Провадження № 1-кс/947/9296/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.07.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000835 від 13.10.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання про арешт об`єкта нерухомого майна №237 земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.1 га, кадастровий номер :02:005:2904, в рамках кримінального провадження №0000835 від 13.10.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.

Виклад обставин, зазначених у клопотанні
Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000835 від 13.10.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених /ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.
Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному проваджені здійснюється Одеською обласною прокуратурою.
В ході досудового розслідування встановлено, що у 2020 році на підставі підроблених рішень № 7 десятої сесії Таїровської селищної ради 23 скликання від 21.10.1999 державними реєстраторами, в супереч вимог ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зареєстровано право власності на земельні ділянки в с. Мізікевича, ж/м «Червоний Хутір». Невстановленими на даний час особами реєстраторам надано документи, зокрема підроблені рішення Таїровської селищної ради № 7 від 21.10.1999.
Так, розглянувши заяву ОСОБА_5 , що мешкає за адресою: Одеська область, Тарутинський район, с. Ярове в якій він просить Таїровську селищну раду безкоштовно передати в приватну власність раніше надану в постійне користування земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, а також земельно-кадастрові документи, Таїровська селищна рада вирішила передати ОСОБА_5 безкоштовно в приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 .
На підставі рішення Таїровської селищної ради № 7 від 21.10.1999 у державний реєстр речових прав на нерухоме майно 27.07.2020 за реєстраційним номером №237 внесено запис про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:2904 площею 0,10 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за громадянином України ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
На підставі Постанови Верховної Ради України № 1377-VII від 19.05.2016 село Мізікевича Овідіопольського району Одеської області перейменовано в село Лиманка.
Також, на підставі рішення Виконкому Таїровської селищної ради Овідіопольського районну Одеської області №336 від 08.08.2016 змінено назву вулиці з Проектована, 12 на вулицю Любашівська.
Відповідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:2904 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виготовлено та затверджено 08.11.2019 ТОВ «УКРЛЕНДКОНСАЛТИНГ», а 27.07.2020 земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі відділом в Овідіопольському районі Міськрайонного управління в Овідіопольському районі та м. Чорноморську Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.
Підставою для виготовлення технічної документації на вказану земельну ділянку є договір на виконання робіт № 20 від 08.11.2019 та рішення Таїровської селищної ради № 7 від 21.10.1999.
Також, згідно з інформацією Державного земельного кадастру з вказаною земельною ділянкою, яка зареєстрована за ОСОБА_5 межує земельна ділянка без кадастрового номеру, як земельна ділянка ОСОБА_6 .
Відповідно до інформації РФ ДП «УкрДАГП» - «ГЕОСИСТЕМА» на земельній ділянці площею 0,10 га, за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться двохповерховий будинок.
Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1105 від 14.09.2020 від ОСОБА_5 продав вказану земельну ділянку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Разом з тим, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки № 104 від 02.02.2021, ОСОБА_7 продав зазначену земельну ділянку ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_3 та ОСОБА_9 , РНОКПП НОМЕР_4 , які є власниками по теперішній час.
Враховуючи викладене, слідством встановлено, що 02.02.2021 приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу ОСОБА_10 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.02.2021 № 104 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:2904 площею 0,01 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та за ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_4 ).
Таким чином існує загроза подальшої зміни власника земельної ділянки та подальший її продаж особами, які набули право власності на зазначену земельну ділянку із використанням підроблених документів та на підставі договорів, що мають ознаки фіктивності, за відсутності правових підстав на це, що ускладнить поверненню земельної ділянки законному власнику.
В зв`язку із викладеним, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0, 1 га, кадастровий номер :02:005:2904 відповідно до ч.2 ст. 167 КПК України є предметом кримінального правопорушення та відсутність заборони щодо розпорядження земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0, 1 га, кадастровий номер :02:005:2904, може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Виходячи з наявної інформації та відомостей, що підтверджуються матеріалами кримінального провадження, є реальні обґрунтовані підстави вважати, що існують наміри подальшої зміни власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0, 1 га, кадастровий номер :02:005:2904.
Обґрунтування клопотання
Як вбачається з клопотання, існує обґрунтована підозра у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.

Сторона обвинувачення у клопотанні посилається на ч. 2 ст. 170 КПК України, яка передбачає, що слідчий суддя під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей і документів якщо є достатні підстави вважити, що необхідне забезпечення збереження речових доказів.

Метою є збереження речових доказів, а саме земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0, 1 га, кадастровий номер :02:005:2904, яка перебуває у власності за ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та за ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_4 ), від подальшої зміни права власності.
На підставі викладеного, з метою встановлення всіх обставин скоєного кримінального правопорушення невстановленими особами, злочинні дії яких направлені на протиправну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, а також для збереження речових доказів виникає необхідність у накладенні арешту на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0, 1 га, кадастровий номер :02:005:2904 (заборони на використання, розпорядження нерухомим майном чи вчинення будь-яких інших юридично значимих дій відносно нього, в тому числі зміни власника та здійснення буд-яких реєстраційних дій).
На підтвердження права власності на майно, сторона обвинувачення, надаєінформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, у якому зазначено, що земельна ділянка, кадастровий номер :02:005:2904, площею 0.1 га, на праві приватної спільної часткової власності в розмірі 1/2 частки належить ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Доводи сторін
Прокурор та слідчий до судового засідання не з`явилися, разом з тим, до суду надійшла заява прокурора про розгляд клопотання за його відсутності.
У своєму клопотанні сторона обвинувачення, просить розгляд справи провести за відсутності власника майна, зважаючи на можливість вжиття неправомірних дій щодо майна до прийняття рішення судом.

Мотивація суду
Слідчий суддя, розглянувши матеріали клопотання з долученими в його обґрунтування додатками, приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З урахуванням клопотання сторони обвинувачення, а також положень ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про можливість розгляду справи за відсутності власника майна.

В рамках кримінального провадження №0000835 від 13.10.2020 року, обґрунтовано здійснюється досудове розслідування, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку (ч. 1 ст. 170 КПК України).

При розгляді клопотання про арешт майна встановлюються такі обставини:

1) Правову підставу для арешту майна.

2) Достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення.

3) Розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

4 ) Наслідки арешту майна для підозрюваного та інших осіб.

Правова підстава для арешту майна
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органівта органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб (ч.1 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, слідчий суддя зазначає, що з клопотання та доданих в його обґрунтування документів, вбачається, що об`єкта нерухомого майна №237 земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.1 га, кадастровий номер :02:005:2904, є об`єктом кримінального протиправних дій, набутим кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Оскільки є підстави вважати, що власник майна, може здійснювати дії, спрямовані на продаж майна, задля уникнення кримінальної від повільності, слідчий суддя приходить до висновку, що є правові підстави для арешту майна, з забороною розпорядження майном.

Достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення
Слідчий суддя оцінює докази, що можуть вказувати на вчинення кримінального правопорушення, що, фактично, є оцінкою наявності обґрунтованої підозри.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Оскільки в процесуальному законодавстві нема чіткого визначення обґрунтованої підозри, слідчий суддя звертається до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 2 ст. 8 КПК України). Обґрунтована підозра - це стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (стандарт, визначений у Рішенні у справі Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86, 12383/86, параграф 32). Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28 листопада 2017 року, заява № 72508/13, параграф 184). Тому, цей стандарт доказування є досить низьким - необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчу суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Іншими словами, на початковій стадії розслідування слідча суддя, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Слідчий суддя зазначає, що матеріали клопотання, вказують на можливу причетність невстановлених осіб до кримінальних правопорушень, що розслідуються в кримінальному провадженні. Таким чином, слідчий суддя переконаний в наявності фактів та інформації, які вказують на те, що невстановлені особи могли вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.

Розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження
Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, а таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки встановлює заборону розпоряджатися майном, заборону здійснювати реєстраційні дії щодо об`єкту, та заборону будівництва, реконструкції, проведення будівельних (монтажних) робіт (тобто, не забороняє користування), а також підлягає оскарженню, відповідно до норм процесуального законодавства щодо оскарження рішень слідчого судді, та скасуванню у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.

Наслідки арешту майна для підозрюваного та інших осіб
Арешт майна, про який просить сторона обвинувачення, не обмежує права осіб проживати та іншим чином користуватися нерухомим майном. З урахуванням цих обставин, а також аргументів, зазначених у попередньому розділі, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку є достатнім для забезпечення збереження речових доказів, є пропорційним втручанням у права осіб, та не матиме надмірних наслідків для таких осіб.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000835 від 13.10.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна №237 земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.1 га, кадастровий номер :02:005:2904, із забороною розпорядження вказаним майном, та здійснювати реєстраційні дії щодо майна, а також вчиняти будівництво, реконструкцію, будівельні та монтажні роботи на земельній ділянці.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1