КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/1325/20 Провадження № 11-кп/824/2043/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000114 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Головне Любомильського району Волинської області,громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Святошинського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року змінити та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк два роки.
На підставі ст. 76 КК України ОСОБА_7 зобов`язано в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, розмістив в всесвітній мережі «Інтернет» оголошення щодо надання послуг з масажу. В подальшому 03 січня 2020 року на дане оголошення звернув увагу ОСОБА_9 та домовився з ОСОБА_7 , про зустріч з останнім.
Приблизно о 20 годині 03 січня 2020 року за адресою АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 зустрівся з ОСОБА_7 та в подальшому в останнього під час розмови виник умисел відкрито заволодіти майном ОСОБА_9 .
З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на повторне відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_7 з метою уникнення можливого опору, вдарив ОСОБА_9 в область голови, в результаті чого той впав на землю. В подальшому ОСОБА_7 , подолавши опір та переслідуючи мотив, направлений на заволодіння чужим майном відкрито викрав кошти в сумі 600 грн., та мобільний телефон «Motorola One» імеі: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , вартістю 3893 грн., які випали з рук ОСОБА_9 від нанесених йому тілесних ушкоджень та які знаходились на землі.
Повторно, відкрито викравши чуже майно, на загальну суму 4493 гривень, яке належить ОСОБА_9 , ОСОБА_7 з місця вчинення злочину втік, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.

В доводах апеляційної скарги прокурор не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, зокрема невірно кваліфіковано дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України.
Апелянт вказує, що судом кваліфіковано дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.
Таким чином, як зазначає прокурор, суд врахував, що ОСОБА_7 раніше був засуджений вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.
В той же час, апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_7 за попереднім вироком відбув покарання повністю, відтак вважається таким, що не має судимості.
Прокурор підсумовує, що за таких обставин, суд повинен був кваліфікувати дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 186 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду в частині доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я та призначене судом покарання в апеляційній скарзі прокурором не оспорюється, а тому вирок суду в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.
Колегія суддів переглядає вирок суду лише в частині оскарження прокурором кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючою ознакою вчинення кримінального правопорушення повторно, посилання на яку прокурор вважає безпідставним.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Оскаржуючи вирок суду першої інстанції прокурор зазначає про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 186 КК України.
Колегія суддів погоджується із такими доводами прокурора.
За висунутим ОСОБА_7 обвинуваченням за ч. 2ст. 186 КК України, йому інкримінується відкритевикрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`япотерпілого, вчинений повторно.
Відповідно до викладеного у вироку формулювання обвинувачення, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна з метою уникнення можливого опору, вдарив ОСОБА_9 в область голови, в результаті чого той впав на землю. В подальшому, ОСОБА_7 , подолавши, таким чином, опір та відкрито викрав кошти та майно, що належали потерпілому.
В той же час, як вбачається з матеріалів справи, кваліфікуючу ознаку вчинення злочину повторно суд застосував виходячи з того, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт.
Проте, суд першої інстанції не врахував, що призначене вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року покарання ОСОБА_7 відбув повністю, що підтверджується довідкою Деснянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області.
Так, відповідно до п 21 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання.
Таким чином, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України відповідно до класифікації, визначеної ст. 12 КК України є кримінальним проступком та призначене за ним вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року покарання було відбуте в повному обсязі, то ОСОБА_7 вважається таким, що не має судимості.
Допущена судом помилка, яка полягає у невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи підлягає виправленню судом апеляційної інстанції шляхом зміни вироку суду, відповідно до положень ст. 409 КПК України.
У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 186 КК України, тобто на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню доньку.
Обставиною, що пом`якшує покарання, колегія суддів визнає щире каяття обвинуваченого.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді двох років позбавлення волі, в межах санкції ч. 1 ст. 186 КК України.
Водночас, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, яке вчинене обвинуваченим, яке є нетяжким, його усвідомлення протиправності власних діянь та критичне ставлення до них, наявності обставини, що пом`якшує покарання, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе і без відбування призначеного покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, що буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок Святошинського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року, зміні, в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення та призначеного обвинуваченому покарання.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаного винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на два роки.
Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4