ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/6292/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1394/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю захисника - ОСОБА_6 ,
прокурора - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 18 січня 2021 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 18 січня 2021 року продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується за ч.1 ст. 115 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 18 березня 2021 року.
Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив в своєму рішенні, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, суду не надано, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого злочину, дані про особу обвинуваченого, який неодружений, офіційне не працевлаштований, не має постійного джерела доходу та міцних соціальних зв`язків, у зв`язку з чим суд дійшов висновки про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 18 січня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалити нову ухвалу.
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги обвинувачений посилається на те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, не підтверджується доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження; прокурор не посилався про існування нових ризиків та не довів, що обставини, на які він посилається, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою; потерпілі за даним кримінальним провадженням відсутні; судове рішення не вмотивоване; він не вчиняв злочин за пред`явленим обвинуваченням; захисник належно не виконує покладені на нього обов`язки; досудове розслідування проведено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу сторони захисту; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, свідки сторони обвинувачення не допитані, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків, з деякими з яких проживає в одному будику, та з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, у зв`язку з чим обвинувачений може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_8 , у зв`язку з чим колегія суддів не перевіряє апеляційну скаргу в цій частині.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Крім того, під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення прокурором надані відомості про те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але в силу ст.89 КК України судимостей не має, звільнявся від відбуття покарання з іспитовим строком, але через незначний проміжок часу знову вчинив умисний злочин, що додатково може свідчити про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.
Колегія суддів також бере до уваги те, що відповідно до відомостей матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків не має, що додатково може свідчити про існування ризику переховування обвинуваченого від правоохоронних органів та суду. Цих відомостей не було надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.
Колегія суддів не перевіряє апеляційні доводи обвинуваченого про його невинуватість за пред`явленим обвинуваченням та щодо фактичних обставин цього кримінального провадження, оскільки ці питання перевіряються і вирішуються судом під час судового розгляду та при ухваленні остаточного судового рішення.
Крім того, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами обвинуваченого про необхідністю зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який внаслідок наявності у нього непрацездатних батьків, цивільної дружини та постійного доходу, оскільки ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не минули та продовжують існувати на даний час.
Щодо доводів обвинуваченого про те, що йому не надавалися матеріали у цьому кримінальному провадженні в порядку ст.290 КПК України є безпідставними, оскільки спростовуються наданою прокурором копією протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення з ними від 18.08.2020 року, з відомостей якої вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_6 повністю ознайомлений з матеріалами досудового розслідування, будь-яких зауважень та клопотань не мають. Крім того, зазначені вище доводи також не спростовують наявність встановлених ризиків, п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які на даний час не зменшились та продовжують існувати.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг апелянта.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 18 січня 2021 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді