У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретарів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000335 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2021 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

Учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_7

обвинувачений: ОСОБА_6

захисник: ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Просить скасувати вирок суду.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.08.2016 року, та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
_______________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/588/21 головуюча у 1 інстанції : ОСОБА_9
категорія: ч.4 ст.407 КК України доповідач у апел. інст.: ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи апелянта.
Обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги те, що він має статус учасника бойових дій та має грамоти за бойові дії.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

10.04.2018р., старшина ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, в порушення вимог ст.ст. 9,11,14,16,37,40,221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1,3 ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно перебував за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби до 14 год. 00 хв. 10.05.2019р.
10.05.2019р. о 14 год. 00 хв. ОСОБА_6 , добровільно з`явився до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві та заявив про себе, як про військовослужбовця, який не з`явився вчасно до військової частини НОМЕР_1 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги; думку прокурора, який вважав вирок законним та обгрунтованим та просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та всебічно перевіреними в судовому засіданні доказами, що отримали відповідну оцінку у вироку і апелянтом не оскаржується.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Положеннями ст.50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, урахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, дані про його особу, який характеризується за місцем проходження військової служби позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий, злочин скоїв в період іспитового строку, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_6 покарання в мінімальних межах санкції ч.4 ст. 407 КК України.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано призначив остаточне покарання ОСОБА_6 за ч.1 ст.71 КК України.

Апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він має статус учасника бойових дій як на підставу для пом`якшення покарання, є не обгрунтованими, оскільки наявність такого статусу не звільняє особу від покарання за вчинення правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження й постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення у

матеріалах провадження не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2021 року відносно ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судд