ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/134/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала суду
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисникі ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження №0001365 від 08 травня 2019 року за апеляційними скаргами захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

в с т а н о в и л а:

Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області розглядається кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.209, ч.2 ст.306, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.209, ч.2 ст.306, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2021 року продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 20 травня 2021 року.

У зв`язку з допущеною опискою, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 березня 2021 року внесено виправлення в ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2021 року, а саме зазначено: продовжити строк дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 20 квітня 2021 року, включно; продовжити строк дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 20 квітня 2021 року, включно.

Продовжуючи обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції виходив з незмінності ризиків, згідно яких було обрано та продовжено запобіжний захід та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених.

В апеляційній скарзі захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвокати ОСОБА_9 вважає ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2021 року незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, вказує, що судом та прокурором не доведені ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 є особою раніше не судимою та позитивно характеризується, що не було враховано судом при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, стверджує про неналежну мотивацію судом підстав продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На думку апелянта, обраний судом розмір застави обвинуваченому ОСОБА_11 не відповідає матеріальному та майновому стану обвинуваченого і є завідомо непомірним для останнього, так як тривалий час не внесений.

Просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 . Та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Аналогічну за своїм змістом апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_9 подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до якої також посилається на недоведеність прокурором ризиків, передбачених ст.177 КПК України, неналежну мотивацію підстав продовження строку дії запобіжного заходу та надмірний розмір визначеної судом застави і просить скасувати оскаржувану ним ухвалу суду від 22 лютого 2021 року та постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду; обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 , який підтримав подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції і змінити обвинуваченим запобіжний захід на цлодобовий домашній арешт; думку прокурора, який вважає ухвалу місцевого суду законною та обґрунтованою і просить її залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає, виходячи з наступного.

Висновок, викладений в ухвалі Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2021 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд не допустив таких порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для його скасування.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу з зазначенням в ухвалі відповідних мотивів.

Суд першої інстанції встановив, що обставини, зазначені при обранні та, продовжені запобіжного заходу обвинуваченим існують і по даний час.

Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що застосування на даній стадії менш суворого запобіжного заходу не є можливим, так як він не зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України.

За таких обставин, доводи апелянта про недоведеність ризиків, визначених ст.177 КПК України та відсутність підстав для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Оскільки завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого не є можливим, з метою уникнення обвинуваченим суду та, враховуючи відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування запобіжного заходу обвинуваченому або його заміни на більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 . Та ОСОБА_8 .

На думку колегії суддів, продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу обвинувачених, тяжкість інкримінованих їм кримінальних правопорушень, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

На переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повністю узгоджується з вимогами ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апелянта про неналежну мотивацію суду щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які він обґрунтовує посиланням на практику Європейського Суду з прав людини, рішення якого наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними.

На думку колегії суддів, прийняте судом першої інстанції рішення, не суперечить приписам судових рішень, на які посилається апелянт і узгоджується усталеною практикою ЄСПЛ щодо визначення підстав, які повинен врахувати суд при вирішення питання щодо утримання особи під вартою.

Зокрема, у справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ виклав позицію, за змістом якої «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, доведення прокурором наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.209, ч.2 ст.306, ч.3 ст.307 КК України, а також невстановлення уже на стадії судового розгляду даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були підставою для обрання їм запобіжного заходу, колегія суддів вважає достатнім для прийняття рішення про провадженню строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Твердження сторони захисту про шаблонність та незмінність клопотань прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, на думку колегії суддів не можуть бути підставою для касування судового рішення, оскільки мотиви щодо необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, виходячи з обставин кримінального провадження, не змінювались, а ризики, передбачені ст.177 КПК України, які враховувались при обрання запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не мзменшились.

Відповідно до ч.4 ст.182 КК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Приписами ч.5 ст.182 КК України визначено що відносно особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину законом розмір застави визначається у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Проте, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

На думку колегії суддів, матеріалами кримінального провадження підтверджуються наявність обставин, які на стадії обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 . Та ОСОБА_8 давали підстави вважати їх виключними, і відповідно, обрати їм заставу, яка перевищує розмірів, визначений ч.5 ст.182 КК України.

Тому, підстав для зменшення розміру застави, про що захисник ОСОБА_9 ставить питання в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали суду, по справі не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав до її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.