ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/1379/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченої - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 грудня 2020 року в частині продовження обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 грудня 2020 року продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка обвинувачується за ч.2 ст. 15 ,ч.1 ст. 115 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою до 05 лютого 2021 року включно.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив в своєму рішенні, що на даній стадії кримінального провадження відсутні законні підстави для зміни раніше обраного запобіжного заходу відносно обвинуваченої на більш м`який запобіжний захід, оскільки ризики, які було встановлено під час досудового розслідування, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати. Судом також зазначено в оскаржуваному судовому рішенні, що тяжкість вчиненого та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченій злочину, можливість ухилення від явки до суду, вказують на перевагу публічного інтересу.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачена ОСОБА_8 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 грудня 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та ухвалити нову ухвалу, обравши їй запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги обвинувачена посилається на те, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України; наміру переховуватися від суду вона не має; свідок за цим кримінальним провадженням вже допитаний, а потерпілий на даний час помер; до будь-якої відповідальності раніше не притягувалася; має міцні соціальні зв`язки; потерпілий ОСОБА_9 постійно над нею знущався; останній не хотів писати заяву про вчинення злочину стосовно нього та збирався примиритися з нею, у зв`язку з чим обвинувачена ОСОБА_8 просить змінити їй запобіжний захід на більш м`який.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи захисника та обвинуваченої, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що у цьому кримінальному провадженні тільки призначено судовий розгляд, свідки сторони обвинувачення не допитані, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачена може незаконно впливати на свідків та з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їй злочину може вдатися до відповідних дій щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України, за який передбачено покарання, з урахуванням вимог ч.3 ст.68 КК України, у виді позбавлення волі на строк до 10 років, у зв`язку з чим обвинувачена може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано послався прокурор в своєму клопотанні про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачуються ОСОБА_8 .
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 обвинувачуються у закінченому замаху на умисне вбивство, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачена може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Колегія суддів також бере до уваги те, що відповідно до відомостей матеріалів провадження обвинувачена ОСОБА_8 з листопада 2017 року перебуває на диспансерному обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер», міцних соціальних зв`язків не має, офіційно не працевлаштована, за місцем мешкання характеризується негативно, зокрема, будучи схильною до зловживання спиртних напоїв, систематично допускала порушення громадського порядку та спокою, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, в тому числі у зв`язку з вчиненням домашнього насильства у відношенні свого співмешканця потерпілого ОСОБА_9 , що додатково може свідчити про існування встановлених судом першої інстанції ризиків, а саме переховування обвинуваченої від правоохоронних органів та суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином чи вчинення іншого кримінального правопорушення.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.
Судом першої інстанції 08.12.2020 року перевірено обґрунтованість підстави продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в оскаржуваному судовому рішенні зазначені відповідні мотиви прийнятого рішення, а тому посилання обвинуваченої недоведеність існування ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, є необґрунтованими.
Щодо апеляційних доводів захисника обвинуваченої ОСОБА_8 про необхідність зміни запобіжного заходу у зв`язку з неправомірними діями самого потерпілого, колегія суддів вважає, що ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу, не минули та продовжують існувати на даний час.
Крім того, ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 03 лютого 2021 року обвинуваченій ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 03 квітня 2021 року.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченою її процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченої.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 грудня 2020 року в частині продовження обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді