Справа 556/381/21
Номер провадження 1-кп/556/83/2021
Справа № 556/381/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.07.2021 року.

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець кримінальне провадження №0000435за обвинуваченням ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Гоща, Гощанського району, Рівненської області, жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з вищою освітою, раніше не судимої, заміжньої, працюючої продавцем ФОП ОСОБА_9 ,
у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом, порушила правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, при наступних обставинах
20 жовтня 2020 року близько о 12 год. 00 хв., ОСОБА_7 , в світлу пору доби, у межах населеного пункту, в порушенні вимог п.п. 1.5; 2.3 підпунктів «б», «д», 10.1, 12.1 та 16.11 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила дорожнього руху), керуючи автомобілем марки «ТОУОТА РRАDО 2.7» реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи реальну можливість діяти у відповідності до вимог Правил Дорожнього руху України, проявила неуважність до дорожньої обстановки, неправильно її оцінила, під час руху зі швидкістю близько 10 км/год. на перехресті нерівнозначних доріг вулиць Поштова та Вишнева в смт.Володимирець Вараського району не надала переваги в русі та здійснила зіткнення із автомобілем марки «LADA-212140» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався по головній автодорозі вулиці Вишнева в смт Володимирець зі швидкістю близько 50-60 км/год., за кермом якого перебував ОСОБА_5 . Внаслідок зіткнення ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку, цефалічного синдрому, вестибулярного синдрому, астенічного синдрому, відкритої рани голови, забою попереку, які відповідно до Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 р. відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили довготривалий розлад здоров`я. Отримані потерпілим ОСОБА_5 тілесні ушкодження перебувають у причиново-наслідковому зв`язку із порушенням ОСОБА_7 вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України.
Своїми діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України визнала повністю, пояснила, що 20.10.2020 року біля 12 год. вона рухалась по вул.Поштовій в смт.Володимирець на автомобілі «Тойота Прадо», який належить її чоловіку. Дорожнє покриття було сухим, опадів в цей час не було, видимість була необмежена, будь-яких несправностей автомобіль не мав. Вона не вживала спиртних напоїв, була тверезою. Біля перехрестя з вул.Вишнева, яка є головною, вона пригальмувала, і не побачивши перешкоди, продовжила рух прямо, рухалась з невеликою швидкістю, біля 10 км/год, оскільки тільки розпочала рух. Під`їжджаючи до перехрестя, побачила, що справа по вул.Вишнева рухається автомобіль білого кольору, на її думку, цей автомобіль їхав з великою швидкістю. Цей автомобіль вона побачила на невеликій відстані біля 10 м намагалась загальмувати, однак не встигла, і автомобілі зіткнулись. Від удару білий автомобіль «Лада», за кермом якого був потерпілий ОСОБА_5 , перекинувся на дах. Пояснила суду, що в її діях відсутній умисел, просила суворо не карати, врахувати, що на її утриманні перебувають малолітні діти, в т.ч. дитина-інвалід.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 20.10.2020 року він власним автомобілем «LADA-212140» біля 12 год. рухався в смт.Володимирець по вул.Вишнева. Він їхав зі швидкістю біля 50 км/год, дорожнє покриття було сухим, видимість необмеженою. Автомобіль потерпілого був повністю технічно справним. При перетині перехрестя вулиці Вишневої з вулицею Поштовою зліва на головну дорогу, тобто на вул.Вишневу, раптово виїхав автомобіль «Тойота Прадо», внаслідок чого відбулось зіткнення автомобілів. На думку потерпілого, швидкість автомобіля «Тойота» явно перевищувала 10 км/год. Від удару автомобіль потерпілого вилетів на тротуар і перевернувся на дах. ОСОБА_5 самостійно залишив автомобіль через лобове скло, після цього «Швидкою допомогою» був госпіталізований до травматологічного відділення районної лікарні, деякий час лікувався стаціонарно, після чого продовжив амбулаторне лікування. Внаслідок ДТП автомобіль потерпілого було істотно пошкоджено, а сам він отримав тілесні ушкодження, які повністю не пройшли і в даний час, зазнав моральних страждань. Обвинувачена будь-яких коштів на лікування чи для відшкодування шкоди йому не пропонувала. Просив обрати ОСОБА_7 справедливу міру покарання, у відповідності до закону.

Крім власних показань обвинуваченої та показань потерпілого, вина ОСОБА_7 підтверджується також:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20.10.2020 року, (т.1 а.с.9-15);

- висновком судово-медичної експертизи №162 від 01.12.2020 року, з якого вбачається що у потерпілого ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження, у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку, цефалічного синдрому, вестибулярного синдрому, астенічного синдрому, відкритої рани голови, забою поперекуВиявлені тілесні ушкодження в своїй сукупності відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, яке викликало довготривалий розлад здоров`я (т.1 а.с.33-34)

- висновком судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження технічного стану транспортного засобу №8842 від 16.12.2020 року, з якого вбачається, що на момент експертного дослідження робоча гальмівна система автомобіля «Лада-212140» д.р.н. НОМЕР_2 , знаходилась у працездатному стані. Система рульового керування досліджуваного автомобіля знаходилася у непрацездатному стані, пошкодження рульової системи виникли під час ДТП (т.1 а.с.50-54);

- висновком судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження технічного стану транспортного засобу №8843 від 18.12.2020 року, з якого вбачається, що гальмівна та рульова системи автомобіля «Тойота Прадо» р.н. НОМЕР_1 на момент експертного дослідження знаходилися у працездатному стані. (т.1 а.с. 59-63);

- висновком судової інженерно-транспортної експертизи №8841 від 15.12.2020 року, з якого вбачається, що контактування транспортних засобів відбулося між передньою частиною автомобіля «Тойота Прадо» та лівою частиною автомобіля «Лада-212140», при цьому обидва транспортні засоби перебували в русі (т.1 а.с.68-74);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 схемою та ілюстрованою таблицею (т.1 а.с. 80-86);

- висновком судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди №9836 від 19.02.2021 року, з якого вбачається, що водій автомобіля «Тойота Прадо» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_10 для забезпечення безпеки дорожнього руху, з технічної точки зору повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 1.5; 2.3 (підпунктів «б» „д); 10.1 та 12.1, 16.11 ПДР України. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «Лада-212140» р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_11 , повинен був керуватися вимогами п.п. 1.5; 1.10, 2.3 (підпункту „б); 12.1, 12.3 та 12.4 ПДР України. В діях водія автомобіля «Тойота Прадо» вбачається невідповідність вимогам п.16.11 Правил дорожнього руху України, яка з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В діях водія автомобіля «Лада-212140» невідповідності вимогам ПДР України не виявлено (т.1 а.с.92-99);

Сукупністю названих доказів, які на думку суду, є належними та допустимими, поза розумним сумнівом доведено вину обвинуваченої ОСОБА_7 в порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило заподіяння потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч.1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, і така кваліфікація знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

При призначенні обвинуваченій покарання, суд враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Обставиною, що у відповідності до п.1) ч.1 ст.65 КК України пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_7 ,. є її активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Обвинувачена ОСОБА_7 , раніше не судима, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, в т.ч. дитину-інваліда.

Згідно висновку досудової доповіді відносно ОСОБА_7 , орган пробації на підставі інформації, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умов здійснення з боку органу пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень.

Враховуючи вище викладені обставини, тяжкість злочину, особу винної, думку потерпілого, суд приходить до висновку про можливість обрання відносно ОСОБА_7 , міри покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, у вигляді виправних робіт, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Одночасно суд вважає можливим звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку та покладенням на обвинувачену обов`язків у відповідності до правил ст.ст.75, 76 КК України.
З приводу цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 суд прийшов до наступних висновків.

У судовому засіданні потерпілий заявив позов про стягнення шкоди, заподіяної злочином, в загальному розмірі 242624грн, яка складається з матеріальної шкоди, а саме з витрат, понесених потерпілим внаслідок пошкодження майна та під час лікування в розмірі 142624 грн., а також моральної шкоди в сумі 100000 грн.

При цьому, враховуючи, що цивільна відповідальність ОСОБА_7 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, потерпілий заявив позовні вимоги як до страхової компанії, так і до обвинуваченої, при цьому просив стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (ПрАТ «УПСК») 138124,75 грн, а з ОСОБА_7 4500 грн. матеріальної та 100000 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні потерпілий та його представник підтримали заявлений позов частково, уточнили позовні вимоги відносно кожного з відповідачів та клопотали про залишення позову в частині стягнення з ПрАТ «УПСК» витрат на лікування потерпілого, оскільки такі кошти в сумі 10630,23 грн виплачені потерпілому, надали відповідні пояснення по суті позовних вимог.

Представник ПрАТ «УПСК» надав письмовий відзив проти позову, в якому заперечив проти позовних вимог потерпілого з тих підстав, що позовні вимоги саме до страхової компанії не підлягають розгляду одночасно з кримінальним провадженням.

Обвинувачена та цивільний відповідач ОСОБА_7 та її захисник проти позову заперечили, мотивуючи свої заперечення тяжким фінансовим станом обвинуваченої, відсутністю коштів для виплати відшкодування потерпілому, а також тією обставиною, що її цивільна відповідальність застрахована.

Як вбачається зі ст.1166, 1167 ЦК України матеріальна шкода, заподіяна неправомірними діями фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім визначених законом випадків. Зокрема, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
У відповідності до ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.

Крім того, як це вбачається зі ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналіз вказаних норм цивільного законодавства, на думку суду, спростовує твердження обвинуваченої та її представника про безпідставність позовних вимог до ОСОБА_7 через наявність у неї страхового полісу, оскільки положення ст.1194 ЦК України прямо покладають на застраховану особу обов`язок відшкодувати заподіяну потерпілому шкоду в разі недостатності страхової виплати.

Доводи представника ПрАТ «УПСК» про те, що позовні вимоги потерпілого про стягнення коштів зі страхової компанії не підлягають розгляду одночасно з кримінальним провадженням, не ґрунтуються на законі і відхиляються судом з огляду на наступне.

Як вбачається зі ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У своїй постанові Судова Палата у цивільних справах Верховного Суду від 11.10.2017 р. у справі 06-954цс-16 зазначила, що завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, дає право потерпілому вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі від страховика, в договірному зобов`язанні, з яким знаходиться відповідач, але за умови настання страхового випадку, умови якого прописані в договорі страхування та звичайно в межах страхової суми.

Оскільки договір цивільно-правової відповідальності укладається з власником транспортного засобу з метою забезпечення прав третіх осіб (тобто потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння ДТП, то відповідно потерпілий може скористатися цим правом.

При цьому, як зазначає Верховний Суд у своїй постанові, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортного засобу, але наділяється правами за таким договором і на його користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Натомість, закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Якщо потерпілий погодився одержати від страховика, що задіяний у цьому процесі на стороні відповідача, страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України.

Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі №755/18006/15-ц, встановлено, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а відшкодування шкоди повинне здійснюватися шляхом звернення з позовом до страховика, у якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Зокрема, у вказаній постанові Велика палата Верховного Суду вказує, що У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі 765/4621/16 стверджуючи, що цивільний позов може бути пред`явлений в межах кримінального провадження до страховика як до цивільного відповідача, оскільки його зобов`язання витікають з положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З урахуванням викладеного, суд вважає правильним і таким, що ґрунтується як на законі, так і на положеннях усталеної судової практики, пред`явлення потерпілим позову як до обвинуваченої так і до страхової компанії.

Судом встановлено, що цивільна відповідальність ОСОБА_7 в період вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «УПСК», що підтверджується полісом АО №2716410, строк дії з 17.12.2019 року по 16.12.2020 року. За умовами вказаного договору сума страхового відшкодування на одного потерпілого становить: за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 260000 грн, за шкоду, заподіяну майну 130000 грн, при нульовій франшизі.

При цьому, страхова компанія визнала вказану дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, що підтверджується страховим актом ОЦ/037/001/21/0001 від 07 квітня 2021 року.

Потерпілим надано належні та допустимі докази, які підтверджують розмір матеріальних збитків, заподіяних механічним пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, а саме висновок №46 від 12.12.2020 року експертного автотоварознавчого дослідження. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що сума збитків підлягає стягненню в користь власника транспортного засобу потерпілого ОСОБА_5 , при цьому вартість відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 106514,58 грн підлягає стягненню зі страхової компанії в межах суми страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, визначену договором страхування, а вартість втрати товарного виду автомобіля в розмірі 15386,11 грн з обвинуваченої ОСОБА_7 .

Також у відповідності до ст.ст.122, 124 КПК України з обвинуваченої підлягають стягненню в користь потерпілого кошти в сумі 4500 грн, витрачені ним на залучення експерта в кримінальному провадженні, оскільки вказані витрати підтверджено належними та допустимими доказами, і заперечення обвинуваченої цих висновків суду не спростовують.

Потерпілим також заявлено позов про відшкодування моральної шкоди в сумі 100000 грн. В обґрунтування позову в цій частині ОСОБА_5 та його представник пояснили, що внаслідок отримання травми життя потерпілого істотно змінилось, він зазнав сильного болю, тривалий час лікувався, і в даний час продовжує лікуватись. Потерпілий відчував як фізичні, так і моральні страждання та біль, пригнічення, змушений був затрачати значні зусилля для відновлення належного рівня свого життя.

Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала , за наявності її вини, а в разі завдання шкоди здоров`ю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала. Ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи характер та обсяг страждань потерпілого, його вік та стан здоров`я, істотність вимушених змін у його житті, які пов`язані з отриманою травмою, суд, виходячи із принципів розумності, співрозмірності та справедливості, приходить до висновку про наявність підставі для часткового задоволення позову та стягнення з обвинуваченої ОСОБА_7 моральної шкоди в сумі 30000 грн.

Також у відповідності до ст.ст.122, 124, 126 КПК України, підлягають відшкодуванню за рахунок обвинуваченої судові витрати, понесені у даному кримінальному провадженню стороною обвинувачення на залучення експертів.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити покарання у вигляді виправних робіт строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) роки.

У відповідності до п.1, п.2 ч.1, ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в користь ОСОБА_5 106514 (сто шість тисяч п`ятсот чотирнадцять) грн 58 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 19886 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн 11 коп., моральну шкоду в розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн, а всього стягнути 49886 (сорок дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн. 11 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 4633 (чотири тисячі шістсот тридцять три) грн 47 коп процесуальних витрат на залучення експертів.

Речові докази автомобіль марки «ТОУОТА РRАDО 2.7» реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути ОСОБА_7 , автомобіль марки «LADA-212140» реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути ОСОБА_5 .

На вирок може бути подана апеляція до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, направити копію вироку потерпілому.

ОСОБА_1

СУДДЯ: ОСОБА_1