УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000180

за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5

на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2020 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

потерпіла ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_9 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2020 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Згідно п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України на нього покладені наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено долю речових доказів. Постановлено стягнути з ОСОБА_6 процесуальні витрати в сумі 980 грн. 70 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Апелянт просить вирок скасувати в частині звільнення ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор, не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення та доведеності його вини, вважає, що вирок у частині звільнення від відбування покарання підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що висновки суду щодо можливості звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням суд першої інстанції належним чином не обґрунтував, не врахував, що ОСОБА_6 вже засуджувався за вчинення злочинів проти власності та до нього застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став і в період іспитового строку знову вчинив умисний злочин.

На думку апелянта, зважаючи на те, що ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.11.2020 ОСОБА_6 звільнений від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, суд першої інстанції правильно не застосував положення ст. 71 КК України, проте безпідставно звільнив ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

19 липня 2020 у денний час ОСОБА_6 перебував в квартирі АДРЕСА_3 , до якої він потрапив за дорученням потерпілої за допомогою ключів, які отримав від свідка ОСОБА_10 .

У ОСОБА_6 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який він, скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілої ОСОБА_8 та інших осіб, таємно, шляхом вільного доступу, викрав майно потерпілої ОСОБА_8 золоту каблучку вартістю 6189 грн. 87 коп та грошові кошти в сумі 500 доларів США, спричинивши потерпілій майнову шкоду на суму 19 826, 77 грн.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_9 просили залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Потерпіла ОСОБА_8 просила вирок залишити без змін та врахувати, що ОСОБА_6 висловив щире каяття, відшкодував заподіяну шкоду у повному обсязі, вибачився, має родину та малолітню дитину, працює.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши дані щодо особи обвинуваченого та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими та відповідають дослідженим судом доказам.

Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України. Вирок суду в цій частині апелянтом не оскаржується.

Що стосується покарання, то при його призначенні ОСОБА_6 достатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є нетяжким, дані про особу винного, який раніше судимий, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Також судом першої інстанції враховано відсутність тяжких наслідків та шкоди внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 . Враховано, що обвинувачений працює неофіційно, а також його посткримінальну поведінку, яка свідчить про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни. Так, обвинувачений має постійне місце реєстрації та проживання, одружився 17.11.2020, дружина перебувала у стані вагітності, потребувала його допомоги та утримання, що, за висновком суду, свідчить про наявність стійких соціальних зв`язків.

Крім того, судом першої інстанції враховані обставини, що пом`якшують покарання, а саме: визнання вини та щире каяття, добровільне відшкодування шкоди потерпілій в повному обсязі. Врахована думка потерпілої, яка не мала до обвинуваченого претензій майнового і морального характеру.

Обставини, які обтяжують покарання, не встановлені.

Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65, 66 КК України, за видом та у розмірі, який передбачений санкцією ч. 2 ст. 185 КК України. Призначене ОСОБА_6 покарання є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. В цій частині вирок не оскаржується.

Прокурор висловив незгоду з прийнятим рішенням в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Проте, на думку суду, є необґрунтованими доводи апелянта про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність внаслідок застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Дані вимоги судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання та прийняв рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Приймаючи зазначене рішення, суд першої інстанції послався на дані про особу винного, врахував обставини кримінального провадження, та обставини, які пом`якшують покарання, думку потерпілої.

Суд не погоджується з наведеними в апеляційній скарзі доводами про відсутність у вироку належного обґрунтування висновку суду про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, оскільки судом першої інстанції прийняте рішення є вмотивованим. Доводи прокурора щодо невмотивованості прийнятого рішення не є слушними.

Зокрема, рішення в цій частині вмотивоване тим, що обвинуваченим вчинено злочин, який є нетяжким. Також враховані дані про його особу, зокрема, посткримінальну поведінку ОСОБА_6 та характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки тощо.

Судом встановлено, що посткримінальна поведінка обвинуваченого свідчить про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни: обвинувачений має постійне місце реєстрації та проживання, одружився 17.11.2020. Під час судового розгляду дружина обвинуваченого перебувала в стані вагітності, а під час апеляційного розгляду надано дані про те, що у ОСОБА_6 є малолітня дитина, ІНФОРМАЦІЯ_2 . За повідомленням потерпілої, ОСОБА_6 продовжує працювати неофіційно.

Отже, зазначені дані про особу обвинуваченого свідчать про наявність стійких соціальних зв`язків.

Під час судового розгляду обвинувачений висловив щире каяття, добровільно відшкодував заподіяну потерпілій майнову шкоду, активно сприяв розкриттю злочину, запевнив суд, що став на шлях виправлення.

Хоча обвинувачений раніше судимий, але з огляду на ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявності обставин, які пом`якшують покарання, та даних про особу винного, зазначена обставина не є достатньою підставою для скасування вироку в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що просить апелянт.

Повторно дослідивши під час апеляційного розгляду дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , встановлено, що вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2019 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2020 року ОСОБА_6 звільнено від покарання, у зв`язку із закінченням іспитового строку. Зазначена ухвала набрала законної сили 24.11.2020, тобто до ухвалення вироку.

Отже, за попереднім вироком ОСОБА_6 звільнений від покарання.

Хоча обвинувачений фактично вчинив злочин в період іспитового строку, визначеного за попереднім вироком, але зважаючи на те, що на момент ухвалення вироку ОСОБА_6 був звільнений від покарання, немає ніяких перешкод для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Окрім того, підлягає врахуванню і думка потерпілої, яка під час розгляду кримінального провадження в суді першої та апеляційної інстанцій зазначила, що ОСОБА_6 працює неофіційно, висловив щире каяття, відшкодував шкоду в повному обсязі, має родину та дитину, а тому під час апеляційного розгляду вона просила оскаржуваний вирок залишити без змін.

Більш того, підлягає врахуванню і позиція прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, та в судових дебатах висловив думку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Під час судового розгляду не встановлено будь-яких обставин, які обтяжують покарання.

З урахуванням викладеного, враховуючи наведені дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 та відсутність обставин, які обтяжують покарання, думку потерпілої, суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання та про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2020 року у відношенні ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_11 - Губарєва