У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000128

за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 серпня 2020 року у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

-обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_9

потерпіла ОСОБА_5

її представник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 серпня 2020 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування усіма видами механічних транспортних засобів строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації.

Залишено без розгляду цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Задоволено частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 в частині відшкодування завданої моральної шкоди та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на проведення судових експертиз на загальну суму 5 720,40 грн.

Скасовано захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна. Вирішено питання речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Представник потерпілої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 , просить вирок скасувати в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з вирпоолбуванням, та ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник потерпілої ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та фактичних обставин справи, вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, яке полягає у неправильному та безпідставному звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

На думку апелянта, судом недостатньо враховані дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України.

Вказує, що посилання суду на факт відшкодування потерпілим майнової шкоди, завданої злочином, зокрема витрат, пов`язаних з похованням та поминками, як добровільне відшкодування шкоди, не відповідає дійсності, так як до початку розгляду справи в суді жодної допомоги від обвинуваченого та його близьких не надходило.

Просить врахувати, що моральна шкода обвинуваченим не відшкодована.

Представник потерпілої не погоджується з висновками суду на рахунок визнання пом`якшуючою обставиною часткову компенсацію в значній мірі, як зазначає суд. Зазначає, що хоча матеріальні збитки і відшкодовано, але моральна шкода не компенсована навіть частково.

Також додає, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового засідання та після ухвалення судом вироку, не дає змоги зробити висновки про його щире каяття у вчиненому.

Зазначає, що суд не надав оцінки та не врахував при призначенні покарання наслідки, що настали від злочинних дій обвинуваченого, а саме смерть потерпілої. Між тим, потерпілій по кримінальному провадженню -доньці загиблої, спричинено великі душевні страждання, що полягають у втраті близької людини, моральних та фізичних страждань, внаслідок яких порушено особисті життєві та соціальні зв`язки.

Апелянт не погоджується з тим, що в ході судового розгляду потерпіла просила суд не ізолювати обвинуваченого від суспільства. Зазначає, що потерпіла не просила не позбавляти ОСОБА_7 волі, не вказувала на те, щоб його звільнили від відбування покарання з іспитовим строком.

Тому вважає, що висновки суду про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання з випробуванням, не відповідають тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

03.04.2020 р. близько 07:40 год. ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом марки "Chevrolet Aveo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по сухій проїзній частині пр. Центрального в м. Миколаєві, що має три смуги, призначені для руху в одному напрямку, від вул. Садової до вул. 3-ї Слобідської, в межах другої смуги руху, зі швидкістю близько 33-35 км/год., грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 "б", 10.1, 18.4 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) а саме: проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, помітивши, що перед нерегульованим пішохідним переходом, позначеним дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 "Пішохідний перехід" розділу 33, та дорожньою розміткою 1.14.3 (позначає пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод) розділу 34 ПДР України, попереду нього зменшив швидкість та зупинився автомобіль марки "Toyota Camry", реєстраційний номер НОМЕР_2 , не зменшив в свою чергу швидкість керованого ним автомобіля, аж до повної зупинки, з необхідністю продовжити (відновити) його рух, лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, хоча зобов`язаний був це зробити та мав таку можливість, а навпаки, змінив напрямок руху керованого ним автомобіля марки "Chevrolet Aveo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в крайню ліву смугу, та не переконавшись у відсутності пішоходів на вищевказаному пішохідному переході, продовжив рух вказаною смугою руху в обраному напрямку, та після випередження автомобіля марки "Toyota Camry", реєстраційний номер НОМЕР_2 , передньою лівою частиною керованого ним транспортного засобу здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка була обернена до транспортного засобу правою стороною тіла та яка перетинала проїжджу частину пр. Центрального по нерегульованому пішохідному переходу, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок отриманих в результаті ДТП тілесних ушкоджень, пішохід ОСОБА_10 загинула на місці події.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, потерпілу ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 проти апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин встановлених судом, є обґрунтованими та відповідають дослідженим судом доказам. Вирок суду в цій частині апелянтом не оскаржується.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував що він вчинив необережний тяжкий злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, характер вчиненого ним кримінального правопорушення, що спричинило смерть людини.

Також враховані дані про особу винного, який одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, має вищу освіту, офіційно не працює, раніше не судимий, має постійне місце мешкання, за яким характеризується позитивно, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває.

Судом враховано повне відшкодування обвинуваченим завданої матеріальної шкоди, як обставину, яка пом`якшує покарання.

Обставини, які обтяжують покарання, не встановлені.

Покарання ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65, 66 КК України, за видом та у розмірі, який передбачений санкцією ч. 2 ст. 286 КК України. Призначене ОСОБА_7 покарання є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції достатньо врахував дані про особу винного та сукупність наведених вище обставин, які пом`якшують покарання. На думку суду, висновки суду першої інстанції в цій частині є вірними.

Суд не погоджується з наведеними в апеляційній скарзі доводами про те, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового засідання та після ухвалення судом вироку, не дає змоги зробити висновки про його щире каяття у вчиненому.

ОСОБА_7 під час розгляду кримінального провадження в суді першої та апеляційної інстанцій висловив щире каяття у вчиненому, просив вибачення у потерпілої.

Про щире каяття також свідчить те, що потерпілий неодноразово намагався надати грошову допомогу потерпілій, про що свідчать надані ОСОБА_7 чеки про пересилання грошових коштів, що не заперечувала в апеляційному суді потерпіла. Так, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений перерахував на рахунок потерпілої на відшкодування моральної шкоди 20000 грн, а також під час апеляційного розгляду 70000 грн, які теж перерахував на рахунок потерпілої, від отримання яких вона відмовилася.

Під час апеляційного розгляду потерпіла не змогла чітко пояснити причину відмови від отримання коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції з урахуванням заявленого нею цивільного позову.

Окрім того, в судовому засіданні потерпіла підтвердила, що обвинувачений ОСОБА_7 добровільно, до вироку суду, відшкодував майнову шкоду в сумі 25000 грн, у повному обсязі.

В свою чергу, незважаючи на відмову потерпілої в отриманні коштів на відшкодування моральної шкоди, обвинувачений запевнив, що бажає відшкодувати моральну шкоду та має на це можливість, оскільки наразі працевлаштований.

За такого, не відповідають дійсності наведені апелянтом доводи про відсутність щирого каяття, про невжиття обвинуваченим заходів для відшкодування моральної шкоди, а також про безпідставне врахування цієї обставини судом першої інстанції при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Окрім того, доводи апелянта про те, що судом першої інстанції недостатньо враховані дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України, не є слушними, оскільки даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 притягувався до адміністративної відповідальності, матеріали кримінального провадження не містять.

Щодо вимоги апелянта про скасування вироку в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, апеляційний суд встановив таке.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 393 КПК України, апеляційну скаргу мають право подати потерпілий або його законний представник чи представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції.

Тобто, норма, передбачена п. 7 ч. 1 ст. 393 КПК, наділяє правом потерпілого на апеляційне оскарження у частині, що стосується його інтересів, та містить обмеження в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як слідує з журналу судового засідання від 30.07.2020 та звукозапису судового засідання, потерпіла ОСОБА_5 ( раніше - Жандарова) в судових дебатах висловила вимогу про призначення ОСОБА_7 покарання з випробуванням з іспитовим строком, з позбавленням права керування транспортними засобами та відшкодування моральної шкоди у розмірі 800 000 грн.

Під час апеляційного розгляду потерпіла підтвердила, що висловлювала таку позицію, яку в подальшому, після вироку, змінила. Зазначила, що іншу позицію, ніж висловила вона в суді першої інстанції, підтримують її близькі родичі, які не є потерпілими у даному кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 , просить вирок скасувати в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням. Тобто, дані вимоги апелянта виходять за межі вимог, заявлених потерпілою у суді першої інстанції.

Разом з тим, саме думка потерпілої щодо призначення покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, яка була висловлена під час розгляду в суді першої інстанції, врахована судом при ухваленні оскаржуваного вироку.

Отже, з огляду на визнання вини обвинуваченим та його щире каяття у вчиненому, висловлене ним під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції вибачення перед потерпілою, повне відшкодування майнової шкоди та дійсне намагання відшкодувати моральну шкоду потерпілій, а також дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, має вищу освіту, працює, раніше не судимий, має постійне місце мешкання, за яким характеризується позитивно, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває, а також зважаючи на висловлену потерпілою ОСОБА_5 позицію в суді першої інстанції про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання та про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

З огляду на наведене, є необґрунтованими наведені доводи апелянта, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 424, 425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 серпня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_11 -Губарєва