Дата документу 03.03.2021 Справа № 335/7737/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/7737/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/711/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 березня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2021 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, відносно якого у провадженні Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 квітня 2021 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2021 року продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 квітня 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися, залишаються реальними та продовжують існувати. Крім того, врахував зміст пред`явленого звинувачення ОСОБА_7 , а також тяжкість кримінальних правопорушень, характер та обставини протиправних дій, в яких останній обвинувачується, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою та такою, що прийнята судом без урахування особи обвинуваченого.

Вказує, що тримання під вартою застосовано до ОСОБА_7 незаконно, оскільки жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України прокурором не був підтверджений для того, щоб продовжувати запобіжний захід.

Зазначає, що в клопотанні про обрання запобіжного заходу, ані слідчий, ані прокурор не врахували ті обставини, які свідчать про зменшення ризику неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 є особою раніше не судимою, має постійне місце проживання та реєстрації, мешкає за місцем проживання з бабусею, піклується про неї, оскільки бабуся через стан її здоров`я потребує сторонню допомогу, з батьками та іншими родичами має стійкі соціальні зв`язки, має позитивну характеристику з місця проживання, сам обвинувачений потребує медичного нагляду та лікування у зв`язку із пораненням та проведеною операцією, а також має осіб, які готові йому допомогти матеріально, соціально та фізично у разі обрання запобіжного заходу, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Також зауважує, що сторона обвинувачення не доказала, що на даній стадії провадження є обґрунтовані ризики того, що ОСОБА_7 буде переховуватися від органів досудового розслідування або суду, оскільки останній має постійне місце проживання та реєстрації, де проживає з бабусею, про яку піклується, оскільки за станом здоров`я через хворобу бабуся не має можливості пересуватися самостійно, без сторонньої допомоги. Обвинувачений зобов`язується за кожним викликом своєчасно з`являтися до суду.

Вказує, що необґрунтовані доводи обвинувачення та ґрунтуються на припущеннях про те, що обвинувачений ОСОБА_7 буде незаконно впливати на потерпілих або свідків, оскільки сторона захисту просить цілодобовий домашній арешт, який унеможливлює вплив на будь-якого.

Крім того, зазначає, що необґрунтовані доводи прокурора про те, що існує ризик того, що ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки це не може бути підтверджено жодним доказом.

Також захисник вказує, що висновок прокурора та суду, щодо перешкод з боку обвинувачення у кримінальному провадженні взагалі невмотивований, оскільки не зазначено у чому саме може полягати таке перешкоджання і не має підтвердження цієї тези обставин.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що з позицією колегією суддів суду першої інстанції категорично не згодний та вважає, що така позиція виникла з грубим порушенням КПК України та вона є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 підтримала апеляційні скарги, просила їх задовольнити та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційні скарги, вказав, що прокурором не було доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг, вказав, що судом першої інстанції при винесенні рішення було враховано всі обставини. Зауважив, що відносно ОСОБА_7 ще перебуває кримінальне провадження у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 345 КК України, яке було зупинено у зв`язку із розшуком останнього, наразі відновлено та проводяться слідчі дії.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, суворість покарання, в тому числі у вигляді довічного позбавлення волі, що має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності обвинуваченого ОСОБА_7 та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкі злочини істотно підвищує ризик того, що обвинувачений може переховуватися, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки не спростовують висновки суду про те, що обвинувачений може переховуватися від суду.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що не виключається можливість незаконного впливу на свідків та потерпілих, оскільки обвинуваченому ОСОБА_7 можуть бути відомі адреси їх проживання чи роботи, у зв`язку з чим, він може здійснювати на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню для уникнення кримінальної відповідальності.
Крім того, ОСОБА_7 не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, а також наявність кримінального провадження відносно нього, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 345 КК України, що у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших злочинів.

Доводи захисника з приводу того, що обвинувачений ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, висновків суду першої інстанції також не спростовують, оскільки родинні та соціальні зв`язки не є настільки міцними та впливовими на його поведінку, щоб гарантовано забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, у тому числі, у вигляді домашнього арешту, як того вимагає апелянт, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, впливати на потерпілу та свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, на переконання колегії суддів, даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , щоб унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному суду не надано.

Доводи з приводу того, що бабуся обвинуваченого ОСОБА_7 потребує сторонньої допомоги через свій стан здоров`я також не були підтверджені.

Всі інші доводи апеляційних скарг були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2021 року, якою продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 квітня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4