У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14.09.2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вікторівка Доманівського району Миколаївської області, громадянина України, не судимого, який на момент подій за обвинувальним актом проходив військову службу за контрактом на посаді водія-кулеметника військової частини НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,
виправданого за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 415 КК України, -
Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_8

обвинувачений: ОСОБА_7

захисник: ОСОБА_9

Провадження: № 11-кп/812/132/21 Суддя першої інстанції: ОСОБА_10

Категорія: ст. 415 ч.1 КК УкраїниДоповідач апеляційного суду: ОСОБА_1

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.415 КК України виправдано.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор не погоджується з висновками суду , вважає їх такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Стверджує, що у ході судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду та необгрунтовано відмовлено стороні обвинувачення у допиті свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Вважає, що суд дослідивши докази, за наявності суперечливих доказів, в судовому рішенні викривив показання свідка ОСОБА_13 та не згадав факт дослідження судом показань потерпілого ОСОБА_14 , зміст його показань та не прийняв рішення щодо їх допустимості.
Зазначає, що суд всупереч вимогам ст.364 КПК України провів судові дебати без участі потерпілих, а також представника потерпілого ОСОБА_15 .
На думку апелянта, суд був вибірковим у дослідженні обставин справи та перевірки їх доказами, поклавши в основу оскаржуваного рішення лише ті докази, які підтверджували версію сторони захисту, натомість усім доказам у сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку оцінку не надав, а також допустив викривлення показань свідка.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

З 14 червня 2013 року по 17 червня 2014 року солдат ОСОБА_7 проходив військову службу за контрактом на посаді водія-кулеметника військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 .
Відповідно до вимог ст.ст.19, 11, 16, 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.3,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 14, 16 Закону України «Про дорожній рух», з метою забезпечення безпеки управління транспортного засобу (бойової машини) за управлінням якої знаходився ОСОБА_7 , останній повинен був достовірно знати, неухильно додержуватись та керуватись «правилами дорожнього руху», що затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, «Настановою з автомобільної служби», затвердженої наказом Міністра оборони СРСР від 01.09.1977 року №225, Наказом Міністра оборони України від 10.01.95р №10 «Про порядок використання автомобільної техніки у Збройних Силах України», особа, яка керує транспортним засобом.
Однак, ОСОБА_16 , діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, 07 березня 2014 року вчинив порушення правил водіння транспортної машини, що спричинило загибель потерпілої ОСОБА_17 , при наступних умовах.
07 березня 2014 року близько 20 години (темний час доби) військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат (надалі водій) ОСОБА_16 рухався за кермом технічно справного військового автомобіля «ЗИЛ 131» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належав військовій частині НОМЕР_1 , по сухій асфальтованій проїзній частині автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь- Новоазовськ» з боку м. Одеси у напрямку м. Херсон.
На мосту через річку Інгул (175 км +600 м.) водій ОСОБА_16 здійснив зупинку керованого ним автомобіля, чим порушив заборону п.п.15.9 «в» Правил дорожнього руху (далі ПДР), за якими зупинка забороняється на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях.
Зупинившись, водій ОСОБА_16 , з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, не прибрав транспортний засіб з проїзної частини, не виділив свій транспортний засіб на проїзній частині світлом габаритних ліхтарів та не виставив знак аварійної зупинки на відстані 40 м. від задньої частини, чим створив перешкоду для руху попутним транспортним засобам, порушивши вимоги п.п. 15,4 ПДР, за якими, у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити діяти згідно вимог п. 9.9 -.911 цих Правил та п.п. 19.4 ПДР, зокрема під час зупинки на дорозі в темну пору доби і в умовах недостатньої видимості на транспортному засобі мають бути ввімкнені габаритні або стоянкові ліхтарі, а при вимушеній зупинці додатково аварійна світлова сигналізація.
В умовах недостатньої видимості дозволяється додатково увімкнути ближнє світло або протитуманні фари та задні протитуманні ліхтарі.
Якщо габаритні ліхтарі несправні, транспортний засіб слід прибрати за межі дороги, а якщо це неможливо, його необхідно позначити відповідно до вимог п.п. 9.10 та 9.11 цих Правил.
В цей час в попутному напрямку до автомобіля «ЗИЛ 131» реєстраційний номер НОМЕР_2 наближався автомобіль «МАN» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_14 зі швидкістю 60 км/год з ввімкненим ближнім світлом фар головного освітлення. Під час руху на мосту через річку Інгул у світлі передніх фар в безпосередній близькості водій ОСОБА_14 на проїзній частині виявив перешкоду для свого руху задню освітлену частину автомобіля «ЗИЛ 131», з моменту появи якої не мав технічної можливості шляхом зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу або застосування маневру об`їзду, уникнути зіткнення своєю передньою правою частиною кабіни з задньою лівою частиною тентованого кузова автомобіля «ЗИЛ 131».
Внаслідок зіткнення транспортних засобів, пасажир автомобіля «ЗИЛ 131», військовослужбовець ОСОБА_18 , який знаходився на лавці біля лівої частини борту в кузові покритому тентом та внаслідок удару отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №856 від 27.06.2014 року відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
Пасажир автомобіля «МАN» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_17 , яка знаходилася в кабіні на сидінні біля водія, від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці ДТП. Згідно висновку судово-медичної експертизи №214 від 18.04.2014 р., смерть ОСОБА_17 настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла у вигляді багаточисленних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів.

Суд першої інстанції, після дослідження доказів наданих стороною обвинувачення, дійшов висновку, що обвинувачення за даними епізодами не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, тому, зважаючи на положення ч. 3 ст. 62 Конституції України, якою закріплено неможливість ґрунтування обвинувачення на припущеннях та трактування усіх сумнівів щодо доведеності вини особи на її користь, дійшов висновку, що ОСОБА_7 за висунутим обвинуваченням за ч.1 ст.415 КК України виправдав.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника про залишення апеляційної скарги без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного
Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим (ст. 370 КПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі і поданих у судовому засіданні.
А також виправдувальний вирок ухвалюється при встановлені судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 284 цього Кодексу, а саме:встановлена відсутність події кримінального правопорушення; встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Натомість, жодної з цих підстав суд першої інстанції не зазначив ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині оскаржуваного вироку, що свідчить про його невідповідність вимогам ст. 370 КПК України.
Окрім того, суд першої інстанції не дотримався вимог постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 липня 2004 р. № 13 « Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» та ч.1 ст. 364 КПК України та провів судові дебати за відсутності потерпілих або їх представників, чим було порушено права потерпілих.
Так, згідно п. 29 даної Постанови та ст. 364 КПК України, у судових дебатах виступають в тому числі, потерпілий та його представник.Якщо у провадженні беруть участь і потерпілий, і його представник, право на виголошення промови в судових дебатах надається їм обом.Ненадання слова в судових дебатах потерпілому або його представнику є підставою для скасування вироку.
Слід зазначити, що в матеріалах провадження наявні ухвали суду про обов`язкову участь потерпілих в судовому засіданні. ( т.3 а.п. 20,28,42)
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності, змагальності сторін та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст.370 КПК України, а також ці вимоги містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.
Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам КПК України.
Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог п.2 ч.3 ст.374, ст. 370 КПК України щодо змісту вироку та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 2, 15 ч.1 ст.7 КПК України - законність, забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованість і вмотивованість судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України.
Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.
З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції .
При новому судовому розгляді даного кримінального провадження суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене, проаналізувати доводи апеляційної скарги, розглянути кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального та кримінального законів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 412,415, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 - задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14.09.2020 року відносно ОСОБА_7 , виправданого за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 415 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий:

Судді: