Справа № 757/4478/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1203/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А
іменем України
03 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
особи, щодо якої вирішується
питання про застосування примусових
заходів медичного характеру ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2020 року, якою щодо
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,
застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.
Вирішено питання речових доказів.
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно ухвали суду, 05.11.2018 року приблизно о 13 год. 08 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи поряд з будівлею Генеральної прокуратури України, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Різницька 13/15, підійшов до вікон першого поверху Генеральної прокуратури України, де з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи загальноприйняті норми поведінки в суспільстві що супроводжувалося особливою зухвалістю, порушуючи громадський порядок та використовуючи заздалегідь підготовлені три камені, витягнув їх з пакету та з розмаху кинув їх в бік будівлі Генеральної прокуратури України, розбивши два вікна першого поверху вказаної будівлі.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 296 КК України - хуліганство.
05 листопада 2018 року ОСОБА_7 , з урахуванням визначеного п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 11 від 29.01.2019 року ОСОБА_7 страждав під час скоєння інкримінованих дій та страждає в даний час на шизофренію параноїдальну, безперервний тип перебігу, виражений апатико-дисоціативний дефект, параноїдальний синдром. Під час скоєння інкримінованих йому дій та на даний час ОСОБА_7 не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, у зв`язку з чим потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2020 року до ОСОБА_7 застосовано заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.
Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокат ОСОБА_8 - захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом. Ухвалу суду вважає такою, що підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом неправомірно було відхилено клопотання сторони захисту про допит експерта, який надав висновок судово-психіатричної експертизи №11 від 29.01.2019 року, а також неправомірним було зі сторони суду відхилення клопотання про надання додаткового часу та відкладення судового розгляду для надання довідки з боку ОСОБА_7 від психіатра про його актуальний психічний стан. Окрім того, не оскаржуючи фактичних обставин події, вважає ухвалу суду незаконною в силу того, що експерт дослідив психічний стан особи станом на 29.01.2019 року і після дати висновку минув значний час. Також зазначає, що з 29.01.2019 року ОСОБА_7 під наглядом у психіатра не перебував, психіатричного лікування не отримував, інших злочинів або протизаконних дій не вчиняв, не був ізольованим від суспільства, що, на думку захисника, свідчить про те, що він не є суспільно-небезпечним та сам ОСОБА_7 вважає себе психічно здоровим, а тому, зважаючи що з дати висновку експерта минуло більше 6 місяців, апелянт вважає що в обгрунтованості вказаного висновку є розумні сумніви. У зв`язку з викладеним вважає, що неповне з`ясування судом обставин щодо психічного стану ОСОБА_7 призвело до неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно статті 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження неповнота судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: 1) судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення; 2) необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Як встановлено в ході апеляційного розгляду, в даному кримінальному провадженні суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання:1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, що передбачене законом України про кримінальну відповідальність; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про застосування відносно ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом. При цьому, як на безумовну підставу для застосування вказаного примусового заходу медичного характеру, суд послався на висновок судово-психіатричної експертизи № 11 від 29.01.2019 року. Однак колегія суддів вважає, що судом першої інстанції надано часткову оцінку вказаному висновку, що призвело до неповноти судового розгляду.
Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суди повинні враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК України), - висновку судово-медичної експертизи. Коли ж висновки експертиз є недостатньо зрозумілими, неповними або виникає потреба у з`ясуванні додаткових питань, суд повинен викликати в судове засідання експерта-психіатра чи судово-медичного експерта, або призначити додаткову чи повторну експертизу.
Відповідно п. 15 вказаних роз`яснень, для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК України) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме). При цьому в ухвалі (постанові) суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру, проте необхідно зазначити про скасування з часу доставки (прийому) неосудного до цього закладу запобіжного заходу (якщо останній був застосований).
Так, з наявного в матеріалах справи висновку судово-психіатричного експерта № 11 від 29.01.2019 року, вбачається, що вказаний висновок містить вагомі суперечності у своєму змісті, оскільки при обґрунтуванні та наданні пояснень щодо даних про психічний стан особи та фактів, які встановлені та виявлені при дослідженні об`єктів експертизи, зазначено «…під експертному рекомендовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом». При цьому, надаючи відповіді на поставлені запитання в п. 3 зазначено «За своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_7 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом…».
Зважаючи на вказані суперечності, судом першої інстанції не було викликано представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надавав особі психіатричну допомогу та необгрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту у допиті вказаного лікаря-психіатра.
Разом з тим, колегія суддів вказує, що судом першої інстанції не було надано об`єктивної оцінки характеру вчиненого ОСОБА_7 діяння та оцінки ступеню його небезпечності, зважити висновки експертизи з реальною загрозою яку може нести суспільству ОСОБА_7 чи відсутність такої небезпеки, при цьому суд має надати обґрунтовану оцінку зазначеним висновкам з точки зору їх наукової обґрунтованості, переконливості й мотивованості, оскільки згідно зі статтями 65, 67, 75 КПК ці висновки є доказами у справі, які не мають наперед установленої сили, не є обов`язковими для суду, але незгода з ними має бути вмотивована.
Разом з тим, відповідно до ст. 19 Закону «Про психіатричну допомогу», особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення, продовження або про зміну застосування таких заходів. Особа, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, має право звернутися до суду із заявою про зміну або припинення застосування примусових заходів медичного характеру не частіше одного разу на 6 місяців та незалежно від того, чи розглядалося це питання судом в зазначений період.
Зважаючи на норми вказаної статті, колегія суддів вважає слушними доводи апелянта щодо того, що з дати висновку експерта до дати постановлення ухвали суду минуло більше 6 місяців, тому він не відображає дійсний психічний стан підекспертного станом на дату застосування судом примусових заходів. ОСОБА_7 вважає, що він психічно здоровий, тому в обгрунтованості експертного висновку є розумні сумніви.
Отже, під час апеляційного розгляду встановлено істотне порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону, що унеможливило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що тягне за собою безумовне скасування ухвали з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Виходячи із забезпечення принципу верховенства права, законності та права ОСОБА_7 - особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - на справедливий розгляд справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухвали Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2020 року щодо ОСОБА_7 та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.
При новому розгляді суду першої інстанції з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог процесуального закону, слід належно встановити обставини скоєного, детально перевірити усі докази по справі, які були надані учасниками судового розгляду, доводи апеляційної скарги, дати належну правову оцінку доказам з огляду на їх допустимість та достатність та ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Судді: