ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1759/21 Справа № 212/8389/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2021 року, було задоволено клопотання прокурора, та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 09 липня 2021 року включно.
Рішення суду обґрунтовано тим, що обвинувачений ОСОБА_7 , має постійне місце проживання, не працює, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання його винним, що свідчить про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості подальшого перебування обвинуваченого під вартою або на підтвердження його міцних сімейних, соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявності родини, наявності місця роботи суду не надано.
Суд також враховував, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України продовжують існувати і не зменшились на час розгляду клопотання прокурора, а продовження строку тримання обвинувачених під вартою є виправданим, оскільки судом встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими ряду тяжких злочинів, пов`язаних з незаконним обігом особливо небезпечного наркотичного засобу, вчинених за місцем їх постійного мешкання за попередньою змовою, а також високий ступень ризику ухилення та переховування обвинувачених від суду, ризику можливого впливу на свідків, які не допитані судом, а також ризику вчинення інших кримінальних правопорушень або продовження кримінальних правопорушень, у якому вони обвинувачуються, тому суд вважає, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених під час судового розгляду даного кримінального провадження.31 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
Вказує, що прокурором не доведено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.
Судом не враховано дані про особу обвинуваченого, який є інвалідом 3 групи, потребує ліків, та в умовах тримання під вартою не отримує належного лікування, а також те, що він має на утриманні мати пенсіонера.

Позиції учасників судового розгляду.
Обвинувачений ОСОБА_7 , та його захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити.
Прокурор у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, на адресу суду надав заяву про розгляд справи без участі прокурора.
Згідно ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Таким чином, з урахуванням того, що прокурор належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, та не заявляв клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участю, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга, може бути розглянута у відсутності прокурора.
Заслухавши доповідача, думки обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних обставин.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, а також існування ризиків того, що останній може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжує існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, відсутність постійного офіційного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, який відносяться до тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, а тому, останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, впливати на свідків, або вчинити інше кримінальне правопорушення.
За наведеного, доводи обвинуваченого про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України є безпідставними.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказують обвинувачений та захисник в апеляційних скаргах, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Посилання апелянта на те, що він на утриманні мати пенсіонера, колегія суддів вважає такими, що хоча і мають місце дані обставини, проте в цілому не зменшують встановлені судом ризики, у зв`язку з чим відсутні й підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки судовий розгляд кримінального провадження наразі триває. Крім того, посилання обвинуваченого, що він є інвалідом 3 групи, потребує ліків, та в умовах тримання під вартою не отримує належного лікування, не приймається до уваги, оскільки суду апеляційної інстанції не надано доказів, на підтвердження не можливості подальшого перебування обвинуваченого в умовах СІЗО через хворобу.
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4