У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000191 за апеляційними скаргами прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_7 на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2020 року, стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Одеса, Миколаївської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, ч.2 ст.286 КК України.

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8
представник потерпілої ОСОБА_9

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині виключення з обвинувачення обставини щодо перебування обвинуваченого під впливом наркотичних засобів та лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.
Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України у вчиненні злочину під час перебування обвинуваченого під впливом наркотичних засобів та лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу, та визнати вказану обставину такою, що відповідно до п.13 ч.1 ст.67 КК України обтяжує покарання.
Повторно дослідити докази, які досліджені судом першої інстанції з порушенням, а саме: висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 957 (а.с.124), результат токсикологічного дослідження №2229/1576 від 06.07.2020р. (а.с.123), інформацію Комунального некомерційного підприємства Миколаївського обласного центру психічного здоров`я щодо перебування ОСОБА_6 на наркологічному обліку (а.с.94). В іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду в частині призначеного покарання та задоволення позовних вимог майнового характеру відносно нього змінити. На підставі ст. 75 КК України звільнити апелянта від відбування покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням на строк 3 роки. Позов ОСОБА_10 задовольнити частково та стягнути на її користь шкоду майнового характеру в сумі 539грн. Дослідити в судовому засіданні письмові докази, які характеризують особу обвинуваченого у тому числі досудову доповідь Новоодеського РС філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській області.
В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_7 просить зупинити виконання вироку Новоодеського районного суду Миколаївської області від 30.11.2020р. в частині вирішення цивільного позову. Скасувати вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 30.11.2020р. в частині вирішення цивільного позову та відмовити у задоволенні позову.
Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
У строк відбування покарання зараховано строк затримання ОСОБА_6 з 02.07.2020 року по 03.07.2020 року включно.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення судових експертиз у сумі 6701(шість тисяч сімсот одна гривня) грн. 26 коп. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь ОСОБА_10 , 56766 (п`ятдесят шість тисяч сімсот шістдесят шість) грн. витрат на поховання її чоловіка ОСОБА_11 . Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь ОСОБА_10 , 56766 (п`ятдесят шість тисяч сімсот шістдесят шість) грн. моральної шкоди заподіяної смертю її чоловіка ОСОБА_11 . Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 , 15539 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот тридцять девять) грн. витрат на поховання її чоловіка ОСОБА_11 . Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 , 443324(чотириста сорок три тисячі триста двадцять чотири) грн. моральної шкоди заподіяної смертю її чоловіка ОСОБА_11 .
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та призначеного покарання, вважає вирок незаконним і таким, що підлягає скасуванню в частині виключення з обвинувачення обставин, що обтяжують покарання перебування обвинуваченого під впливом наркотичних речовин та лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пояснює, що згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №957, складеному о 15г.25х., ОСОБА_6 перебував у стані наркотичного сп`яніння та під впливом лікарських препаратів, які знижують увагу та швидкість реакції. За результатом токсикологічного дослідження №2229/1576 від 06.07.2020р. у біологічному матеріалі ОСОБА_6 в крові, відібраній 02.07.2020р. о 15г.35хв. та сечі, відібраній у нього ж о 15г.30хв., виявлено наступні наркотичні, психотропні та інші речовини: 1,4 бензодіазепіни, метадон, димедрол. Вказує, що факт перебування обвинуваченого під час керування транспортним засобом у стані під впливом наркотичних засобів та лікарських препаратів підтверджується наявними у справі доказами.

Зауважує, що суд констатувавши порушення обвинуваченим вимог підпункту «є» п.2.10 ПДР, не надав оцінки даному факту та не вказав, чому він вважає, що вживання пігулок після ДТП виключає або спростовує можливість вжити водієм наркотичних та психотропних речовин до цієї події.

Крім того, зазначає, що суд не з`ясувавши особу чоловіка, який нібито надав обвинуваченому пігулки, та не допитавши його у судовому засіданні, беззаперечно прийняв ці твердження в обґрунтування своїх висновків, незважаючи на те, що твердження обвинуваченого не узгоджуються з показами свідків, оскільки жоден з допитаних не вказує на присутність особи, яка б спілкувалась з обвинуваченим та надавала йому ліки, при цьому лабораторне дослідження біологічного матеріалу взятого у обвинуваченого в день скоєння злочину, підтвердило наявність наркотичних, психотропних та інших речовин. Станом на 15г.30хв. 02.07.2020р. в крові та сечі обвинуваченого виявлено вказані речовини, прокурор вважає, що й на момент скоєння злочину вони також були в організмі та їх концентрація була принаймні не меншою, ніж під час відібрання біологічних матеріалів.

Вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває на наркологічному обліку з 2012 року, як особа що вживає наркотичні засоби, на думку прокурора, вказане доводить факт перебування обвинуваченого під впливом наркотичних засобів та лікарських препаратів в момент скоєння злочину.

В апеляційній скарзі обвинувачений не оспорюючи фактичні обставини вчинення ним злочину, вважає, що вирок суду в частині призначеного покарання, належним чином не вмотивований і не відповідає усім обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції не звернув належної уваги його щире каяття та визнання вини, на бажання, не зважаючи на скрутне матеріальне становище, поступово відшкодовувати потерпілій майнову та моральну шкоду, на те, що апелянт має на утриманні двох неповнолітніх дітей, один з яких безпосередньо проживає з ним, а також те, що обвинувачений не має наміру ухилятися від правосуддя, що підтверджується наявністю у нього міцних соціальних зв`язків так і належною процесуальною поведінкою у період проведення досудового розслідування та судового розгляду справи, навіть після закінчення строку запобіжного заходу, який не продовжувався до завершення судового розгляду справи.

Зауважує, що суд проігнорував висновки досудової доповіді Новоодеського РС філії ДУ «Центр Пробації» в Миколаївській області згідно з яким виправлення апелянта без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства у тому числі окремих осіб. На думку обвинуваченого, вказане є підставами звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Зазначає, що судом не враховано те, що ним відшкодовано потерпілій на поховання померлого 15 000грн., що було встановлено під час судового розгляду та зазначено у самому вироку, тому вказує, що розмір витрат майнового характеру повинен складати 539грн., що свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим у частині вирішення цивільного позову у зв`язку з тим, що судом було порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права та неправильно встановлено обставини, які мають значення для вирішення справи.
Зауважує, що судом не враховано, що до матеріалів цивільного позову не надано доказів того, що обвинувачений є учасником бойових дій, єдиним підтвердженням даної обставини є посвідчення учасника бойових дій, таким чином при зверненні з позовом до суду позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_6 є учасником бойових дій, а судом першої інстанції встановлено ту обставину, що не була надана стороні, як предмет доказування в даному процесі.
Вказує, що витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості. Позивачем заявлено позовні вимоги у розмірі 56 766,00грн. щодо витрат пов`язаних з похованням потерпілої особи, що перевищує витрати встановлені постановою правління Фонду соціального страхування від 03.10.2008р. №45 розмір витрат на виготовлення та встановлення стандартного пам`ятника, відповідно до якої встановлюються граничні витрати щодо кожного регіону України. Крім того, апелянт зазначає, що надані позивачем товарні чеки не можуть бути прийняті, як такі, що не відповідають положенню про форму та зміст розрахункових документів, який затверджено наказом від 21.01.2016р. №13 Міністерства фінансів України.
Щодо стягнення моральної шкоди, апелянт наголошує, що ОСОБА_10 має право на отримання лише частини моральної шкоди, як дружина загиблого та поділена на рівні частики між всіма можливими особами на отримання відшкодування встановлених ст.27.3 Закону №1961-IV, а решта частини моральної шкоди мають бути поділені між іншими особами, які мають право на отримання моральної шкоди передбаченої ст.27.3 Закону №1961-IV.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, 02.07.2020, близько 07:50 години, в ранковий час доби, за відсутності опадів, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сухій чистій проїжджій частині автодороги Н-24 «Благовіщенське- Миколаїв», в напрямку від м. Миколаїв до м. Вознесенськ Миколаївської області, в межах м. Нова Одеса Миколаївської області.
У цей час, при наближенні до 189 км. вищевказаної дороги, в районі будинку №160, розташованого по вулиці Центральній в м. Нова Одеса Миколаївської області, йому назустріч в межах своєї смуги, рухався автомобіль марки «ЗАЗ Sens», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 11.4 та 12.4 та вимоги дорожньої розмітки 1.3 Розділу 34 ПДР України, згідно яких відповідно: п.1.3. ПДР України «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»; п. 1.5. ПДР України «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.»; п. 2.3. ПДР України «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 10.1. ПДР України «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 11.4. ПДР України «На дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.» п. 12.4. ПДР України «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.». Дорожня розмітка 1.3 Розділу 34 ПДР України «поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху», «Лінії дорожньої розмітки 1.1 і 1.3 перетинати забороняється». Отже будучи зобов`язаним знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, ОСОБА_6 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, рухався в населеному пункті з перевищенням дозволеної швидкості 50 км./год., рухався зі швидкістю - 70 км./год., не обравши безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого транспортного засобу та безпечно керувати ним, перед початком руху, перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, а навпаки, в районі 189 км. автодороги Н-24 «Благовіщенське-Миколаїв», на території м. Нова Одеса Миколаївської області, в районі будинку №160, розташованого по вулиці Центральній, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, перетнувши лінію дорожньої розмітки 1.3 Розділу 34 ПДР України, яку перетинати заборонено, де допустив зіткнення із автомобілем марки «ЗАЗ Sens», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався йому назустріч в межах своєї смуги руху. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «ЗАЗ Sens», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження: забій лівої легені, локальні переломи 2-5 ребр зліва по задній підпахової лінії, садна задньої поверхні лівого плеча, синець лівої бокової поверхні грудної клітки, садна зовнішньої поверхні лівої нижньої кінцівки, з якими був доставлений до Новоодеської ЦРЛ, де цього ж дня помер.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Суд прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи автомобілем, порушив п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 11.4 та 12.4 та вимог дорожньої розмітки 1.3 Розділу 34 Правил дорожнього руху України, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 , чим вчинив злочин передбачений ч.2 ст. 286 КК України. Разом з тим, суд вважав не доведеною поза розумним сумнівом обставину перебування ОСОБА_6 у стані наркотичного сп`яніння та під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження на підтримку своїх апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, сумнівів не викликають, ніким не оспорюються і в цій частині вирок суду першої інстанції апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши у відповідності до вимог ст. 404 КПК України законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов наступного.

Так, прокурор в своїй апеляційній скарзі зазначає про необґрунтоване виключення судом першої інстанції з обвинувачення ОСОБА_6 обставини щодо перебування останнього під впливом наркотичних засобів та лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу, посилаючись на наявний у матеріалах кримінального провадження висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №957 складеному о 15 год. 25 хв. 02.07.2020року, відповідно до якого ОСОБА_6 перебував у стані наркотичного сп`яніння та під впливом лікарських препаратів, які знижують увагу та швидкість реакції. Згідно результату токсикологічного дослідження №2229/1576 від 06.07.2020 року у обстежуваної особи ОСОБА_6 у біологічному матеріалі крові взятій 02.07.2020 року о 15год. 35 хв. та сечі взятій 02.07.2020року о 15год. 30хв., виявлено наступні наркотичні, психотропні та інші речовини: 1,4 бензодіазепіни, метадон, димедрол.

Однак, з такими доводами прокурора апеляційний суд не може погодитись.
Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. N 1103.
Так, згідно п.7 вказаного Порядку поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. Порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння визначений Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р. № 1452/735 (далі Інструкція). Згідно п. 9 розділу ІІ вказаної Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідними посадовими особами поліції не було забезпечено направлення водія учасника ДТП у наслідок якої були постраждалі - ОСОБА_6 для проведення його огляду з метою виявлення у нього стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у встановленому порядку.

Так, як встановлено судом ДТП за участю водія ОСОБА_6 сталася 02.07.2020 року о 07 годині 50 хвилин. Разом з тим, до медичного закладу для проведення медичного огляду водій ОСОБА_6 був доставлений лише о 15 годині 25 хвилин. Що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду № 957 від 02.07.2020 року та результатом токсикологічного дослідження № 2229/1576 від 06.07.2020 року. Тобто з порушенням п.9 розділу ІІ вищезазначеної Інструкція, а саме більш як через дві години після дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі прокурор зауважує, що суд констатувавши порушення обвинуваченим вимог підпункту «є» п.2.10 ПДР, не надав оцінки даному факту та не вказав, чому він вважає, що вживання пігулок після ДТП виключає або спростовує можливість вжити водієм наркотичних та психотропних речовин до цієї події.

Натомість, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд повно та всебічно дослідивши всі обставини справи та надані докази, зауважив, що посилання прокурора на те, що обвинувачений не мав права після ДТП до проведення медичного огляду вживати будь-які речовини які могли вплинути на його швидкість реакції і увагу жодним чином не спростовує версію подій ОСОБА_6 , який будучи допитаним у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що керував автомобілем у тверезому стані, перед цим не вживав ані алкоголь, ані інші речовини, які могли вплинути на швидкість реакції і увагу. Також ОСОБА_6 стверджує, що вжив дві пігулки не відомого йому препарату, які йому дав його знайомий вказавши, що це заспокійливий засіб, вже після тривалого знаходження ОСОБА_6 на місці ДТП.

А тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що вживання водієм транспортного засобу після ДТП за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), є порушенням пункту «є» 2.10. Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч.4 ст. 130 КУпАП, за таким висновком суду погоджується й апеляційний суд.

Крім того, вимоги апеляційної скарги прокурора суперечать положенням ст. 396 КПК України. Так, в апеляційній скарзі повинно бути викладено конкретне прохання особи, що подає апеляцію, сформульоване з урахуванням того, які рішення апеляційний суд вправі ухвалити, відповідно до ст. 407 КПК України. Натомість, прокурор просить вирок Новоодеського районного суду скасувати, в частині виключення судом з обвинувачення обставини щодо перебування обвинуваченого під впливом наркотичних засобів та лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу. Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України у вчиненні злочину під час перебування обвинуваченого під впливом наркотичних засобів та лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу, та визнати вказану обставину такою, що відповідно до п.13 ч.1 ст.67 КК України обтяжує покарання. Разом з тим, прокурор висуваючи вимогу про ухвалення нового вироку, не зазначає в апеляційній скарзі про призначення ОСОБА_6 покарання за цим вироком, що враховуючи вимоги ст.404 КПК України, позбавляє апеляційний суд процесуальних можливостей постановити вирок.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Щодо апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій він просить звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, апеляційній суд зазначає.

Аналіз положень частини першої ст. 75 КК України дає підстави стверджувати те, що умовами звільнення обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням є: призначення покарання певного виду та розміру в тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років; переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, до якого суд може дійти, врахувавши дані про тяжкість злочину, особу винного та інших обставинах справи, які можуть вплинути на прийняття зазначеного рішення.

На думку колегії суддів, до інших обставин врахування яких передбачається при вирішенні питання про застосування положень ст. 75 КК України необхідно відносити: обставини вчинення злочину, відношення обвинуваченого до злочину та його наслідків, дії обвинуваченого, спрямовані на усунення негативних наслідків злочину, процесуальна та етична поведінка обвинуваченого у ході досудового розслідування та судового провадження, правова позиція потерпілих щодо покарання та можливості звільнення обвинуваченого від його відбування.

Як вбачається із вироку, суд першої інстанції за результатами розгляду кримінального провадження не прийшов до переконання про можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним покарання. Колегія суддів із таким висновком суду першої інстанції погоджується у повній мірі.

Покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено у відповідності до вимог ст. 65, 66, 67 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, особи обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, а за місцем роботи на посаді водія виключно позитивно, раніше не судимий, має на утриманні двох дітей, на обліку у психіатра він не знаходиться проте перебуває на наркологічному обліку з 2012року. Підчас досудового розслідування ОСОБА_6 частково відшкодував потерпілій ОСОБА_10 завдану ним шкоду, а саме в сумі 15000грн. Судом також врахувався висновок досудової доповіді Новоодеського РС філії ДУ «Центра Пробації» в Миколаївській області щодо обвинуваченого ОСОБА_6 . Апеляційний суд зважає на те, що дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також інші обставини, які були наведені обвинуваченим в апеляційній скарзі при вирішенні питання про призначення покарання судом першої інстанції були враховані у повній мірі.

Доводи апеляційної скарги про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання із випробуванням є не обґрунтованими із наведених вище підстав. Посилання обвинуваченого, як на підставу для звільнення від відбування покарання із випробуванням на те, що він щиро розкаявся у вчиненому злочині, не дає підстав для застосування звільнення від відбування покарання із випробуванням, оскільки, зазначена поведінка обвинуваченого є звичайною і нормальною поведінкою буд-якого свідомого члена суспільства, що не може розцінюватись як окремий винятковий і позитивний випадок, достатній для застосування будь-якої пільги, у даному випадку у виді звільнення від призначеного покарання із випробуванням.

При вирішенні питання щодо заявленого потерпілої ОСОБА_10 позову у кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_6 та Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, суд першої інстанції стягнув з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_10 56766 (п`ятдесят шість тисяч сімсот шістдесят шість) грн. витрат на поховання її чоловіка ОСОБА_11 та 56766 (п`ятдесят шість тисяч сімсот шістдесят шість) грн. моральної шкоди заподіяної смертю її чоловіка ОСОБА_11 . З ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 15539 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) грн. витрат на поховання її чоловіка ОСОБА_11 та 443324(чотириста сорок три тисячі триста двадцять чотири) грн. моральної шкоди заподіяної смертю її чоловіка ОСОБА_11 .

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Правовий статус МТСБУ визначено в Законі «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» . Так, за пунктом 39.1. статті 39 цього Закону МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Таке бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Як встановлено судом автомобіль «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким кермував водій ОСОБА_6 , був забезпечений Моторним (транспортним) страховим бюро України в розумінні ст. 13.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а оскільки ОСОБА_6 є учасником бойових дій то відповідно до ст. 13.1. Учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
З урахуванням того, що потерпіла витратила на поховання свого чоловіка та спорудження надгробного пам`ятника 72 305грн., що підтверджується накладними, судом першої інстанції прийнято правильне рішення з урахуванням п 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» що з МТСБУ на користь потерпілої підлягає стягненню витрати в розмірі 56766грн ( 12 х 4723 грн мін.з/п).

Враховуючи, що регламентні виплати МТСБУ, передбачені Законом України №1961-IV не покривають витрат, понесених потерпілою ОСОБА_10 на поховання її чоловіка ОСОБА_11 та встановлення йому надгробного пам`ятника, то відповідно до ст. 1194 ЦК України , то судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що заподіювач шкоди ОСОБА_6 зобов`язаний відшкодувати потерпілій витрати на поховання чоловіка на суму 15539 грн. Разом з тим, приймаючи рішення про стягнення з обвинуваченого зазначеної суми, суд першої інстанції, встановивши та зазначивши у вироку, що відповідно до фіскального чеку, 05.09.2020 року обвинуваченим добровільно відшкодовано потерпілій матеріальну шкоду в сумі 15000 грн., не прийняв ці обставини до уваги, та повторно стягнув з обвинуваченого 15000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди потерпілій. За такого, є слушними твердження обвинуваченого про те, що розмір витрат майнового характеру підлягав стягненню в сумі 539грн.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що з вини ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_10 спричинена моральна шкода. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував обставини справи, ступінь страждань потерпілої, яка в результаті злочинних дій обвинуваченого пережила і переживає глибокі моральні страждання, у зв`язку із втратою близької людини люблячого чоловіка. Також суд виходив з вимог розумності та справедливості, враховуючи глибину та тривалість страждань потерпілої.

Судом першої інстанції визначено, що розмір моральної шкоди, спричиненої протиправними діями ОСОБА_6 , становить 500 000 грн.

Моральна шкода відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також є шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що моральна шкода в сумі 500 000 грн. також має бути стягнута з цивільного відповідача МТСБУ. Проте враховуючи, що регламентні виплати МТСБУ, передбачені Законом України №1961-IV покривають моральну шкоду завдану потерпілій ОСОБА_10 тільки на суму 56766,26 коп., суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_6 443324 грн. моральної шкоди.
Враховуючи наведене апеляційна скарга представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України не підлягає задоволенню.
Апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню в частині вирішення цивільного позову, а саме підлягає зменшенню сума стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 на відшкодування матеріальної шкоди до 539 грн. з наведених вище підстав.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, переглядом кримінального провадження в апеляційному порядку, не виявлено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг прокурора, та представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_7 без задоволення. Апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, а вирок суду першої інстанції в цій частині зміні у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст. 408 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 , представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2020р., стосовно ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову змінити. Зменшити суму стягнення з ОСОБА_6 на відшкодування матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_10 до 539 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: