з боку всіх сторін, який вилучено та запаковано до сейф пакету №ХО0001886. З лівої сторони від воріт, на земельній ділянці знаходяться два сліди від підошви, які були вилучені на гіпсові зліпки. (т.2 а.п. 10-17)
Висновками судово-медичних експертиз № 43/Н від 17.02.2020 року, № 46/Н від 18.02.2020 року встановлено, що у потерпілої ОСОБА_7 виявлені ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, крововиливів обох очей, ударної рани на верхньому віці правого ока, крововиливів у лобній ділянці зліва, крововиливу в правій виличній частині, чотирьох крововиливів на передньо-внутрішній поверхні середньої та нижньої третин лівого передпліччя, двох крововиливів на задній поверхні середньої та нижньої третин правого передпліччя, крововиливів в лівої молочної залози. Указані ушкодження виникли від дій тупих предметів, можливо 16.02.2020р. і відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
(т.2 а.п. 24,26)
Висновком судово-біологічної експертизи від 10.04.2020 №8-186 встановлено, що на двох ножах виявлені генетичні зразки букального епітелію ОСОБА_9 , яким підтверджено той факт, що ножи належать обвинуваченому ОСОБА_9 , а тому доводи обвинуваченого про зворотне нічим не підтверджуються.

(т.2 а.п. 60-68)

Висновки зазначених вище експертиз не є суперечливими та узгоджуються з показаннями потерпілої та свідків, даними протоколу огляду місця події щодо обставин, за яких ОСОБА_9 заподіяв тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_7 , а саме при розбійному нападі як з застосуванням фізичного насильства - нанесенні декількох ударів, так і з застосуванням психологічного насильства демонстрації кухонного ножа.

Висновком судово-медичної експертизи № 61/Н від 12.03.2020 встановлено, що у обвинуваченого ОСОБА_9 виявлені ушкодження у вигляді: крововиливів в м`які тканини половини грудної клітини, крововиливів в м`які тканини обличчя, крововиливів в м`які тканини лівої кисті, ударної рани лівої кисті, крововиливів в м`які тканини нижньої третини лівого стегна. Указані ушкодження виникли від дії тупих предметів, можливо 16.02.2020р., і відносяться до легких тілесних ушкоджень.
(а.с.93)
Цим висновком експертизи підтверджено показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_22 про те, що вони активно чинили опір нападнику ОСОБА_9 та затримали останнього.

Наведені докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин учинення ОСОБА_9 розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_7 , а тому у суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість, достовірність і достатність, які в своїй сукупності викривають обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину та обґрунтовано взято судом до уваги при ухваленні судового рішення.

Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_9 та його версії події про те, що він не вчиняв розбійний напад, так як хотів лише попросити у потерпілої в борг алкогольні напої, іобґрунтовано не прийняв їх до уваги, оскільки вона суперечать фактичним обставинам кримінального провадження та спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , даними протоколу огляду місця події, висновками судово-медичних експертиз,висновком судово-біологічної експертизи з яких випливає, що ОСОБА_9 , озброївшись кухонним ножем, який заздалегідь заховав у кишеню верхнього одягу та взяв із собою, переліз через паркан, тим самим незаконно проник на територію домоволодіння (сховища) потерпілої ОСОБА_7 , де вчинив на неї напад з метою заволодіння її майном (грошовими коштами), і на місці затриманняОСОБА_9 було виявлено кухонний ніж, який належить йому, а тому версія сторони захисту про те, що ОСОБА_9 не мав на меті заволодіння майном, удари потерпілій наносив у відповідь на її удари з метою протидії її нападу на нього, жодними доказами не підтверджена.

Відповідно до правового висновку ККС Верховного Суду, сформованого в постанові від 28.03.2019 року у справі №753/2814/15-к, розбій відноситься до усічених складів злочину, вважається завершеним з моменту вчинення самого нападу. У разі вчинення розбою посягання відбувається на основний безпосередній об`єкт - право власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт, у зв`язку із посяганням на право власності, - життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Агресивність, раптовість, небезпечність й спрямованість таких дій на подолання опору по відношенню до особи, яка зазнала нападу.

З показаній потерпілої ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_22 випливає, що обвинувачений ОСОБА_9 через паркан проник на територію домоволодіння подружжя ОСОБА_11 , одразу наніс удар в обличчя ОСОБА_7 з вимогою надати йому грошові кошти, демонстрував ніж, та продовжував бити потерпілу, доки його дії було припинено свідками, які затрималиОСОБА_9 на місці вчинення злочину.
Версія події, вказана обвинуваченим, а також його захисником в апеляційній скарзі, є сумнівною та суперечить встановленим обставинам справи, зокрема не підтверджено ту обставину, що ОСОБА_9 опинився на території домоволодіння подружжя ОСОБА_11 за згодою власників.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував той факт, що переліз через паркан і тим самим проник на територію домоволодіння ОСОБА_11 , тобто без згоди власників.
Будь-яких даних, які б свідчили про те, що потерпіла та свідки могли обмовити ОСОБА_9 у вчиненні злочину через їх зацікавленість, а також про можливу фальсифікацію доказів органом досудового розслідування, в матеріалах провадження немає, а тому доводи захисника з цього приводу є безпідставними.
Колегія суддів дійшла висновку, що характер та спосіб дій обвинуваченого ОСОБА_9 , а саме завчасно підготовлений кухонний ніж, який він взяв із собою, коли йшов до будинку потерпілої та яким погрожував їй, незаконне проникнення на територію домоволодіння шляхом подолання перешкоди - паркану, нанесення ударів потерпілій з вимогою надати йому грошові кошти, свідчать про те, що ОСОБА_9 вчинив саме розбійний напад.
Твердження захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_9 не знав чи мала при собі потерпіла грошові кошти і йому не було відомо чи є вони у неї вдома, грунтуються на припущеннях сторони захисту і висновки суду не спростовують.
Крім того, обізнаність чи необізнаність особи, яка вчиняє напад на потерпілого з метою заволодіння його майном, про те, де саме таке майно знаходиться, не впливає на наявність складу злочину, передбаченого ст.187 КК України, оскільки злочин є закінченим саме з моменту вчинення нападу.
Жодним чином не обґрунтовані доводи апелянтів про те, що не доведено, зокрема висновком експерта, утворення у потерпілої тілесних ушкоджень саме в результаті застосування до неї реального насильства, метою якого був намір подолати її опір такому насильству, оскільки висновками судово-медичних підтверджено характер, локалізацію та механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_7 , що є наслідком застосування до неї насильства з боку обвинуваченого ОСОБА_9 ..
Указане підтверджено показаннями потерпілої та свідків. При проведенні експертизи не ставилось питання, яке захисник зазначає в апеляційній скарзі, і в суді першої інстанції стороною захисту не оспорювались обставини утворення тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_7 ..
Колегія суддів не погоджується із аргументами сторони захисту про те, що не доведено наявність кваліфікуючої ознаки проникнення у сховище, оскільки доводи апелянтів не відповідають правовому висновку ККС Верховного Суду, викладеному у постанові від 19.11.2018 року у справі № 205/5830/16-к, відповідно до якого огороджена територія, у тому числі приватного домоволодіння, може бути віднесена за своїми ознаками до поняття «сховище», виходячи з характеру огорожі (розміру, конструкції, цілісності тощо), наявності інших пристосувань, засобів (охорони, сигналізації, собак, освітлення, засувів, гачків, замків на воротах і хвіртках тощо), які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб, а також інших ознак, які дозволяють ідентифікувати вказану територію як таку, що має призначення постійного або тимчасового зберігання матеріальних цінностей (тобто є сховищем).
Як установлено судом першої інстанції, ОСОБА_9 переліз через паркан і тим самим незаконно проник на територію домоволодіння потерпілої ОСОБА_7 , яка огороджена парканом та на якій наявні інші пристосування: освітлення, собаки, хвіртка має замикаючий пристрій у вигляді навісного замка.
Згідно із даними протоколу огляду місця події від 16.02.2020 року, територія домоволодіння потерпілої ОСОБА_7 огороджена по периметру парканом, має ворота з калиткою із замикаючим пристроєм у вигляді навісного замка, що в повному обсязі дає підстави для визнання території домоволодіння, на яку проник обвинувачений ОСОБА_9 , сховищем.
Указане спростовує доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_9 не вчиняв злочин із проникненням у сховище.

Доводи захисника про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та недопустимість як доказу протоколу огляду місця події, який отримано в порушення вимог ч.7 ст.223 КПК України, були предметом перевірки в судовому засіданні та обґрунтовано не прийняті судом до уваги.
Посилання захисника на те, що свідок ОСОБА_12 , яка брала участь в проведенні огляду місця події, є зацікавленою особою у кримінальному провадженні, слід визнати безпідставними, оскільки судом першої інстанції не було встановлено наявності особистої зацікавленості у вказаного свідка щодо розгляду кримінального провадження. Під час допиту в судовому засіданні 25.09.2020 року свідок лише висловила позицію про те, що кожна особа, яка вчинила злочин, має нести кримінальну відповідальність, що жодним чином не свідчить про зацікавленість цього свідка, і доводи захисника про зворотне цей висновок суду не спростовують.
Іншими вимогами та доводами апеляційна скарга захисника необґрунтована.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок щодо належності, допустимості, достовірності, достатності доказів та обґрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку, які у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину, а тому доводи апелянтів про те, що обвинувачення ґрунтується на неналежних, недопустимих та недостатніх доказах, слід визнати неспроможними.
Отже, сукупність наведених у вироку доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, свідчать про те, що ОСОБА_9 , переслідуючи корисливий умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, з метою обернення його на свою користь та вчинення розбійного нападу, озброївшись кухонним ножем, який заздалегідь заховав у кишеню верхнього одягу та взяв із собою, переліз через паркан, потрапивши на територію домоволодіння (сховища) потерпілої ОСОБА_7 , де скоїв напад на потерпілу, поєднаний із насильством, небезпечним для її життя та здоров`я, а саме заподіяв їй легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також застосував до потерпілої психологічне насильство, яке виразилось у демонстрації кухонного ножа, що супроводжувалось вимаганням грошових коштів, якими обвинувачений ОСОБА_9 не заволодів через опір потерпілої та активну протидію його нападу.
Вина ОСОБА_9 у вчиненні цього злочину судом доведена повністю. Його злочинні дії за ч.3 ст.187 КК України судом кваліфіковані правильно.
У зв`язку із чим, доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та недоведеність винуватості ОСОБА_9 є такими, що суперечать встановленим обставинам справи та наведеним вище доказам.

Докази винуватості ОСОБА_9 , на які посилалися органи досудового розслідування, перевірені судом першої інстанції та згідно зі ст.94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Суд дотримався вимог ст.10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Отже під час судового розгляду стороною обвинувачення було надано належні, допустимі та достатні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_9 вчинив інкримінований йому злочин.
А тому доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про те, що судом не дана належна оцінка зібраним у кримінальному провадженню доказам сторін обвинувачення та захисту, не відповідають дійсності.

Порушень кримінального процесуального закону, зокрема права обвинуваченого ОСОБА_9 на захист, при встановленні фактичних обставин вчинення злочину, дослідженні та оцінці доказів, розгляді клопотань, які б могли істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, та перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо ОСОБА_9 , судом апеляційної інстанції не виявлено. Докази в кримінальному провадженні зібрані та досліджені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, після з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань щодо необхідності з`ясування інших невстановлених досудовим розслідуванням обставин вчинення злочину, а також про доповнення судового розгляду, жодна із сторін кримінального провадження не заявляла.
Підстав для скасування вироку щодо ОСОБА_9 та закриття кримінального провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України або призначення нового розгляду у суді першої інстанції, як про це ставиться питання захисником та обвинуваченим, колегія суддів не знаходить.

Покарання ОСОБА_9 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, даних про його особу, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є раніше судимим за особливо тяжкі злочини, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, відсутності обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.
З урахуванням цих конкретних обставин в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_9 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.187 КК України, яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для зміни чи скасування вироку, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Виходячи з наведеного, апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого належить залишити без задоволення, а вирок без зміни.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 29 квітня 2021 року щодо ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3