Справа № 761/9899/21
Провадження № 1-кс/761/6408/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду
клопотання старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000184, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2019, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.1 ст.263, ч.3 ст.313 КК України,

про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 ,про накладення арешту у кримінальному провадженні за №0000184, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2019, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.1 ст.263, ч.3 ст.313 КК Українина майно, вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: банківські картки «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , 14 купюр номіналом по 1000 грн. з серійними номерами БА0416509, АЕ4275439, АЕ1779354, АЗ0227899, АА1612151, АЗ2043217, АЖ8877444, АЕ0503191, АИ3089754, АЄ4792091, БА8832767, АЖ8877443, АЗ8043214, АЗ8043216, 9 купюр номіналом по 500 грн. з серійними номерами ВЕ1701865, СИ6205923, МБ0054739, МА7350543, ЛД6201029, ЗГ5331488, ЛИ6208620, ФЖ9973452, СЖ1221745, 2 купюри номіналом по 200 грн. з серійними номерами ГД7547975, ГД8597824, 5 Євро з серійним номером YA7078984, банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_4 .

В обґрунтування підстав накладення арешту на майно зазначено, що СУ ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000184 від 05.11.2019, за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , р.н., ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 та ч. 3 ст. 311 КК України та за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 313 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлену досудовим розслідуванням дату, але не пізніше листопада 2019 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, з корисливих спонукань, в порушення вимог Законів України від 15 лютого 1995 року «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», ОСОБА_17 , ОСОБА_7 , ОСОБА_18 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , спільно та по взаємній згоді між собою, керуючись при цьому корисливою метою, створили та очолили організовану злочинну групу.

Вищевказані особи, попередньо умисно та добровільно зорганізувались у організовану злочинну групу для вчинення особливо тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, а також прекурсорів, переслідуючи єдиний план злочинних дій. Згідно цього плану було налагоджено незаконне виготовлення наркотичного засобу метадону, психотропних речовин амфетаміну, МДМА, особливо небезпечної психотропної речовини PVP, та прекурсору фенілнітропропену, визначене місце їх незаконного виготовлення, зберігання, а також їх передача від одного співучасника злочину іншому, місця незаконного придбання з метою подальшого збуту психотропної речовини амфетамін, особливо небезпечної психотропної речовини - PVP та прекурсору фенілнітропропену, а також збут зазначених психотропних речовин прекурсорів, підтримання постійного зв`язку між членами злочинної групи. Розроблений ОСОБА_17 , ОСОБА_7 , ОСОБА_18 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 план злочинних дій спрямований на отримання матеріальної вигоди від незаконного виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання з метою збуту та збут речовин, обіг яких заборонений та обмежений, був відомий всім членам організованої групи. Під час злочинної діяльності кожен з учасників організованої групи діяв спільно та узгоджено з іншими її учасниками відповідно до відведених їм злочинних ролей, підкоряючись під час злочинної діяльності ОСОБА_17 , ОСОБА_7 , ОСОБА_18 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , що виразилось у свідомому, беззаперечному виконанні усіх їх вказівок.

10.03.2021 відповідно до ухвали слідчого суді Шевченківського районного суду міста Києва від 22.02.2021 за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 ,проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено: банківські картки «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , 14 купюр номіналом по 1000 грн. з серійними номерами БА0416509, АЕ4275439, АЕ1779354, АЗ0227899, АА1612151, АЗ2043217, АЖ8877444, АЕ0503191, АИ3089754, АЄ4792091, БА8832767, АЖ8877443, АЗ8043214, АЗ8043216, 9 купюр номіналом по 500 грн. з серійними номерами ВЕ1701865, СИ6205923, МБ0054739, МА7350543, ЛД6201029, ЗГ5331488, ЛИ6208620, ФЖ9973452, СЖ1221745, 2 купюри номіналом по 200 грн. з серійними номерами ГД7547975, ГД8597824, 5 Євро з серійним номером YA7078984, банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_4 .
11.03.2021 року в рамках кримінального провадження №0000184у відповідності до вимог КПК України слідчим СУ ГУ НП в м. Києві ОСОБА_5 винесено постанову про визнання речовими доказами вищезазначених речей.

З огляду на викладене, на даний час у слідства виникла необхідність в накладені арешту на вилучене майно з метою подальшого його збереження як речового доказу.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання у повному обсязі та зазначила, що ОСОБА_6 може бути причетний до вчинення кримінальних правопорушень, які розслідуються у цьому кримінальному провадженні, однак станом на день розгляду клопотання йому про підозру не повідомлено.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та зазначив, ОСОБА_19 займається законною підприємницькою діяльністю, він є співзасновников товариства, яке займається реалізацією хімречовин, а ніктроетан є незабороненою речовиною, жодного відношення до вказаного кримінального провадження він не має, вилученні грошові кошти належать його дружині, а тому вилучені речі не відповідають визначеним у ст. 98 КПК України критеріям.

Слідчий суддя, заслухавши прокурора та захисника, дослідивши додані до клопотання матеріали, дійшов наступного висновку.

Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а тому суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втркчання у права і свободи особи, про якій ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора.

У свою чергу, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно зі ст. ст 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Разом із цим, у своєму клопотанні прокурор хоча й зазначає, що майно, на яке він просить накласти арешт, відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, однак не конкретизує, яким саме критеріям та не посилається на докази, здобуті під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000184 та долучені ним до матеріалів клопотання, якими це підтверджується.

При цьому, клопотання прокурора про арешт майна не містить жодного посилання на наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, запобігання яких є завданням такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, слідчий суддя вважає, що досягнення мети досудового слідства в рамках даного кримінального провадження не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно.

Більш того, на переконання слідчого судді, ініціювання органом досудового розслідування питання про накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, не відповідає положенням Конституції України, вимогам кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведене положення Конституції покладене в основу однієї із засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що найважливіша вимога ст. 1 вказаного Протоколу полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, тобто відповідати вимогам діючих у відповідній державі законів та міжнародним актам.

Враховуючи викладене та з огляду на те, що прокурором у своєму клопотанні не було належним чином доведено необхідності застосування в рамках кримінального провадження

№ 0000184 такого обмежувального заходу як арешт майна особи, якій відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, долученому до матеріалів клопотання не повідомлено про підозру і в судовому засіданні прокурором не надано переконливих доказів щодо причетності ОСОБА_6 до вказаного кримінального правопорушення, а також те, що прокурором не доведено, щоце майно є засобами вчинення кримінального правопорушення, набуто протиправним шляхом та/або містить на собі сліди вчиненого злочину,слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт такого майна.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000184, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2019, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.1 ст.263, ч.3 ст.313 КК України, про арешт майна залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1