Провадження № 11-кп/4820/375/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Справа № 686/1699/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

головуючої - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника ОСОБА_8 ,
представника цив. відповідача ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000733 від 04 жовтня 2018 року, по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_10 та представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Перша» ОСОБА_13 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 лютого 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 17 лютого 2021 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Гвардійське Хмельницького району Хмельницької області, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, із середньою освітою, не працюючу, заміжню, на утриманні двох дітей, раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (в редакції Закону України № 586-VI від 24.09.2008 чинній на час вчинення кримінального правопорушення), та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 50 000 грн. (п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.) моральної шкоди та 1000 (одну тисячу) грн. 00 коп. матеріальної шкоди, а всього 51000 (п`ятдесят одну тисячу) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 процесуальні витрати у даній справі в сумі: 29 378 (двадцять дев`ять тисяч триста сімдесят вісім) грн. 80 коп. витрат на правову допомогу та 3515 (три тисячі п`ятсот п`ятнадцять) грн. 18 коп. витрат на приїзд до місця розгляду справи, а всього - 32893 (тридцять дві тисячі вісімсот дев`яносто три ) грн. 98 коп.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства СК «Перша» на користь ОСОБА_7 - 85767 (вісімдесят п`ять тисяч сімсот шістдесят сім) грн. 08 коп. витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу; 2208 грн. 00 коп. + 900 грн.=3108 (три тисячі сто вісім) грн. витрат на евакуацію автомобіля з місця ДТП до місця стоянки та до місця постійного зберігання; 212 (двісті дванадцять) грн. 50 коп. коштів на ліки; 1800 (одну тисячу вісімсот) грн. витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи, а всього 90887 (дев`яносто тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн. 58 коп.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь державного бюджету процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 10194 грн. (десять тисяч сто дев`яносто чотири) грн. 54 коп.

Скасовано арешт на автомобіль марки «Hyundai Sonata» р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , який накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2018 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, 04 жовтня 2018 року близько 08 години 15 хвилин ОСОБА_10 , керуючи автомобілем марки «Mazda 626» р.н. НОМЕР_2 , в світлу пору доби, без опадів, рухаючись проїзною частиною другорядної автодороги О-231702 «/М-12/-Ружична через Жучківці» в межах Хмельницького району, у напрямку до автодороги Н-03 «Житомир-Чернівці», яка є головною дорогою, від с. Розсоша Хмельницького району Хмельницької області, маючи намір виконати маневр повороту ліворуч, а саме здійснити виїзд із вказаної другорядної дороги на головну дорогу Н-03 «Житомир-Чернівці» та продовжити рух до м. Хмельницького, діючи легковажно та самовпевнено, порушуючи пункти 2.3 (б), 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі по тексту - Правил), проявила неуважність, перед зміною напрямку руху ліворуч не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам свого руху, грубо порушуючи вимоги пункту 16.11 та вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил, не зупинила керований нею транспортний засіб перед краєм перехрещення проїзної частини автомобільної дороги Н-03, щоб надати дорогу транспортним засобам, які наближалися до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, здійснила виїзд автомобілем «Mazda 626» р.н. НОМЕР_2 на головну дорогу Н-03, виконуючи маневр лівого повороту.

В цей час, по лівій смузі головної дороги Н-03, в напрямку руху від м. Хмельницького до м. Чернівці, яка є прямою в плані горизонтального профілю зі швидкістю 78,67 км/год рухався автомобіль «Hyundai Sonata» р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який, помітивши що його напрямок руху перетинає автомобіль «Mazda 626» р.н. НОМЕР_2 , з метою уникнення зіткнення, застосував екстрене гальмування та частково змінив напрямок руху праворуч.

Автомобіль «Hyundai Sonata» д.н. НОМЕР_1 в стані екстреного гальмування змістився на праву смугу руху, де передньою лівою частиною на 189 км + 933 м. автодороги Н-03, на відстані 4,7 м. від лівої лінії дорожньої розмітки 1.3. та 4,9 м. від лівого краю проїзної частини дороги О-231702, здійснив зіткнення із заднім лівим крилом автомобіля «Mazda 626» р.н. НОМЕР_2 , який більшою своєю частиною перебував на лівій смузі руху напрямку руху до м. Чернівці.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Hyundai Sonata» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому нижнього кінця променевої кістки передпліччя зі зміщенням уламків та закритого уламкового перелому шилоподібного відростку нижнього кінця ліктьової кістки передпліччя з допустимим стоянням уламку, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Своїми діями водій ОСОБА_14 порушила вимоги п.п. 2.3. (б), 10.1., 16.11. Правил та не дотрималася вимог дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу».

Порушення водієм ОСОБА_15 п. 16.11. Правил та не невиконання вимог дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» Правил знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками спричиненням потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачена та представник цивільного відповідача подали апеляційні скарги.

Так, у поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_14 просить оскаржуваний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в її діях складу інкримінованого злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Свої вимоги аргументує порушенням судом вимог ч.6 ст.ст.22, 352, 353 КПК України, а саме засад змагальності сторін, оскільки суд першої інстанції не допитав потерпілого першим та не надав прокурору таку можливість; не допитав свідка ОСОБА_16 , заявленого прокурором; не розглянув клопотання сторони захисту про допит експерта ОСОБА_17 та про визнання недопустимими доказами протоколу огляду місця події та плану схеми до нього; безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про допит експерта ОСОБА_18 , понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , залучених до огляду місця ДТП, відмовив у проведенні слідчих експериментів з обвинуваченою та потерпілим.

Наголошує, що суд першої інстанції сформулював обвинувачення без визначення способу вчинення інкримінованого злочину, що вказує на відсутність у діях обвинуваченої об`єктивної сторони.

Звертає увагу на помилкові висновки місцевого суду про те, що стороною захисту не оспорювались розташування транспортних засобів після зіткнення, дорожня обстановка, дорожні умови, а також пошкодження транспортних засобів, зафіксованих у протоколі огляду місця події.

Зазначає, що відповідно до висновку експерта швидкість руху автомобіля під керуванням потерпілого становила 117, 61 км/год, а не 78,67 км/год., як зазначив місцевий суд.

Акцентує увагу обвинувачена і на суворість призначеного основного та додаткового покарання, вказує, що рішення суду першої інстанції в цій частині не містить мотивів і підстав такого призначення. Звертає увагу на наявність пом`якшуючої покарання обставини, а саме сприяння у розкритті злочину та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Вказує на відсутність належних мотивів в рішенні суду при вирішенні цивільного позову потерпілого.

У поданій апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЕРША» ОСОБА_13 просить оскаржуваний вирок в частині цивільного позову змінити, відмовивши у стягненні з страхової компанії витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи, витрат на евакуацію автомобіля з місця ДТП до місця стоянки та до місця постійного зберігання, коштів на ліки.

Свої вимоги аргументує тим, що позовна заява потерпілого не містить доказів, які б вказували, що придбані потерпілим лікарські засоби використовувалися ним у своєму лікуванні.

Зазначає, що автомобіль потерпілого зберігався на штрафмайданчику як речовий доказ у кримінальному провадженні, а тому витрати понесені із цим, в силу положень ст.123 КПК України, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету.

Вказує, що чинним законодавством не передбачено виплату страховиком за рахунок страхового відшкодування перевезення транспортного засобу не з місця ДТП, що мало місце у даному провадженні.

Звертає увагу на те, що потерпілий не звернувся у визначений законом строк до страхової компанії з повідомленням про настання страхового випадку.

Наголошує, що потерпілий не звертався із клопотанням про призначення автотехнічної експертизи у даному кримінальному провадженні, а тому витрати на її проведення не повинні бути стягнені з страхової компанії.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційних скарг, представника цивільного відповідача, обвинувачену та її захисників на підтримку поданих апеляційних скарг з підстав наведених у них, потерпілого, його представника та прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, надавши обвинуваченій останнє слово та право виступу в судових дебатах, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні, доведеності та переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 у порушенні Правил дорожнього руху, за обставин встановлених та викладених у вироку, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, ґрунтуються на наявних в матеріалах провадження доказах, досліджених в ході судового розгляду на предмет відповідності їх вимогам належності та допустимості, зокрема: показаннях самої обвинуваченої, яка в судовому засіданні місцевого суду визнала, що виїхала на головну дорогу і лише там зупинилась так як побачила автомобіль під керуванням потерпілого, показаннях потерпілого щодо обставини ДТП, свідка ОСОБА_21 , який повністю підтвердив показання потерпілого ОСОБА_7 , даних, зафіксованих у актах огляду, протоколах огляду місця події, висновках судових експертиз, даних, зафіксованих у протоколі слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_16 .

Ці докази суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу своїх висновків про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їй злочину, оскільки вони фактично співпадали між собою та були повністю підтверджені усією сукупністю.

Всупереч доводам сторони захисту, місцевим судом надано оцінку діям всіх учасників події, в тому числі і діям потерпілого ОСОБА_7 , який, рухаючись по головній дорозі, намагаючись уникнути зіткнення, спрямував свій автомобіль праворуч, так як автомобіль під керуванням обвинуваченої виїхав на його смугу руху.

Позиція сторони захисту про те, що перевищення швидкості руху потерпілим призвело до ДТП, суперечить дослідженим доказам по справі, в тому числі і даним, зафіксованим у висновку експерта №10.1/10.4-0426:19К від 30.10.2019 року.

Місцевий суд з`ясував що призвело до дорожньо-транспортної пригоди та хто мав можливість уникнути зіткнення, тобто з`ясував як характер допущених порушень так і ступінь участі кожного з водіїв у спричиненні злочинного наслідку.

Як органами досудового слідства так і судом у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи для визначення як механізму ДТП, так і обставин, які передували цій події.

Зокрема, призначено та проведено судово-технічні та судові інженерно-транспортні експертизи. Усі вихідні дані для проведення експертиз бралися з належних і допустимих доказів, а саме показань обвинуваченої; свідків; протоколу огляду місця події; схеми ДТП та інших письмових матеріалів кримінального провадження.

Всупереч доводам захисника, місцевий суд не мав підстав для визнання недопустимими доказами висновки зазначених експертиз.

Під час розгляду кримінального провадження місцевим судом виявлено, встановлено та вказано у мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час ДТП, зазначено порушення, які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням наслідків, передбачених ч.1 ст.286 КК України, а також порушення, які виконували функцію умов, що їм сприяли.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, який правильно кваліфікував її дії за ч.1 ст.286 КК України.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.101 КПК України, відмовив у задоволенні заявленого клопотання про виклик експерта для його допиту у суді, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ст.356 КПК України, за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого або за власною ініціативою суд має право викликати експерта для допиту для роз`яснення висновку. Тобто, відповідно до зазначеної норми, суд може викликати експерта до суду для допиту з приводу роз`яснень (уточнення та доповнення) висновку. Допит експерта спрямований на роз`яснення термінології, окремих формулювань, з`ясування методу дослідження, уточнення компетенції експерта, пояснення розбіжностей між обсягом поставлених питань і висновками експерта, на з`ясування суперечностей між висновком та іншими доказами або між декількома висновками, які проводились щодо одного й того ж предмету чи питання дослідження.

Оскільки такі підстави не встановлені, суд обґрунтовано обмежився дослідженням висновку експерта.

Відмова суду першої інстанції у виклику в судове засідання експерта для роз`яснення та доповнення висновків не призвела до порушень передбачених законом процесуальних прав обвинуваченої і не могла перешкодити ухваленню законного й обґрунтованого судового рішення.

Приймаючи рішення щодо того, чи є підставою для скасування вироку порушення порядку допиту судом потерпілого, слід визначити яким чином це вплинуло на ефективність реалізації учасниками судового провадження їх прав та перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

В апеляційній скарзі відсутні мотиви, яким саме чином порушення порядку допиту потерпілого вплинуло на ефективність реалізації стороною захисту права на захист.

Призначене ОСОБА_10 покарання, як основне так і додаткове, відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст.65 КК України та Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (із наступними змінами та доповненнями).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість досягти визначеної законом мети заходу примусу із застосуванням до обвинуваченої реального основного покарання та додаткового, в межах санкції інкримінованого їй злочину.

Призначене покарання є співмірним протиправному діянню обвинуваченої і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Проаналізувавши дані щодо особи ОСОБА_10 , як у загально-соціальному плані, так і в плані її потенційної суспільної небезпеки, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного покарання.

Враховуючи грубе порушення обвинуваченою Правил дорожнього руху України, що призвело до наслідків у виді спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, визначальну позицію потерпілого як в суді першої так і в апеляційній інстанціях, у колегії суддів не має підстав для пом`якшення призначеного місцевим судом покарання та зменшення моральної шкоди, стягнутої з обвинуваченої.

З достатньою повнотою суд першої інстанції розглянув заявлений цивільний позов, а його висновки щодо розміру морального та матеріального відшкодування належним чином мотивовані.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну та здоров`ю потерпілого. Тому, не звернення потерпілого у визначений законом строк до страхової компанії з повідомленням про настання страхового випадку, не може бути підставою для відмови у задоволенні цивільного позову.

Не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги представника цивільного відповідача про безпідставність стягнення на корись потерпілого витрат, пов`язаних із зберіганням на штрафмайданчику автомобіля, як речового доказу в межах кримінального провадження.
Вказаний автомобіль хоча і визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, однак був переданий на відповідне зберігання потерпілому, а тому останній поніс певні витрати пов`язані зі зберіганням транспортного засобу та його доставкою з місця ДТП до місця стоянки та місця постійного зберігання, які і були стягнуті судом з страхової компанії.

Доводи представника цивільного відповідача про безпідставність стягнення з страхової компанії витрат на проведення автотехнічної експертизи є надуманими, так як такі витрати стягнуті із обвинуваченої.

Інші доводи представника цивільного відповідача про стягнення з страхової компанії витрат на лікування потерпілого в розмірі 212 гривень 50 копійок та витрат на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 1800 гривень колегія суддів вважає безпідставними і такими, що не заслуговують на увагу.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законний, обґрунтований вирок, при перевірці судового рішення щодо ОСОБА_10 в апеляційному порядку не виявлено.

Підстав для скасування чи зміни вироку суду, при перевірці справи в апеляційному порядку, колегія суддів не встановила.

За змістом статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Потерпілий ОСОБА_7 заявив клопотання про компенсацію процесуальних витрат на правову допомогу в ході апеляційного розгляду кримінального провадження та витрат, пов`язаних із прибуттям до місця судового провадження. До даного клопотання потерпілим долучено відповідні чеки, додатковий договір про надання правової допомоги від 24 травня 2021 року, квитанцію про сплату адвокату гонорару, акт виконаних робіт, в якому викладено розрахунок сплаченого гонорару адвокату за надання професійної правової допомоги з обґрунтуванням наданих послуг (попередня консультація, вивчення справи, представництво інтересів в суді).

Підстав вважати зазначені докази про понесені витрати неналежними, колегія суддів не знаходить.

Однак, на переконання колегії суддів, витрати на правову допомогу представника в апеляційному суді у розмірі 5000 гривень є завищеними та зробленими без урахування обсягу наданих послуг та складності справи.

З урахуванням розумності їх розміру, складності справи, витраченого часу на участь в судовому засіданні такі витрати підлягають зменшенню.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 17 лютого 2021 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_10 , представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Перша» ОСОБА_13 без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 3 000 гривень витрат на правову допомогу в Хмельницькому апеляційному суді та 1 483, 40 гривень витрат на проїзд до місця розгляду справи Хмельницький апеляційний суд, а всього 4 483, 40 гривень.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4