ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1605/21 Справа № 202/3193/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2021 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000023 щодо:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпро, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 15 ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2021 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задоволено та продовжено на 60 днів, тобто до 24 червня 2021 року включно.
Суд першої інстанції враховував, що продовжує існувати ризик незаконного впливу на свідків, які судом не допитані, ризик переховування обвинувачених від суду та ризик продовження злочинної діяльності, тому суд вважає, що підстави для продовження строку тримання обвинувачених під вартою наявні та актуальні, а продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є доцільним, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, в тому числі й домашній арешт, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В апеляції:
- захисник ОСОБА_4 просить ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судовий розгляд клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу не був справедливим, що підтверджується оскаржуваною ухвалою, яка за змістом не відповідає вимогам пунктів 2, 3 та 4 ч.1 ст.196 КПК України, оскільки мотивувальна частина не містить відомостей про обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
На думку апелянта, прокурор доводячи наявність обґрунтованої підозри у сукупності з існуванням ризиків, не надав слідчому судді переконливих доводів існування таких ризиків та недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вказує на те, що ОСОБА_5 має стійкі соціальні зв`язки, оскільки має постійне місце проживання, де мешкає разом із рідними та малолітньою дитиною та працює не офіційно.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв про участь у розгляді справи не надходили, тому враховуючи вимоги ч.4 ст.422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_5 обвинувачується, зокрема, у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, а тому за даних обставин останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Окрім цього, враховуючи стадію судового розгляду кримінального провадження, серйозність пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, існує висока вірогідність вчинення впливу на свідків, оскільки, як вбачається з оскаржуваної ухвали не всі свідки допитані.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Посилання апелянта на те, що обвинувачений має постійне місце проживання, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, колегія суддів вважає такими, що хоча і мають місце дані обставини, проте в цілому не зменшують встановлені судом ризики, у зв`язку з чим відсутні й підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Доводи захисника про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та доказів, які вказують на недоцільність обрання більш м`якого запобіжного заходу , на думку колегії суддів необґрунтовані, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами провадження, а тяжкість злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , й покарання за які може бути призначено у виді реального позбавлення волі, дає підстави вважати, що саме продовження дії запобіжного заходу, пов`язаного з ізоляцією від суспільства в цьому випадку зможе попередити визначенні судом ризики, які продовжують існувати.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 15 ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3