ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/1922/21 (1-кс/629/374/21) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/832/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 квітня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000090 від 13.04.2021 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 квітня 2021 року задоволено клопотання слідчого Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000090 від 13.04.2021 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.
Згідно оскаржуваної ухвали застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» - до 11.06.2021 року, без визначення розміру застави.
В задоволенні клопотання підозрюваного та захисника про зміну запобіжного заходу відмовлено.
На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу захисник посилається на те, що ризики, зазначені слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу, не підтверджуються жодними об`єктивними обставинами. Зазначає, що стороною обвинувачення не доведено суду того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Посилається на те, що ОСОБА_8 розкаюється у скоєному, дає стабільні та правдиві показання, співпрацює з органом досудового розслідування. Крім того не погоджується з кваліфікацією дій підозрюваного, вважає її помилковою та передчасною. Вважає, що до підозрюваного ОСОБА_8 цілком було б можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання, не порушуючи норми КПК України.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги, а також прокурора, який заперечував щодо її задоволення, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Лозівського РВП ГУНП в Харківській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000090 від 13.04.2021 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

13.04.2021 року, згідно ст.208 КПК України, ОСОБА_8 був затриманий за підозрою у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення о 17-30 год., протокол №20/86 та доставлений до Лозівського РВП ГУНП в Харківській області.
14.04.2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст.187 ч.2 КК України, а саме у розбої, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
15.04.2021 року слідчий Лозівського РВП ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_9 звернулася до слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області з клопотанням, погодженим прокурором Лозівської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ст.187 ч.2 КК України.
В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, яка підтверджується зібраними по кримінальному провадженні доказами.

Зазначив, що існує достатньо підстав вважати про наявність існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, саме: враховуючи, що ОСОБА_8 не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично мешкає без реєстрації у м. Лозова, офіційно не працевлаштований, тобто офіційних джерел заробітку не має, вчинив умисний корисливий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, тому знаходячись на волі, усвідомлюючи можливість отримання реального покарання у виді позбавлення волі на значний термін ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого; з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, перебуваючи на волі він може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом не з`явлення за викликом до органів розслідування та суду, та необґрунтовано затягувати строк розгляду кримінального провадження у суді; може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється.
Слідчий вважає, що стосовно підозрюваного має бути обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищезазначеним ризикам.

Вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 слідчий суддя зазначив, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та зібрані під час досудового розслідування докази, надані до суду вказують на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, враховуючи, що ОСОБА_8 вчинив умисний корисливий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, існує вірогідність переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, вчинення інших кримінальних правопорушень, незаконного впливу на потерпілого, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Оцінивши сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, підвищена суспільна небезпечність інкримінованого підозрюваному злочину, який було вчинено у групі з неповнолітнім, що останній є внутрішньо-переміщеною особою і власного житла не має, відсутність постійного місця роботи, слідчий суддя вважав, що застосування до ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому, задовольнив клопотання слідчого та обрав запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками слідчого судді з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно зі ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".(рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Слідчий суддя суду першої інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст.ст.193,194 КПК України заслухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового розслідування.

КПК України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому дій, передбачених ч.2 ст. 186 КК України, підтверджується відомостями, які містяться у:

- протоколі допиту потерпілого ОСОБА_11 (а.с. 17-18);
- протоколі огляду місця події від 13.04.2021 року, під час якого за адресою: АДРЕСА_2 на асфальтному покритті та на бардюрному камені виявлені сліди речовини бурого кольору у вигляді калюжі, а також на асфальтному покритті виявлена зв`язка ключів (а.с. 11-15);
- протоколі огляду місця події від 13.04.2021 року, під час якого за адресою: Харківська область м. Лозова, де на відкритій ділянці місцевості поблизу залізничного вокзалу ст. Лозова, виявлені фрагменти мобільного телефону (а.с.16);
- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з потерпілим ОСОБА_11 , який впізнав осіб, що спричинили йому тілесні ушкодження та відкрито заволоділи мобільним телефоном (а.с.19);
- протоколі допиту свідка ОСОБА_11 (а.с.24-26);
- протоколі допиту свідка ОСОБА_12 (а.с.27-28);
Враховуючи обсяг відомостей судового провадження, який об`єктивно свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази, формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_8 , до вчинення кримінального правопорушення, згідно підозри.

Перевіряючи доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість ОСОБА_8 переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та відомості про особу підозрюваного.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, а саме, у розбої, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 10 років з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Враховуючи відомості про особу підозрюваного, який раніше не судимий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає без реєстрації у м. Лозова, офіційно не працевлаштований, тобто офіційних джерел заробітку не має, а також, враховуючи підвищену суспільна небезпечність інкримінованого підозрюваному злочину, який, згідно підозри, було вчинено у групі з неповнолітнім, а також не, що ОСОБА_8 є внутрішньо-переміщеною особою і власного житла не має, а тому, усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, є ймовірність того, що він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин вчинення дій, згідно підозри, які інкримінуються підозрюваному ОСОБА_8 , а саме вчинення умисного корисливого злочину проти власності, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого,колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права власності населення, а також життя та здоров`я населення, яке, відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового слідства, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Зазначене вказує на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 95, 224 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що на цьому етапі досудового розслідування підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Доводи захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України свідчать про необґрунтованість вимоги апеляційної скарги про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту, оскільки обрання будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним. За таких обставин, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості задовольнити вимоги апеляційної скарги, а доводи захисника ґрунтуються суто на його суб`єктивних оціночних судженнях.

Суб`єктивні доводи апеляційної скарги сторони захисту з приводу необґрунтованості підозри, не свідчать про незаконність рішення слідчого судді. Питання оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину на даному етапі провадження судом не вирішуються, оскільки вони підлягають розгляду при судовому розгляді по суті. Суд на цій стадії процесу на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Питання щодо остаточної кваліфікації має бути вирішене органом досудового розслідування. Згідно практики ЄСПЛ, який у рішенні в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р. встановив значення терміну «обґрунтована підозра» як таке, за якого існують факти чи інформація, що можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними, оскільки слідчим суддею було належним чином перевірено та досліджено докази, надані слідчим та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу підозрюваного, його вік та його сімейний стан. При цьому, висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що застосування до ОСОБА_8 іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів дійшла висновку, що ухвала судді суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання на цьому етапі досудового розслідування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів - не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 квітня 2021 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді