Справа № 368/350/21
Провадження № 1-в/368/54/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" квітня 2021 р. Кагарлицький районний суд Київської області
в складі: головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
з участю прокурора - ОСОБА_3
представника ВК ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
та захисника засудженого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Кагарлику в режимі відеоконференції заяву захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання,
В С Т А Н О В И В:
До Кагарлицького районного суду Київської області звернувся адвокат ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 із клопотанням та просить суд звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умовно достроково від відбування покарання на невідбутий строк покарання, обґрунтовуючи заяву наступним.
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.11.2018 року, ОСОБА_5 , було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.
20.03.2019 року ухвалою Київського апеляційного суду, вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.11.2018 року, був залишений без змін.
22.09.2018 року, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області, ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Після винесення вироку, вказаний запобіжний захід змінено не було.
16.05.2019 року, ОСОБА_5 , було доставлено до ДУ «Кагарлицька ВК № 115».
Фактично, час відбування призначеного судом покарання ОСОБА_5 почав рахуватися з 22.09.2018 року.
Так, засуджений ОСОБА_5 за час відбування всього терміну покарання, хоча і мав декілька дисциплінарних стягнень, однак станом на даний час всі вони є погашеними. В даний час засуджений ОСОБА_5 характеризується позитивно та не допускає порушень режиму та умов відбування покарання в ДУ «Кагарлицька ВК № 115».
З моменту прибуття в ДУ Кагарлицька ВК № 115 засуджений ОСОБА_5 звернувся до адміністрації установи про його працевлаштування та на протязі всього терміну відбування покарання працював та систематично отримував заохочення, яких станом на даний час чотири.
Що стосується, ставлення до вини засудженого ОСОБА_5 , то останній починаючи з першого дня досудового розслідування вказаного кримінального провадження повністю визнавав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, він сприяв проведенню досудового розслідування та щиро розкаювався. Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження, ОСОБА_5 також визнав свою вину, просив вибачення у потерпілого, намагався відшкодувати завдані ним збитки, але не знайшов спільної мови з потерпілим в зв`язку з чим не зміг сплатити останньому реальні завдані ним збитки. Крім цього, потерпілий в кримінальному провадженні не заявляв цивільний позов, також не звертався з приводу відшкодування йому завданих збитків і після набрання вироку законної сили в цивільному порядку.
Судових витрат в кримінальному провадженні відповідно до вироку, з ОСОБА_5 стягнуто не було.
Що стосується характеризуючи даних засудженого ОСОБА_5 , то в даний час за місцем його проживання до засудження, також проживає його матір ОСОБА_7 , яка перебуває на пенсії і до засудження ОСОБА_5 , повністю перебувала на його утриманні (пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 ). В зв`язку з похилим віком його матері та постійним погіршеним станом її здоров`я вона в даний час як ніколи потребує допомоги з боку сина - ОСОБА_5 . Крім цього, на фактичному утриманні ОСОБА_5 перебуває і його малолітня дочка - ОСОБА_8 , від попереднього шлюбу (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ). Останній постійно допомагав і в даний час намагається допомагати утримувати колишній дружині їх спільну дочку, про це в першу чергу свідчить той факт, що колишня дружина не зверталась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з ОСОБА_5 і не зважаючи на те, що ОСОБА_5 , фактично не обтяжений судовим рішенням про сплату аліментів, він систематично допомагає своїй дитині матеріально, по мірі своїх можливостей.
Умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 , дасть йому можливість в повній мірі утримувати свою хвору матір, яка перебуває на пенсії та допомагати колишній дружині у вихованні та утриманні спільної дитини, адже в разі задоволення судом даної заяви, ОСОБА_5 має намір влаштуватися на офіційну роботу, працювати та допомагати своїй родині, бути корисним суспільству, а також встановити зв`язок з потерпілим та відшкодовувати шкоду останньому в міру, своєї можливості.
Станом на даний час ОСОБА_5 в повній мірі усвідомив свою поведінку, та свою вину у скоєному злочині визнає повністю, щиро кається, про що свідчить його теперішня поведінка, ставлення до праці та до порядку перебування в ДУ Кагарлицька ВК № 115.
Відповідно до ст. 152 КВК України, підставами звільнення від відбування покарання є :
?відбуття строку покарання, призначеного вироком суду;
?закон України про амністію;
?акт про помилування;
?закінчення строків давності виконання обвинувального вироку;
?умовно-дострокове звільнення від відбування покарання;
?хвороба;
?інші підстави, передбачені законом.
Відповідно до ст. 537 ч. 1 п.2 та п. 3 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Відповідно до ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
- не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.
Злочин, за яким було засуджено ОСОБА_5 відповідно до ст. 12 КК України, являється тяжким, за умислом - вчинений з необережності. Вказаний злочин, ОСОБА_5 вчинив не будучи в стані алкогольного сп`яніння, смерті потерпілому не завдав. Відразу ж ОСОБА_5 визнав свою вину, щиро розкаявся, сприяв досудовому розслідуванню, збитки спричинені потерпілому не зміг відшкодувати з причин, що не залежати від його волі.
Станом на 14.04.2021 року, ОСОБА_5 відбув покарання в ДУ «Кагарлицький виправній колонії № 115» строком - 2 роки, 6 місяців, 23 дні, що становить значно більшу половину строку покарання, що було призначене судом, адже строк не відбутого покарання ОСОБА_5 станом на 14.04.2021 рік, становить - 5 місяців, 8 днів.
Так, згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми права, для застосування пільги, яка передбачена ст. 81 КК України необхідно, щоб в діях засудженого, який відбуває покарання, однозначно були в наявності ознаки ресоціалізації.
Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Отже, поведінка засудженого ОСОБА_5 в даний час, свідчить про систематичність дій засудженого, які спрямовані на його виправлення та перевиховання, про наявність дійсного процесу ре соціалізації.
В ч. 2 ст. 28 Конституції України проголошується: "Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню".
Це гарантується тим, що система покарань в кримінальному праві України не знає ні тілесних покарань, ні таких, які ганьблять людину.
Відповідно до ст. 539 КПК України, вирішення питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 , належить за підсудністю Кагарлицькому районному суду Київської області.
Суд, вислухавши клопотання подане адвокатом засудженого, думку засудженого, який підтримав клопотання адвоката, думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, думку представника Державної установи «Кагарлицька виправна колонії (№115)», який покладається на погляд суду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.11.2018 року був засуджений за ст. 286 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на два роки. Ухвалою Київського апеляційного суду від 20.03.1019 року вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.11.2018 року залишено без змін.
Згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, даний вирок набрав законної сили 20.03.2019 року.
В місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 міру покарання відбуває з 22.09.2018 року. За час перебування в ДУ «Київський СІЗО» характеризувався посередньо, заохочень та дисциплінарних стягнень не мав, до праці в ДУ «Київський СІЗО» не залучався.
16 травня 2019 року засуджений ОСОБА_5 прибув до Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)»
Із наданої характеристики вбачається, що засуджений ОСОБА_5 за період перебування в колонії перебування в колонії, допустив п`ять порушень вимог режиму відбування покарання за що був розглянутий на дисциплінарній комісії та притягнутий до дисциплінарної відповідальності, у тому числі два рази поміщався до ДІЗО. У взаємовідносинах з іншими засудженими підтримує рівні взаємовідносини, намагається не конфліктувати. Намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Намагається виконувати законні вимоги персоналу установи виконання покарань. Працевлаштований робітником на контрагентському об`єкті ПрАТ «Вентиляційні системи». Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує роботу з самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт по благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Вимогами п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» № 2 від 26 квітня 2002 р. визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п. 13 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 р.).
Згідно положень п. 17 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 р., суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Як вбачається зі ст..81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Критеріями оцінки ступеня виправлення засудженого при застосуванні до нього положень ст. ст. 81, 82 КК України є:
?ставлення засудженого до дотримання вимог встановленого порядку відбування покарання (режим) за весь період відбування покарання;
?участь у суспільно-корисній праці;
?участь у виховних заходах;
?участь у загальноосвітньому та професійно-технічному навчанні;
?участь у самодіяльних організаціях та соціально-корисна активність;
?участь у роботах з благоустрою установ та прилеглих територій,
?поліпшенні житлово-побутових умов засуджених або допоміжних робіт по забезпеченню установи продовольством;
?прагнення засудженого до відшкодування нанесених злочином збитків, сплати аліментів (за наявності виконавчих листів);
?визнання своєї вини у вчиненому злочині і каяття в ньому;
?підтриманні соціально-корисних зв`язків та позитивних намірів на життя після звільнення.
Частиною 2 статті 81 КК України та постановою Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання м`яким" передбачено, що головною умовою при прийнятті судом рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений добросовісною поведінкою і відношенням до праці довів своє виправлення. При чому добросовісна поведінка - це не пасивна поведінка засудженого, який утримується від порушення режиму відбування покарання, а його активна участь в громадському житті, виконання громадських доручень, підвищення свого освітнього рівня тощо. Добросовісне відношення до праці - це постійне виконання і перевиконання планів робіт, добросовісне відношення до дорученої роботи, підвищення кваліфікації, прояв ініціативи тощо. В той же час, при вирішенні питання про те, чи довів засуджений своєю добросовісною поведінкою і відношенням до праці своє виправлення суд повинен виходити з аналізу усього процесу виправлення засудженого упродовж усього терміну відбування їм покарання, а не за короткий період часу.
Тобто, при вирішенні питання про те, чи довів засуджений своєю добросовісною поведінкою і відношенням до праці своє виправлення, суд виходить з аналізу усього процесу виправлення засудженого упродовж усього терміну відбування ним покарання, а не за короткий період часу.
За час перебування у колонії з 16.05.2019 року засуджений був чотири рази заохочений - за добросовісне відношення до праці 03.10.2019 р., 09.01.2020 р., 02.04.2020 р. та 01.04.2021 р.
Проте, за час перебування у колонії з 16.05.2019 року засуджений був п`ять раз притягнутий до дисциплінарної відповідальності: 06.05.2020 р. за порушення режиму в короткочасний виїзд згідно ст. 111 ч. 4 КВК України; 16.04.2020 р. було виявлено та вилучено мобільний телефон та сім карту; 25.06.2020 р. - було виявлено та вилучено мобільний телефон та сім карту; 25.06.2020 р. зберігання та використання забороненого предмета, а саме: кухонного ножа та 27.07.2020 р. створення конфліктної ситуації з іншим засудженим.
Окрім того, засуджений ОСОБА_5 з 25.06.2020 р. по 25.03.2021 р. перебував на профілактичному обліку як схильний до зберігання та використання заборонених предметів.
Щодо працевлаштування засудженого, то в дійсності він добровільно погодився працювати, написавши заяву, яка міститься в особовій справі та працював на контрагентських об`єктах, крім часу, коли засуджений хворів.
Щодо відшкодування шкоди завданого засудженим потерпілому, то слід зазначити наступне. Згідно довідки від бухгалтерії ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)» вбачається, що виконавчі листи до установи не надходили. Хоч цивільного позову не було подано, але у вироку зазначено, що засудженим ніяких збитків потерпілому не відшкодовано.
Кагарлицькою виправною колонією № 115 зроблено висновок щодо засудженого ОСОБА_5 щодо періоду його відбування покарання про те, що засуджений не став на шлях виправлення.
Засудженому ОСОБА_5 двічі надавалася відпустка за межі ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)», під час якої засудженим ні разу не робилася спроба зустрітися з потерпілим та відшкодувати завдані збитки.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_5 не повністю підпадає під положення ст.. 81 КК України, так як процес виправлення не досягнув тієї стадії, тому подане клопотання адвоката про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 на даний момент є передчасним та у задоволенні заяви слід відмовити.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.. 537, 539 КПК України, ст.. 81 КК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» № 2 від 26 квітня 2002 р., суд, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні заяву захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області протягом 7 діб з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1