Провадження № 1-кс/761/171/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
заявника ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року, у кримінальному провадженні №0000675, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 березня 2019 року, за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.2 ст15, ч.4 ст.369 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
26 жовтня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Шевечнківського районного суду міста Києва з клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року, у кримінальному провадженні № 0000675, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 березня 2019 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 369 КК України, на об`єкт житлової нерухомості, належний на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: квартиру, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00, загальною площею 59,9 кв. м., житловою площею 36,6 кв. м., що складається з двох кімнат, за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування заявленого клопотання заявник зазначив, що ОСОБА_3 є іпотекодержателем зазначеного майна, водночас реєстрація обтяження на предмет іпотеки, позбавляє можливості останнього на звернення стягнення.

У судовому засіданні ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив скасувати арешт, накладений ухвалою від 26 квітня 2019 року на квартиру АДРЕСА_2 через необґрунтованість накладення арешту та відсутність потреби в цьому арешті в подальшому.

Слідчий, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, повідомлень про неможливість явки з поважних причин не надав.

Одночасно надіслав до суду лист від 12.02.2021 року, в якому повідомив, що матеріали кримінального провадження № 0000675 надіслано до прокуратури міста Києва на виконання постанови прокурора Офісу Генеральної прокуратури від 18.08.2020 року про визначення підслідності.
Із метою дослідження матеріалів кримінального провадження № 0000675 слідчим суддею 11.03.2021 постановлено ухвалу про витребування з Київської міської прокуратури (прокуратури міста Києва) матеріалів кримінального провадження № 0000675, яку направлено для виконання до Київської міської прокуратури. Однак адресатом зазначену ухвалу не виконано, матеріали кримінального провадження слідчому судді не надано, про причини невиконання ухвали слідчого суддю не повідомлено.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Враховуючи ненадання слідчим та прокурором матеріалів кримінального провадження, рівність сторін кримінального провадження та самостійність у відстоюванні ними своїх правових позицій, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення заявника, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 5 ст. 170 КПК України встановлено, що У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням СБ України здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження № 0000675, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 березня 2019 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 369 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року у справі № 761/16951/19 (провадження № 1-кс/761/11955/2019) накладено арешт на об`єкт житлової нерухомості: належну на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , квартиру, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00 загальною площею 59,9 кв. м., житловою площею 36,6 кв. м., що складається з двох кімнат, за адресою: АДРЕСА_1 із забороною розпорядження вказаним об`єктом житлової нерухомості та проведення щодо нього будь-яких реєстраційних дій органами Державної реєстраційної служби.

Відповідно до ухвали слідчого судді про накладення арешту, підставою для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно стала ймовірність в майбутньому застосування до ОСОБА_4 , у разі визнання його судом винуватим, додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, передбаченого санкцією ст. 369 КК України.

Згідно з матеріалами клопотання про скасування арешту, відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000675 27 березня 2019 року, повідомлення про підозру вручено ОСОБА_4 19 квітня 2019 року.
Відповідно до ст. 219 КПК України в чинній на відповідний період часу редакції, строк досудового розслідування кримінального провадження № 0000675 може бути продовжений до дванадцяти місяців.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.07.2019 року (справа № 761/27826/19, провадження № 1-кс/761/19252/2019) строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000675 продовжено до шести місяців, тобто до 18.10.2019 включно.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.01.2020 (справа № 761/722/20, провадження № 1-кс/761/1242/2020 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000675 продовжено до десяти місяців, тобто до 18.02.2020 включно.
Відомості про подальші продовження досудового строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000675 відсутні.
Відповідно, на даний час вичерпані всі строки досудового розслідування та відсутні відомості про завершення кримінального провадження у розумні строки, передбачені чинним КПК України.
Як встановлено відповідно до матеріалів клопотання про скасування арешту, ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 22.03.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 59, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).
Згідно з договором позики від 25.04.2019, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 113, ОСОБА_4 25.04.2019 отримано позику від Приватного підприємства «АБСОЛЮТ».
Відповідно до іпотечного договору від 25.04.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 115, ОСОБА_4 як Іпотекодавець, передав квартиру АДРЕСА_2 , Приватному підприємству «АБСОЛЮТ», як Іпотекодержателю.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження (індексний номер витягу 165039749, сформований 25.04.2019) відповідне обтяження належної ОСОБА_4 квартири зареєстроване 25.04.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки (індексний номер витягу 165041788, сформований 25.04.2019) 25.04.2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано іпотеку на підставі Іпотечного договору від 25.04.2019 року між ОСОБА_4 та Приватним підприємством «АБСОЛЮТ».
Згідно з договором від 22.06.2020 про відступлення права вимоги за Договором позики від 25.04.2019, зареєстрованим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 197 Приватне підприємство «АБСОЛЮТ» 22.06.2020 відступило ОСОБА_3 права вимоги за Договором позики від 25.04.2019.
Відповідно до договору від 22.06.2020 про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 25.04.2019, зареєстрованим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 198 Приватне підприємство «АБСОЛЮТ» відступило ОСОБА_3 право вимоги за Іпотечним договором від 25.04.2019.
Згідно ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.
У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Право Іпотекодержателя ОСОБА_3 , до якого перейшло право вимоги за Іпотечним договором від 25.04.2019 року зареєстроване 25.04.2019 року.
Арештом квартири, належної ОСОБА_4 , порушуються права третіх осіб, не причетних до вчинення кримінального правопорушення, що є предметом розслідування у кримінальному провадженні № 0000675 та права вимоги яких мають пріоритет.
Відомості про проведення будь-яких дій з арештованим майном слідчому судді стороною обвинувачення не надані.
Згідно ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.
Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права.
Крім того, вирішуючи питання про скасування арешту майна, слідчий суддя зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

На неодноразові запити суду, прокурором не надано кримінальне провадження № 0000675 для огляду, наведені вище обставини не спростовано, необхідність подальшої дії такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, не доведено.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження здійснюється з березня 2019 року, питання про арешт майна вирішено ухвалою слідчого судді від 26.04.2019, що безумовно суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема принципу розумності строків, та істотно порушує право власності заявника на таке майно.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт квартири, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00 загальною площею 59,9 кв. м., житловою площею 36,6 кв. м., що складається з двох кімнат, за адресою: АДРЕСА_1 , відпала потреба, у зв`язку з чим арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року на зазначений об`єкт нерухомості підлягає скасуванню, а клопотання - задоволенню.

Керуючись частиною другою статті 376, статтями 2, 7, 98, 170, 173-174, 309, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року, у кримінальному провадженні №0000675, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 березня 2019 року, за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.2 ст15, ч.4 ст.369 КК України задовольнити.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року, а саме: квартири, загальною площею 59,9 кв. м., житловою площею 36,6 кв. м., що складається з двох кімнат, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1