Постанова
Іменем України

22 червня 2021 року
м. Київ
справа № 759/1906/20
провадження № 51-66 км 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
засудженої захисникаОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілої прокурораОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Архангельська Російської Федерації, жительки м. Києва,
засудженої за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК).
Оскаржені судові рішення
1. Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 11 серпня 2020 року, залишеним без змін апеляційним судом, ОСОБА_5 засуджено за частиною 1 статті 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Суд визнав доведеним, що 09 вересня 2019 року приблизно о 10:00 за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_5 у ході конфлікту повернулась впритул до ОСОБА_9 та завдала йому двох ударів ножем у груди та шию. Від проникаючих колото-різаних поранень у потерпілого почалась кровотеча. Після цього ОСОБА_5 виштовхнула ОСОБА_9 до загального коридору під`їзду, де він помер, а сама зачинилась у квартирі.
Вимоги і доводи касаційних скарг
2. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на пункти 1, 2 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 та призначити новий розгляд у цьому суді.
3. Суть доводів скарги зводиться до того, що судами не доведено наявності в засудженої умислу на вбивство, а тому скоєний нею злочин слід кваліфікувати за частиною 2 статті 121 КК.
4. На обґрунтування своєї позиції захисник зазначає, що судами не спростовано версії засудженої про те, що удари вона завдавала навмання, перебуваючи в зігнутому положенні обличчям донизу. Залишилось поза увагою суду те, що ініціатором конфлікту був потерпілий, знаряддя злочину кухонний ніж засуджена заздалегідь не готувала, а скористалась ним спонтанно, після отримання тілесних ушкоджень потерпілий сам вийшов із квартири і, перебуваючи у коридорі, протягом приблизно 10 хвилин вчиняв активні дії. Вказує на те, що ОСОБА_5 , двічі вдаривши ОСОБА_9 ножем, припинила заподіювати тілесні ушкодження, маючи реальну можливість їх продовжити.
5. На думку захисника, апеляційний суд не розглянув належним чином усіх доводів його апеляційної скарги і ухвалив рішення, яке не відповідає положенням статті 419 КПК.
Позиції учасників касаційного розгляду
6. Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
7. Під час касаційного розгляду засуджена та її захисник підтримали скаргу.
8. Потерпіла заперечила проти задоволення касаційних вимог сторони захисту, вважаючи наведені в ній доводи необґрунтованими, та просила залишити судові рішення без зміни.
9. Прокурор частково підтримала касаційну скаргу сторони захисту, просила скасувати ухвалу апеляційного суду, посилаючись на її невідповідність вимогам статті 419 КПК, та призначити новий розгляд у цьому суді.
Оцінка Суду
10. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
11. Згідно з вимогами частини 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.
12. Відповідно до статті 433 КПК Суд не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Проте касаційний суд зобов`язаний перевірити в межах доводів, висловлених у касаційних скаргах, чи було додержано судами першої й апеляційної інстанцій процесуальні норми, що регулюють розгляд судами пред`явленого обвинувачення, у тому числі положення, що стосуються оцінки доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів їх достатності для висновків суду.
13. Згідно з усталеною судовою практикою, узагальненою, зокрема, у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», основним критерієм для відмежування складів злочинів, передбачених статтею 115 та частиною 2 статті 121 КК, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві на відміну від заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, її настання охоплюється умислом винного. Питання про умисел вирішується з урахуванням усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, і його способу, знаряддя злочину, кількості, характеру та локалізації заподіяних тілесних ушкоджень і причин припинення посягання.
14. Разом із тим відповідно до статті 24 КК умисел поділяється на прямий і непрямий. Межа між цими видами умислу визначається спрямованістю волі винного: діючи із прямим умислом, винний бажає настання певних наслідків, діючи з непрямим умислом не бажає настання цих наслідків, але свідомо припускає їх настання.
15. У цій справі суд першої інстанції встановив, що між засудженою та потерпілим, який перебував у стані тяжкого алкогольного сп`яніння (концентрація спирту в крові 4,57 проміле),стався конфлікт. Засуджена, повернувшись до потерпілого, двічі вдарила його ножем.
16. Засуджена для завдання ударів у життєво важливі органи використала кухонний ніж знаряддя, яким очевидно можуть бути заподіяні глибокі поранення, при цьому сила ударів була така, що ніж увійшов у тіло потерпілого на глибину 11,5 см та 12 см. Виходячи з таких обставин, суд дійшов висновку, що засуджена усвідомлювала суспільну небезпечність своїх дій, передбачала та свідомо припускала спричинення смерті, тобто діяла з непрямим умислом на вбивство.
17. У цій справі сторона захисту, не заперечуючи в цілому встановлених фактичних обставин справи та причетності засудженої до заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, стверджувала про недоведеність умислу на вбивство, пославшись на її показання в судовому засідання про те, що удари вона завдавала навмання, перебуваючи в зігнутому положенні обличчям до полу.
18. Суд визнав таку версію події неспроможною, виходячи з наявних у справі доказів, зокрема з даних протоколу слідчого експерименту, під час проведення якого засуджена відтворила механізм завдання ударів, та висновку судово-медичного експерта № 012-207-3428-2019, відповідно до якого розташування, глибина та напрямок (зверхувниз) ранових каналів узгоджуються з показаннями засудженої, наданими нею під час слідчого експерименту.
19. Підстав для сумніву в обґрунтованості такого висновку суду, зробленого на підставі з`ясування обставин, підтверджених доказами, які оцінено відповідно до статей 17 та 94 КПК, Судом не встановлено.
20. Сторона захисту стверджує, що результати слідчого експерименту не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку лише через те, що засуджена наприкінці судового слідства змінила свої показання щодо механізму заподіяння тілесних ушкоджень.
21. Суд уже вирішував питання щодо допустимості результатів слідчих експериментів і визнав можливим їх використання за певних умов.[1]
22. Проте ні в апеляційній, ні в касаційній скаргах сторона захисту не навела жодних доводів щодо порушення критеріїв, які можуть позначитися на допустимості слідчих експериментів.
23. Інші доводи сторони захисту, зокрема щодо поведінки засудженої після вчинення злочину, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо кримінально-правової оцінки діяння засудженої.
24. Отже, місцевий суд при розгляді справи з`ясував усі передбачені статтею 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, обґрунтовано визнав отримані докази достатніми для встановлення події злочину та доведеності винуватості ОСОБА_5 у його вчиненні і дав правильну кваліфікацію злочину за частиною 1 статті 115 КК.
25. Суд відхиляє доводи сторони захисту щодо невідповідності змісту ухвали апеляційного суду приписам статті 419 КПК.
26. Всупереч посиланням захисника апеляційний суд надав достатньо вмотивовані відповіді на аргументи, наведені в апеляційній скарзі сторони захисту, які майже повністю повторюються в касаційній скарзі.
27. Апеляційний суд провів розгляд відповідно до вимог кримінального процесуального закону і обґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції щодо доведеності винуватості засудженої у вчиненні інкримінованого їй злочину та правильності кваліфікації її дій.
28. Таким чином, при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваної ухвали апеляційного суду, а тому Суд вважає, що касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Постанови від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17 (провадження №51-6070кмо19), https://reyestr.court.gov.ua/Review/91702552; від 8 грудня 2020 року у справі № 278/1306/17 (провадження №51-2490км19), https://reyestr.court.gov.ua/Review/94264608