ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/941/21 Справа № 207/3140/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000257 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, одруженого, має на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

25 вересня 2018 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., вирок набрав законної сили 26 жовтня 2018 року, штраф не сплачено;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого положеннями ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання за даним вироком повністю приєднано обвинуваченому покарання за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 вересня 2018 року у виді штрафу в розмірі 850,00 грн.
На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 850,00 грн. виконувати самостійно.
Вирішено питання щодо накладених арештів, речових доказів та розподілу судових витрат по справі.
Як встановлено судом, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02 жовтня 2020 року близько 19 год. 00 хв., знаходячись у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить потерпілій ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , де розпивав спиртні напої з сином потерпілої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Під час вживання спиртних напоїв у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна та, скориставшись тим, що ОСОБА_12 вийшов до іншої кімнати та не спостерігає за діями ОСОБА_8 , останній, реалізуючи свій злочинний умисел, умисно, таємно, керуючись корисливою метою, з корисливих мотивів, викрав наступне майно, яке належить потерпілій ОСОБА_11 , а саме:
- міксер марки «Rainford model RHM-706, RMO 1070596Н250», ринкова вартість якого, відповідно до висновку експерта судово-товарознавчої експертизи №19/104-10/1/886 від 18 листопада 2020 року становить 405,00 грн.;
- чашу від блендеру «Delimano joy», DUOmix CHOPPER ринкова вартість якого, відповідно до висновку експерта судово-товарознавчої експертизи №19/104-10/1/885 від 25 листопада 2020 становить 165,00 грн., а всього на загальну суму 570,00 грн.
Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_11 майнової шкоди на вищевказану суму.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі просить вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року в частині призначеного йому за ч. 1 ст. 185 КК України покарання змінити, призначивши ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, оскільки вважає, що призначене судом першої інстанції покарання через свою суворість не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого. Вважає, що судом при призначенні покарання не в повній мірі враховані обставини, які пом`якшують покарання, а саме, повне визнання вини та щире каяття, задовільну характеристику ОСОБА_8 за місцем його проживання, наявність на утриманні в обвинуваченого двох малолітніх дітей та матері інваліда.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений в судовому засіданні, подану ним, апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні, також, підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_8 просив застосувати до підзахисного положення ст. 75 КК України.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залиши вирок суду першої інстанції без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого положеннями ч. 1 ст. 185 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_8 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами статей 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.
Виходячи з положень статті 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, характер кримінального правопорушення, яке пов`язано із злочинами проти власності, яке виразилось у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) та правильно врахував суспільну небезпеку скоєних кримінальних правопорушень.
Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_13 , який раніше був судимий за аналогічний умисний корисливий злочин до покарання у виді штрафу в розмірі 850,00 грн.. яке станом на момент розгляду даного кримінального провадження обвинуваченим не виконано, офіційно не працевлаштований, що свідчить про небажання останнього ставати на шлях виправлення, мати законне постійне та стабільне джерело доходу, за рахунок якого сплатити штраф, а також, забезпечувати себе та двох неповнолітніх дітей, за попереднім вироком, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, знаходиться на обліку у лікарня-нарколога з 2013 року з діагнозом: психічні та поведінкові розлади в результаті вживання опіатів зі шкідливими наслідками F11.1 відповідно міжнародної класифікації хвороб-10 «Психічні розлади та розлади поведінки» (клас.V) 1999 року.
Врахував і конкретні обставини кримінального провадження, а саме, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та обставини, які обтяжують покарання рецидив злочинів та призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 185 та з урахуванням ст. 71 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи та особі обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим так і іншими особами.
А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів обвинуваченого про те, що судом першої було призначене невідповідне обставинам кримінального провадження, ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого покарання.
Щодо доводів обвинуваченого про необхідність призначення йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, то колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість таких доводів обвинуваченого та їх безпідставність, з огляду на наступне.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 був засуджений 25 вересня 2018 року вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.; який на момент вчинення нового злочину в даному провадженні, за ч. 1 ст. 185 КК України обвинуваченим не був сплачений, тобто вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України ОСОБА_8 не виконаний. Таким чином, новий злочин у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 вчинено до повного відбуття покарання за вироком суду у вигляді штрафу.

У відповідності до постанови Верхового Суду у справі №207/3313/19, виходячи з системного аналізу законодавства України про кримінальну відповідальність, у разі засудження особи за новий злочин, вчинений до повного відбуття покарання за попереднім вироком, яке згідно з ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, спочатку повинен застосувати вимоги ст. 71 КК України і визначити остаточне покарання за сукупністю вироків. У такому випадку суд визначає остаточне покарання, яке складається з сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком і на підставі ч. 3 ст. 72 КК України приймає рішення про їх самостійне виконання. Призначення покарання зі звільненням від його відбування з іспитовим строком у такому випадку не допускається. Що і було зроблено судом при призначенні покарання ОСОБА_8 - застосовано положення ст. 71, ч. 2 ст. 72 КК України, без застосування ст. 75 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4