ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/5688/21 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2536/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участі обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 червня 2021 року, в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 червня 2021 року клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволено та продовжено ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України строк запобіжного засобу у вигляді тримання під вартою до 20 серпня 2021 року.
Відмовлено в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 -адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.
Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що ОСОБА_6 обвинувачується в скоєнні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді довічного ув`язнення, неодноразово судимий, враховуючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винуватим, може переховуватися від суду. Крім того, свідки та потерпілі по кримінальному провадженню не допитані, тому обвинувачений може на них впливати, а тому з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та з урахуванням того, що ризики передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, на які вказує прокурор існують суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт та продовжив обвинуваченому строк запобіжного засобу у вигляді тримання під вартою до 20 серпня 2021 року.
Не погодившись з рішенням районного суду, захисником обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких останній просить змінити, його підзахисному, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування своєї вимог апелянт посилається на те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України; оскаржуване судове рішення не містить обґрунтованих висновків про необхідність продовження запобіжного заходу; вина ОСОБА_6 за пред`явленим обвинуваченням не доведена.
Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, проживає за адресою реєстрації з 1997 року, до моменту затримання мав місце роботи в пункті прийому вторинної сировини, є учасником бойових дій, неодноразово нагороджений за службу Вітчизні.
Крім того, апелянт посилається на вимоги виконання та застосування практики рішень ЄСПЛ.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених п.п 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, не допитані усі свідки сторони обвинувачення.
Крім того, у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 , раніше двічі судимий, на шлях виправлення не став, на даний час обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України, санкція за яке передбачена позбавленням волі від 10 до 15 років або довічним позбавлення волі, з конфіскацією майна, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Однак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що злочинні дії ОСОБА_6 були направленні на спричинення потерпілому ОСОБА_8 десятьма ударами ножем багатьох тілесних ушкоджень з різними ступенями тяжкості, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами про необхідністю зміни запобіжного заходу з тієї підстави, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, проживає за адресою реєстрації з 1997 року, до моменту затримання мав місце роботи в пункті прийому вторинної сировини, є учасником бойових дій, неодноразово нагороджений за службу Вітчизні.
Посилання захисника щодо упередженості суду при розгляді цього кримінального провадження є суб`єктивними, так як апелянтом не надано будь-яких обґрунтованих доказів на підтвердження цих апеляційних доводів.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 червня 2021 року, в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, п.13 ч.2 ст. 115 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою- залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді