Справа № 183/548/18
№ 1-кп/183/143/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Ухвалено 16 лютого 2021 року в м. Новомосковськ Дніпропетровської області.

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000445 відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, засудженого: 19.02.2016 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 286 КК України до обмеження волі строком 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік, із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням строком 1 рік; ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.05.2017 року звільнений від призначеного покарання, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

19.02.2016 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік, із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням строком 1 рік.

27.04.2016 року ОСОБА_3 поставлено на облік до Новомосковського міськрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції УДПтСУ у Дніпропетровській області та останньому роз`яснені порядок та умови відбування покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. Разом з тим, засудженого ОСОБА_3 попереджено про притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 389 КК України у разі ухилення від відбування зазначеного покарання.

27.11.2016 року ОСОБА_3 , діючи умисно, маючи намір на ухилення від виконання покарання, призначеного вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2016 року, відповідно до якого він позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік, сів за кермо мопеду марки «EAST DRAGONED 49 OT», державний номерний знак НОМЕР_1 , і почав керувати ним. Того ж дня, приблизно о 19.00 годині, перебуваючи за кермом мопеду марки «EAST DRAGONED 49 OT», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 рухався по вул. Гетьманській м. Новомосковська Дніпропетровської області, де був зупинений інспектором Управління патрульної поліції у м. Дніпрі, яка на місці зупинки винесла постанову серії АР № 004850 від 27.11.2016 року, відповідно до якої ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП та наклала на останнього стягнення у виді штрафу на користь держави у сумі 51 гривня.

Таким чином, ОСОБА_3 , знаючи, що він згідно вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2016 року засуджений до обмеження волі строком 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік, навмисно ухилився від виконання додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні злочину не визнав та пояснив, що 27.11.2016 року він не керував мопедом, за кермом перебувала його дружина. Коли їх зупинили працівники поліції, він надав своє посвідчення водія, оскільки у дружини не було документів. Потім, як йому повідомили працівники поліції, відносно нього було складено протокол за те, що він перебував без шолому, та накладено штраф у розмірі 51 гривня, який він в подальшому сплатив. Зазначив, що із протоколом він не ознайомився, лише поставив свій підпис.

Суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 389 КК України, встановленою на підставі наступних доказів, досліджених в судовому засіданні:
-показань свідка ОСОБА_6 про те, що 27.11.2016 року приблизно о 19.00 годині, патрулюючи по м. Новомосковську Дніпропетровської області по вул. Гетьманській, екіпажем поліції був зупинений мопед у зв`язку з тим, що водій керував транспортним засобом без мотошолому. Водієм даного мопеду був ОСОБА_3 . Він надав своє посвідчення водія. За порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_3 була винесена постанова та на обвинуваченого накладено стягнення. ОСОБА_3 був згоден з порушенням та отримав копію постанови. Також зазначила, що інших осіб, крім неї, обвинуваченого та ще двох поліцейських, при складанні постанови відносно ОСОБА_3 , не було. Хто така ОСОБА_7 їй невідомо;
-показань свідка ОСОБА_8 про те, що 27.11.2016 року він перебував на службі в патрульній поліції в м. Новомосковськ Дніпропетровської області разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . В темний час доби вони помітили мопед, водій якого був без шолома та вирішили його зупинити за порушення Правил дорожнього руху. Після зупинки водія йому було повідомлено про те, що за керування мопедом без шолому він повинен сплатити штраф, на що останній погодився. Постанову складала його напарниця ОСОБА_6 . Водій отримав копію постанови. Зазначив, що впевнений в тому, що за кермом мопеду був ОСОБА_3 ;
-витягу з єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 08.02.2017 року відповідно до якого 08.02.2017 року до Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло подання начальника Новомосковського МРВ з питань пробації про те, що ОСОБА_3 , 1975 року народження, ухиляється від відбування покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами (а.п. 58);
-подання про притягнення до кримінальної відповідальності від 02.02.2017 року складеного на ім`я керівника Новомосковської місцевої прокуратури, відповідно до якого начальник Новомосковського МРВ з питань пробації вважає за доцільне направити матеріали відносно ОСОБА_3 до прокуратури для вирішення питання про притягнення останнього до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами (а.п. 59-60);
-розпорядження про виконання вироку від 14.04.2016 року відповідно до якого вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2016 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до обмеження волі строком 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік, із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням строком 1 рік, набрав законної сили 22.03.2016 року та підлягає негайному виконанню в частині додаткового покарання (а.п. 61);
-вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2016 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до обмеження волі строком 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік, із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням строком 1 рік (а.п. 62-63);
-підписки ОСОБА_3 від 27.04.2016 року відповідно до якої останній ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та попереджений про притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 389 КК України у разі ухилення від відбування покарання. Також йому роз`яснено вимоги ст. 34 КВК України (а.п. 64);
-анкети ОСОБА_3 , де зазначені відомості про його місце мешкання, його близьких родичів (а.п. 65);
-постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 4850 від 27.11.2016 року, відповідно до якої ОСОБА_3 притягнути до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 51 гривня, у зв`язку з тим, що він 27.11.2016 року о 19.00 годині на вул. Гетьманській м. Новомосковська Дніпропетровської області, керував транспортним засобом, д/н НОМЕР_1 , без мотошолому (а.п. 66, 67, 68).

Всі вищеперелічені докази суд визнає належними, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимими, оскільки вони отримані в порядку, встановленому КПК України, достовірними, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, показаннями наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного, та є беззаперечними для визнання вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України.

Суд критично відноситься до показань ОСОБА_3 щодо його твердження, що він 27.11.2016 року не керував моторолером, а за кермом перебувала його дружина ОСОБА_11 , оскільки ні сам обвинувачений, ні його захисник, не надали жодного доказу, не навели жодної обставини, на підставі яких можна було б піддати сумніву докази, надані на підтвердження пред`явленого обвинувачення, крім показань дружини обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_11 про те, що саме вона керувала мопедом «EAST DRAGONED 49 OT», державний номерний знак НОМЕР_1 , 27.11.2016 року, а не її чоловік ОСОБА_3 , не можуть свідчити про непричетність останнього до вчиненого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_3 та повністю спростовуються доказами, наданими стороною обвинувачення на підтвердження вини останнього.

Такі показання свідка ОСОБА_11 суд вважає наданими з метою захисту ОСОБА_3 від пред`явленого обвинувачення, оскільки свідок ОСОБА_11 є близькою особою обвинуваченому його дружиною.

Версія обвинуваченого та показання свідка захисту ОСОБА_11 повністю спростовується показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , які однозначно зазначають про те, що саме ОСОБА_3 27.11.2016 року керував мопедом «EAST DRAGONED 49 OT», державний номерний знак НОМЕР_1 , інших осіб ні з ним, ні при винесені постанови останньому, не було, а також постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 4850 від 27.11.2016 року, з якою ОСОБА_3 був ознайомлений, про що свідчить його підпис у постанові, та з якою фактично погодився, оскільки останній в судовому засіданні, під час його допиту, повідомив про те, що штраф за постановою ним було сплачено.
Зазначені докази повністю спростовують версію обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він не керував мопедом «EAST DRAGONED 49 OT», державний номерний знак НОМЕР_1 , а за кермом була його дружина.
Відтак, суд розцінює такі показання ОСОБА_3 як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення з метою уникнення відповідальності за вчинений ним злочин.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_3 неодноразово було наголошено на тому, що представники органів досудового розслідування не мали права вносити відомості до ЄРДР відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 389 КК України, оскільки останньому, за порушення умов відбування покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами заступником начальника Новомосковського МРВ уповноваженого органу з питань пробації ОСОБА_13 30.01.2017 року було винесено попередження, яке передбачено п. 7.1 ч. 7 Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань.
Суд, оцінюючи таку позицію захисника, приходить до наступного висновку.
Дійсно, положеннями п. 7.1 ч. 7 Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань передбачено, що за порушення порядку та умов відбування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а також порушення громадського порядку, за яке засуджену особу було притягнуто до адміністративної відповідальності, до засудженої особи застосовується застереження у виді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності.
В той же час відповідно до ч. 2 ст. 35 КВК України ухиленням від відбування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю є невиконання засудженим обов`язків, передбачених статтею 34 цього Кодексу.

Статтею 34 КВК України передбачено вичерпний перелік обов`язків, які повинен виконувати засуджений до покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, зокрема, обов`язок, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 34 КВК України виконувати рішення суду.

Відповідно до статті 35 КВК України стосовно особи, яка ухиляється від відбування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, уповноважений орган з питань пробації надсилає матеріали до органів Національної поліції для відповідного реагування. Ухиленням від відбування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю є невиконання засудженим обов`язків, передбачених статтею 34 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 ухилився від відбування покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю, у зв`язку з чим відносно останнього винесено постанову серія АР № 4850 від 27.11.2016 року та на ОСОБА_3 накладено стягнення у виді штрафу на користь держави.
Тобто, своїми діями ОСОБА_3 допустив порушення обов`язку, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 34 КВК України у зв`язку з чим йому було винесено застереження у виді письмового попередження та начальником Новомосковського МРВ з питань пробації на ім`я керівника Новомосковської місцевої прокуратури складено подання про вирішення питання про притягнення ОСОБА_14 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 389 КК України.

Частиною 1 статті 389 КК України передбачена відповідальність за Ухилення засудженого від сплати штрафу або від відбування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.

Отже, аналіз вказаних норм законодавства вказує на те, що рішення про притягнення чи не притягнення до кримінальної відповідальності особи за ч. 1 ст. 389 КК України у зв`язку із допущенням нею ухилення від відбування покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю, приймається саме органом досудового розслідування прокурором/слідчим, та не залежно від того чи вчинила особа ще й якесь інше порушення вимог закону після винесення їй застереження у виді письмового попередження.

Також необхідно зазначити, що 27.04.2016 року ОСОБА_3 при підписанні підписки був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а також попереджений про притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 389 КК України у разі ухилення від відбування покарання.
Тому твердження захисника обвинуваченого про неправомірність порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 389 КК України органами досудового розслідування, суд сприймає лише як домисли та припущення сторони захисту.

Крім того, захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 неодноразово наголошував на тому, що прокурор ОСОБА_4 та слідчий ОСОБА_15 не мали права проводити досудове розслідування по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 389 КК України, оскільки: постанова про призначення групи прокурорів не містить підпису керівника органу прокуратури, а доручення на проведення досудового розслідування слідчому ОСОБА_15 взагалі відсутні.
Такі твердження захисника суд вважає нічим не обґрунтованими та не підтвердженими, оскільки в судовому засіданні прокурором на підтвердження своїх повноважень по даному кримінальному провадженню надано постанову про визначення групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у кримінальному провадженні від 09.02.2017 року, яка підписана заступником керівника Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_16 , а також надано доручення про проведення досудового розслідування слідчому ОСОБА_15 .
Разом з тим суду також надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000445 від 09.02.2017 року, в якому слідчим зазначено ОСОБА_15 , а прокурорами ОСОБА_4 , ОСОБА_17 .
Необхідно зазначити, що діючий Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає, щоб кожне рішення, яке приймається у зв`язку з розслідуванням кримінальної справи, викладалося у формі постанови. Частина 3 статті 110 КПК України передбачає, що постанова виноситься слідчим або прокурором лише у випадках, передбачених цим Кодексом, або коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Аналіз положень КПК України свідчить про те, що визначення слідчого чи прокурора не є тим випадком, для якого Кодекс вимагає винесення постанови. Цей висновок можна зробити зі співставлення двох пунктів частини 2 статті 39 КПК України: в пункті 1, який стосується визначення слідчого, слідчих або старшого слідчої групи керівником органу досудового розслідування, постанова не згадується, у той час як пункт 2 для відсторонення слідчого від розслідування прямо вимагає вмотивованої постанови. Частина 1 статті 37 КПК України не визначає, у якому вигляді має прийматися рішення про визначення процесуального керівника у розслідуванні.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд Першої судової палати Касаційного кримінального суду в своїй постанові від 19.05.2020 року у кримінальній справі № 490/10025/17.

Отже, судом не встановлено порушень кримінально-процесуального закону під час досудового розслідування, які б могли перешкодити ухваленню вироку, а тому, за відсутності розумних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_3 суд вважає доведеною його вину в інкримінованому злочині.

За таких обставин суд вважає, встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України ухилення засудженого від відбуванням покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 суд враховує те, що останній вину у вчиненні злочину не визнав.

Разом з тим, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, враховуючи те, що ОСОБА_3 вчинив нетяжкий злочин, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікарів не перебуває, має на утриманні малолітню дитину 2012 року народження, що разом дає суду підстави для призначення ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 389 КК України у виді обмеження волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до класифікації злочинів, передбаченої ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 1 ст. 389 КК України є кримінальним проступком, за який передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеженням волі на той самий строк.

Як вбачається із пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, останній вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 389 КК України, 27.11.2016 року, відтак на час ухвалення вироку сплинув, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, трирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відтак, перебіг трирічного строку давності притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 389 КК України не переривався та сплинув на час ухвалення вироку.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 необхідно звільнити від призначеного покарання у виді обмеження волі, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком 1 рік.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1