Справа № 569/6890/20
УХВАЛА

15 липня 2021 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 власника майна ОСОБА_6 та її представника адвоката ОСОБА_7 розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Рівненській області майора поліції ОСОБА_5 яке погоджено із прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна , -

ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Рівненській області майор поліції ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням яке погоджено із прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_8 у якому просить накласти, що полягає у забороні права відчуження, розпорядження та використання на майно: а саме шість металевих бочок (печей), які призначені для випалювання деревного вугілля, а також деревне вугілля в мішках у кількості вісімсот тридцять один мішок, яке належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительці АДРЕСА_1 .
В обґрунтування клопотання зазначає, що до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області надійшло повідомлення від експерта сервісного центру МВС в Рівненській області Мазура, про те, що під час перереєстрації транспортного засобу марки «ROVER 75» державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Київська, 108Б в м. Рівне, водієм якого являється ОСОБА_9 , виявлено підробку ідентифікаційного номеру кузова та номерів агрегатів кузова.
Досудовим слідством встановлено, що автомобіль марки «ROVER» модель «75», номерні знаки НОМЕР_1 , 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, відповідає критеріям, викладеним ст.98 КПК України, зокрема, зберіг на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Окрім того, не накладення арешту на вказаний автомобіль може призвести до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження, а також в подальшому значним чином ускладнить повернення майна до законного власника.
Слідчий та прокурори в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задоволити.
Власник майна ОСОБА_6 та її представника адвоката ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечили з приводу задоволення клопотання. Пояснили, що при купівлі є сертифікат та дозволи.
Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Рівненській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000092 від 23.04.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 241 КК України.
08.07.2021 на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду, в ході проведення обшуку земельної ділянки із кадастровим номером :02:008:0030, цільове призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, площею 0,075 га, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_10 на якій підприємницьку діяльність здійснює ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено шість металевих бочок (печей) для випалювання деревного вугілля, а також деревне вугілля в мішках у кількості вісімсот тридцять один мішок.
Вказані предмети та речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки можуть містити на собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Відповідно до приписів ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч.1,2,11 ст.170 КПК України: арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до приписів ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
За змістом ч.3 ст. 132 КПК України умовою застосування заходів забезпечення кримінального провадження є доведення слідчим чи прокурором що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Не даючи оцінку достовірності відомостей, внесених до ЄРДР, та правильності кваліфікації, яка дана органом досудового розслідування, суд враховує те, що відповідно із ст. 290 КК України подію кримінального правопорушення слід розуміти як: знищення - приведення номера у стан, за якого неможливо його прочитати взагалі або без проведення відповідної експертизи); підробку - виготовлення нового номера чи внесення у нього змін, які викривляють зміст дійсного номера, а заміна - це використання номера іншого транспортного засобу як зареєстрованого, так і знятого з реєстрації; заміну без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу - використання такої панелі іншого транспортного засобу без внесення відповідних змін у свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, і такі діяння повинні бути вчинені умисно.
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Отже, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Частиною 4 статті 173 КПК України визначено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Статтею 169 КПК України та ч. 3 ст. 173 КПК України визначено, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Виходячи з викладеного вище, керуючись приписами ст. 169, 170, 173, 175 КПК України

ухвалив:
Клопотання слідчого - задоволити частково.
Накласти арешт, що полягає у забороні права відчуження, (без позбавлення права на користування вказаним майном): а саме шість металевих бочок (печей), які призначені для випалювання деревного вугілля, яке належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительці АДРЕСА_1 .
Вилучені шість металевих бочок (печей), які призначені для випалювання деревного вугілля, які належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - передати на відповідальне зберігання ОСОБА_6 .
Зобов`язати ОСОБА_6 забезпечити належне зберігання арештованого майна і безперешкодно надавати доступ до нього слідчому в провадженні якого перебуває кримінальне провадження для проведення слідчих дій та для перевірки стану збереження арештованого майна.
В задоволенні клопотання в інший частині відмовити.
Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Оскарження ухвали не зупиняє її дію.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Рівненського міського суду (підпис) ОСОБА_11
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.
Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1

_____________2021 року.