Провадження № 11-кп/824/540/21 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_8
представника потерпілих ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_11 ,
провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційними скаргами прокурора Київської місцевої прокуратури №2, потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_12 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року, яким
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єкатеринбург Російської Федерації, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання за ч.2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;за ч.1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 70 КК України призначено ОСОБА_11 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_11 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок та на користь ОСОБА_12 в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.
Крім того, даним вироком суду вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
За вироком суду, ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, а також у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, за наступних обставин.
13 березня 2016 року приблизно о 02 годині 00 хвилин, ОСОБА_11 перебуваючи на першому поверсі другого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли в результаті конфлікту, дістав з кишені розкладний ніж та наніс один цілеспрямований удар лезом ножа ОСОБА_8 в область живота, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньої поверхні черевної стінки.
Крім того, 13.03.2016 року приблизно о 02 годині 00 хвилин, ОСОБА_11 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, перебуваючи за вищевказаною адресою, на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли в результаті словесного конфлікту, дістав з кишені розкладний ніж та наніс один цілеспрямований удар лезом ножа ОСОБА_7 у стегно, чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у вигляді колото-різаної рани поверхні лівого стегна у середній третині.
Після чого, ОСОБА_11 наніс ще два цілеспрямованих удари у ліве передпліччя ОСОБА_7 , чим спричинив дві подряпини на передній поверхні лівого передпліччя у середній нижній третинах, в підлопатковій ділянці зліва.
Не погоджуючись з вироком суду прокурор Київської місцевої прокуратури №2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, через м`якість, просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 15.10.2019 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді 6 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 125 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при звільненні обвинуваченого ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням не було належним чином враховано, що обвинувачений частково визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, у своїх показаннях наданих суду першої інстанції, не підтвердив фактичні обставини, які були встановлені у ході досудового слідства та судового розгляду, що свідчить про відсутність щирого каяття у ОСОБА_11 . Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано умисний характер протиправних дій обвинуваченого та тяжкість наслідків вчиненого кримінального правопорушення, а також позицію потерпілих щодо призначення ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально. Таким чином, на переконання апелянта, призначене ОСОБА_11 покарання є занадто м`яким, а тому не може вважатись необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.
Доводів щодо невідповідності призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також необхідності посилення покарання обвинуваченому ОСОБА_11 апеляційна скарга прокурора не містить.
В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та законний представник ОСОБА_12 посилаючись на невідповідність призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_11 ступеню тяжкості вчинених злочинів та його особі через м`якість, просять вирок Дарницького районного суду м. Києва від 15.10.2019 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 121 КК України і призначити покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді 7 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 125 КК України у виді 2 років обмеження волі, а остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 8 років. Крім того, апелянти просять стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 50 000 гривень 00 копійок. Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 180 000 гривень 00 копійок та на відшкодування вартості лікарського засобу «Меронем» 4390 грн. 62 коп.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянти зазначають, що суд першої інстанції при ухваленні вироку безпідставно врахував щире каяття обвинуваченого ОСОБА_11 , оскільки останній свою вину визнав частково, надав суду неправдиві показання щодо обставин вчиненого ним злочину, заперечував наявність у своїх діях умислу на спричинення тяжких та легких тілесних ушкоджень, намагаючись уникнути відповідальності та покарання з місця вчинення злочину зник, переховувався в іншій квартирі, приховував знаряддя злочину ніж, та відмивав сліди крові на одязі, крім того, шкоду відшкодував не в повному обсязі.
Також, апелянти зазначають, що ОСОБА_11 під час перебування потерпілого ОСОБА_8 в лікарні, після перенесення складних операцій, станом його здоров`я не цікавився, кошти на лікування не надавав. Вибачився формально, лише в суді першої інстанції, повідомляв, що добровільно відшкодує шкоду взамін пом`якшення покарання. Заявлену потерпілими шкоду протягом трьох з половиною років після вчинення злочину, в повному обсязі не відшкодував.
Враховуючи зазначені обставини, апелянти вважають, що обвинувачений ОСОБА_11 належних висновків щодо своїх дій та поведінки не зробив, а тому підстав для звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України у суду першої інстанції не було, у зв`язку з чим вирок підлягає скасуванню, з призначенням ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі, яке підлягає реальному відбуванню для усвідомлення останнім вчиненого та його виправлення.
Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 подала заперечення на апеляційні скарги, в яких посилаючись на необґрунтованість апеляційних скарг просить їх залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_11 залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, потерпілих та їх представника, які підтримали апеляційні скарги, доводи обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційних скарг, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у спричиненні потерпілому ОСОБА_7 легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та у спричиненні потерпілому ОСОБА_8 умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені представленими у справі доказами у їх сукупності, які в апеляційних скаргах не оспорюються.
Разом з тим, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг прокурора, потерпілих та законного представника потерпілих щодо безпідставності звільнення обвинуваченого ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.
Згідно вимог ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Всупереч вимогам зазначеної норми закону, суд першої інстанції звільняючи обвинуваченого ОСОБА_11 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання у виді позбавлення волі, не навів переконливих мотивів свого висновку про можливість виправлення ОСОБА_11 без відбування покарання. Мотивуючи своє рішення, суд обмежився формальним перерахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують відповідно до статті 66 КК України покарання, а саме часткове відшкодування шкоди, та врахувавши відсутність обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання, дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, звільнивши ОСОБА_11 від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Однак, об`єктивних даних про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 без реального відбування покарання місцевим судом у оскаржуваному вироку наведено не було.
Так, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав частково, у своїх показаннях, наданих суду першої інстанції, лише частково підтвердив фактичні обставини, які були встановлені у ході досудового слідства та судового розгляду, недостатньо врахував умисний характер протиправних дій обвинуваченого, тяжкість спричинених наслідків, та вчинення злочину щодо неповнолітнього, що свідчить про підвищений суспільно небезпечний характер дій обвинуваченого ОСОБА_11 . При цьому, суд не узяв до уваги позицію потерпілих про призначення обвинуваченому покарання, пов`язаного з реальним позбавленням волі. Крім того, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 безпідставно врахував те, що він щиро розкаявся у вчиненому, при тому, що судом не було визнано обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання щире каяття.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про безпідставне звільнення обвинуваченого ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, тобто неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування оскаржуваного вироку на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України, з ухваленням в цій частині свого вироку, відповідно до п.4 ч.1 ст.420 КПК України.
Колегія суддів погоджується з видом та розміром покарання, призначеним ОСОБА_11 судом першої інстанції, так як при визначенні обвинуваченому ОСОБА_11 розміру покарання судом дотримано вимоги ст. 65 КК України та враховано ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання часткове відшкодування шкоди, та відсутність обставин, які його обтяжують. Таким чином, призначене судом першої інстанції ОСОБА_11 покарання за своїм видом та розміром буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України, а тому підстав для його посилення, як про те просять у своїх апеляційних скаргах прокурор та потерпілі, колегія суддів не вбачає.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг прокурора, потерпілих та законного представника потерпілих.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Згідно вимог ч.2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Згідно п.2 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, минуло три роки.
Як встановлено судом, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України, ОСОБА_11 вчинено 13 березня 2016 року. Тобто на момент апеляційного розгляду кримінального провадження спливли строки встановлені п.2 ч.1 ст. 49 КК України, а відтак ОСОБА_11 підлягає звільненню від призначеного покарання за ч.2 ст. 125 КК України на підставі ч.5 ст. 74 КК України, а відтак оскаржуваний вирок підлягає зміні в частині призначення ОСОБА_11 остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України. При цьому перебіг давності в цьому провадженні не зупинявся і не переривався, відсутні також дані про вчинення ОСОБА_11 до закінчення зазначеного строку нового злочину.
Вимоги апеляційної скарги потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_12 в частині задоволення цивільного позову в розмірах зазначених в апеляційній скарзі не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином врахував весь комплекс моральних страждань, які були спричинені потерпілим внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_11 та обґрунтовано визначив розмір стягнутої моральної шкоди, з яким погоджується колегія суддів, а тому доводи апеляційної скарги потерпілих у цій частині задоволенню не підлягають.
Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілих в частині стягнення матеріальної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_8 в розмірах зазначених в апеляційній скарзі, то вони не підлягають задоволенню, так як матеріальна шкода в заявлених в цивільному позові розмірах була відшкодована потерпілому під час судового розгляду (т.2 а.с.86).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Київської місцевої прокуратури №2, потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року,ухвалений щодо ОСОБА_11 в частині звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України скасувати.
На підставі ч.2 ст. 404 КПК України, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року змінити. Звільнити ОСОБА_11 від призначеного покарання за ч.2 ст. 125 КК України на підставі ч.5 ст. 74 КК України, виключивши з мотивувальної та резолютивної частини вироку призначення остаточного покарання на підставі ст. 70 КК України.
Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_11 засудженим за ч.1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 обчислювати з моменту його затримання.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

_______________ ____________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4