Провадження № 1-кс/522/2502/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2021 року Слідчий суддя місцевого Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «С.Л.М. Фрут» про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.01.2021 року у кримінальному провадженні № 0000077 від 12.11.2020 року, -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «С.Л.М. Фрут» звернувся до слідчого судді із клопотанням, у якому просить скасувати арешт майна, перелік якого наведений в Ухвалі слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 від 28.01.2021 року у справі № 522/22084/20, провадження № 1-кс/522/933/21, та який накладений цією ж Ухвалою у кримінальному провадженні № 0000077 від 12.11.2020 р.
Заявник в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності.
Встановлено, що ухвалою слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 від 28.01.2021 року у справі № 522/22084/20 (к/п ЄРДР № 0000077 від 12.11.2020 р.), було накладено арешт на майно, яке було вилучено в ході обшуку за адресою: м. Одеса, вул. Агрономічна, 205, у ТОВ «С.Л.М. Фрут».

З моменту звернення слідчого до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно ТОВ «С.Л.М. Фрут», в особі директора, отримав статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, та набув прав та обов`язків, які зазначені в статті 64-1 КПК України, в якій міститься посилання на положення статті 42 КПК України, в частині прав такої особи.

Положеннями статті 174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Заявник вважає, що арешт на майно був накладений необґрунтовано, і незважаючи на це, наполягає, що потреба в застосуванні цього заходу вже відпала, а тому вважає за можливе скасувати накладений арешт на майно, і повернути майно особі, у якої воно було вилучене.

В ході обшуку була вилучена технічна документація, податкова, фінансова звітність юридичної особи TOB «С.Л.М. Фрут», яка проводить господарську діяльність на території України на законних підставах та в порядку, передбаченому Законами України. Жодних відомостей, які підтверджують факт порушень вимог чинного законодавства, та ознак кваліфікуючих склад злочину за ознаками частини 3 статті 212 КК України в клопотанні не зазначено. Висновки слідчого про можливе вчинення злочину носять характер припущення та не підтверджені доказами, в розумінні чинного кримінально-процесуального законодавства.

Внаслідок вилучення слідчими первинних бухгалтерських документів, на які накладений арешт та перелік яких наведений в Ухвалі слідчого судді про накладення арешту, було значно утруднена діяльність Товариства, в частині обліку господарської діяльності з контрагентами та створено реальні перешкоди у поданні податкової та бухгалтерської звітності контролюючим органам.

Частиною 4 ст. 173 КПК України встановлено, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Слідчий суддя необґрунтовано наклав арешт на вилучене майно у найобтяжливій формі, заборонивши володіти, користуватись та розпоряджатись майном, при чому, КПК України прямо встановлює обов`язок слідчого судді визначити спосіб накладення арешту на майно в найбільш сприятливий на користь володільця майна, однак, при розгляді клопотання відступив від приписів законодавства, і не виконав покладений на нього обов`язок.

Таким чином, вважає, що арешт на вилучене майно був накладений необґрунтовано, в найбільш обтяжливий спосіб та формі, що значно обмежує провадження господарської діяльності юридичною особою, якій належать вилучені документи.

Крім того, майно було вилучене в результаті проведення обшуку, в період час з 23.12.2020 по 24.12.2020. Розгляд клопотання про накладення арешту на майно проводився 28.01.2021 року, тобто більш ніж через місяць після вилучення майна.

Відповідно до ст. 172 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Враховуючи, що у заявника відсутня інформація про час звернення до слідчого судді органом досудового розслідування, наполягає, що в даній ситуації або не була дотримана процедура звернення до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно, в частині дотримання строків для звернення, або слідчим суддею порушено строки розгляду клопотання, визначені КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією га законами України.

Вилучене майно не підпадає під критерії статті 98 КПК України, а саме: не були знаряддям вчинення кримінального правопорушення; не могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення; не містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; не є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, грошовими коштами, цінностями та іншими речами, набутими кримінально протиправним шляхом або отриманими юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, у слідчого судді не було підстав обтяжувати вилучене майно арештом, та позбавляти володільця права та можливості користуватись своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

З моменту вилучення документів минуло вже понад два місяці, і у органу досудового розслідування було достатньо часу щоб оглянути ці документи, виконати їх копії та провести необхідні слідчі дії та судові експертизи. Тобто, використати вилучене майно для потреб кримінального провадження, однак, з незрозумілих причин документи володільцю не повертаються, хоча він відчуває нагальну потребу в них.

Відповідно до ч. 3 ст. 100 КПК України, документ повинен зберігатися протягом усього часу кримінального провадження. За клопотанням володільця документа слідчий, прокурор, суд можуть видати копії цього документа, за необхідності його оригінал, долучивши замість них до кримінального провадження завірені копії.

Володілець документів неодноразово звертався до слідчого з проханням видати оригінали документів для використання їх в господарській діяльності, без можливості відчуження їх оригіналів. Однак, щоразу володілець отримує відмову, при чому потреба в цих документах у органу досудового розслідування фактично відпала.

Вилучене майно жодного значення для кримінального провадження не має, а відповідно і потреба в застосуванні арешту майна відсутня.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

У кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, що вказує на те, що кримінальне провадження або фактично не ведеться, або було відкрите без достатніх на те підстав. А отже, накладення арешту на майно у найобтяжливіший спосіб є неспівмірним фактичним обставинам справи та не відповідає реальним потребам досудового розслідування.

Прокурор в судове засідання не з`явився.
Розглянувши клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.
Згідно п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься змагальність сторін.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано наступне: «оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку та в порядку, встановлених законом.

Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 173-174, 318-380 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «С.Л.М. Фрут» про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.01.2021 року у кримінальному провадженні № 0000077 від 12.11.2020 року задовольнити.
Скасувати арешт майна, перелік якого наведений в Ухвалі слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 від 28.01.2021 року у справі № 522/22084/20, провадження № 1-кс/522/933/21, та який накладений цією ж Ухвалою у кримінальному провадженні № 0000077 від 12.11.2020 р.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:
29.03.2021