УХВАЛА
про продовження строку тримання під вартою
Справа № 495/5491/20

Номер провадження 1-і/495/16/21

13 липня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 186 Кримінального кодексу України (далі КК України), відомості щодо якого внесені до ЄРДР 0000974,

встановив:

У провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 186 КК України.

13 липня 2021 року до суду надійшло клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 прокурор вказує про наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України також прокурор просить врахувати, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, тобто у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частини другої статті 186 КК України, у відповідності до статей 177-178 КПК України вважає, що обрання більш м`якої міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого у вигляді домашнього арешту, застави, особистого зобов`язання та особистої поруки не є доцільним, оскільки враховуючи тяжкість та зухвалість під час вчинення злочину, може призвести до вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, перешкоджання кримінального провадження, обвинувачений, бажаючи уникнути застосування покарання, переховуватиметься від суду, може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_5 , захисник обвинуваченого ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання, просили застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Захисник вказав про недоведеність заявлених прокурором ризиків та недоцільність застосування найсуворішого виду запобіжного заходу.
Потерпілий у судовому засіданні просив задоволити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого.
Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши необхідні матеріали клопотання і кримінального провадження, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно із статтею 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.
За змістом частини першої статті 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до частини першої статті 177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Згідно з частиною другою статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Установлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, яке вчинене повторно, тобто у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частини другої статті 186 КК України, у відповідності до статей 177-178 КПК України. Суд вважає, що обрання більш м`якої міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого зокрема у вигляді домашнього арешту, є недоцільним, оскільки враховуючи тяжкість та зухвалість під час вчинення злочину, може призвести до вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, перешкоджання кримінального провадження, обвинувачений, бажаючи уникнути застосування покарання, переховуватиметься від суду, може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, у зв`язку з чим, суд дійшов до висновку, що останній може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює запобігання ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а тому суд вважає що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого підлягає задоволенню.
Обставин, які б унеможливлювали продовження строку тримання під вартою судом не встановлено.
Крім того, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
Керуючись ст. ст.177-183, 194, 314-316, 369-372, 392-395 КПК України, суд

постановив:

клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 задовольнити.
Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Ізмаїльській слідчій ізолятор» на 60 діб, який діє до 10 вересня 2021 року включно.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Подання апеляційної скарги на дану ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів, з дня її оголошення. При цьому, подання апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку тримання під вартою не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя ОСОБА_1