Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/196/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олевську кримінальне провадження за № 0000002 від 03.01.2019 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зольня Олевського району Житомирської області, українця, громадянина України, освіта неповна середня, не депутата, не працюючого, не одруженого, не інваліда, дітей на утриманні не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 04.05.2018 року Олевським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік, ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 30.01.2019 року скасовано звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням і направлено засудженого для відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі, призначеного вироком Олевського районного суду Житомирської області від 04.05.2018 року за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи засудженим 04.05.2018 року Олевським районним судом за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив повторний, умисний злочин.
Так, ОСОБА_4 , 26 грудня 2018 року близько 13 години 30 хвилин знаходився поблизу будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_5 та в якому ніхто не проживає.
Цього ж дня, а саме 26 грудня 2018 року близько 13 години 30 хвилин, маючи потребу в грошових та матеріальних цінностях, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на таємне повторне викрадення чужого майна поєднане з проникненням до даного житлового будинку.
В цей же ж день та час, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне повторне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до житла, ОСОБА_4 переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони залишаються непоміченими, підійшов до вхідних дверей вище вказаного будинку, де за допомогою металевого штира, який знайшов на подвір`ї вказаного домогосподарства, приклавши фізичні зусилля пошкодив металевий навісний замок і відчинивши таким чином двері проник до вищевказаного будинку.
Перебуваючи у вказаному будинку, ОСОБА_4 зайшов до кухні, де з холодильнику таємно, повторно, викрав продукти харчування, які належать ОСОБА_6 , а саме: 1,5 кілограма курячого м`яса, вартість 1-го кілограму м`яса, згідно довідки Олевського кооперативного ринку райспоживспілки, становить 84 гривні, на загальну суму 126 гривень; 1 кілограм свинячого сала, вартість 1-го кілограму сала, згідно довідки Олевського кооперативного ринку райспоживспілки, становить 70 гривень; 0,5 кілограми котлет (напівфабрикатів), вартість 1-го кілограму котлет (напівфабрикатів), згідно довідки Олевського кооперативного ринку райспоживспілки, становить 48 гривень, на загальну суму 24 гривні; 1 кілограм домашньої ковбаси (кров`янки), вартість 1-го кілограму ковбаси (кров`янки), згідно довідки Олевського кооперативного ринку райспоживспілки, становить 70 гривень.
Після чого, ОСОБА_4 , поклав викрадене майно до поліетиленового пакету синього кольору, вартість якого згідно довідки Олевського кооперативного ринку райспоживспілки становить 2 гривні, який також знайшов в кімнаті кухні, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 292 гривні, однак розпорядитись викраденим майном йому не вдалося, оскільки в будинку був затриманий на місці вчинення злочину ОСОБА_7 .
29.12.2018 близько 10 години, ОСОБА_4 знаходився біля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_8 . В цей же ж день та час у нього виник злочинний умисел, направлений на відкрите, повторне викрадення чужого майна, а саме пляшки горілки, поєднаний із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Взявши з паркану біля вище вказаного магазину металевий кутник, ОСОБА_4 , в цей же ж день, близько 10 години 15 хвилин зайшов в середину приміщення магазину, де на той час працювала продавцем ОСОБА_9 та використовуючи металевий кутник почав погрожувати застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Після цього, ОСОБА_4 зайшов за прилавок магазину, де з вітрини, відкрито, повторно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_8 , а саме: пляшку горілки марки «Неміроф», ємністю 1 літр, вартістю 180 гривень, в результаті чого заподіяв потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток на вищевказану суму.
Далі ОСОБА_4 , маючи намір вийти з магазину, штовхнув в груди своєю рукою ОСОБА_9 , яка намагалась його зупинити, від чого остання, не втримавшись на ногах, впала на підлогу та вдарилась своїм плечем об холодильник, отримавши при цьому фізичний біль, після чого застосовуючи фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, намагався металевим кутником нанести удар по тулубу потерпілої, однак остання від удару ухилилася, а ОСОБА_4 в свою чергу, втік з місця скоєння злочину та розпорядився викраденим на власний розсуд.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, ознайомлений із обмеженням прав на апеляційне оскарження відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України і згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку, а також запевнив, що він більше подібного не вчинить і бажає виправитись, а тому просив суд суворо його не карати.
Прокурор у судовому засіданні просить суд при призначенні покарання врахувати як пом`якшуючу обставину щире каяття, відсутність обтяжуючих обставин та призначити покарання обвинуваченому за ч. 3 ст. 15, ч 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки та за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, при цьому визначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень в шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 4 роки, а також визначити обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.Також прокурор просить обрати обвинуваченому до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у виді тримання під вартою. Крім того, прокурор вважає, що речові докази слід повернути потерпілим та зазначає, що витрати на експертизу відсутні.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про проведення судового розгляду кримінального провадження без їх участі. До обвинуваченого претензій майнового та морального характеру не мають. При призначенні міри покарання покладаються на розсуд суду.
Прокурор та обвинувачений вважають за можливе проведення судового розгляду за відсутності потерпілих.
Оскільки учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини провадження, беручи до уваги те, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, суд, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, які не заперечують проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів поданих на підтвердження подій кримінальних правопорушень та винуватості обвинуваченого у вчиненні даних кримінальних правопорушень, як таких, що ніким не оспорюються, окрім допиту обвинуваченого, дослідженням матеріалів в частині вартості викраденого майна та дослідженням характеризуючих особу ОСОБА_4 матеріалів.
Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились в незакінченому замаху, направленому на таємне, повторне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.
Також своїми умисними діями, які виразились у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, вчиненого повторно, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.
Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими та іншими особами.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до вимог п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених ним правопорушень, особу обвинуваченого: за місцем проживання характеризується з негативної сторони, не працюючий, не одружений, не інвалід, на диспансерному обліку у нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України , суд вважає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Тому суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у межах санкції частини третьої статті 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження інших кримінальних правопорушень.

Крім того, суд вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому у межах санкції частини другої статті 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, оскільки суд вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена цим вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження інших кримінальних правопорушень.
З урахуванням всіх обставин справи при призначенні покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, суд вважає за можливе обрати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, та призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Частиною 5 ст. 71 КК України передбачено, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше кримінальних правопорушень, суд призначає покарання за ці нові кримінальні правопорушення за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.

Прокурором в судовому засіданні надана суду копія вироку Олевського районного суду Житомирської області від 04.05.2018 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік.
Крім того, в матеріалах справи наявна копія ухвали Олевського районного суду Житомирської області від 30.01.2019 року, якою скасовано звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням і направлено засудженого для відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі, призначеного вироком Олевського районного суду Житомирської області від 04.05.2018 року за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, тому суд при призначенні міри покарання ОСОБА_4 вважає необхідним застосувати ч. 5 ст. 71 КК України та частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Цивільний позов не був заявлений, арешт на майно обвинуваченого не накладався.

Витрати на проведення під час досудового розслідування експертиз відсутні.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.
Крім того, суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, оскільки обвинувачений на даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі та відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
На підставі наведеного та керуючись : ст.ст. 50, 65, 66, 67,70, 71, 72, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України ; ст.ст. 100, 349, 370, 373, 374, 376, 392, 393, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Відповідно до ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч. 5 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Олевського районного суду Житомирської області від 04.05.2018 року за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, яким ОСОБА_4 засуджено до 3 (трьох) років позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України початок строку відбування призначеного покарання ОСОБА_4 рахувати з дня початку відбування покарання, призначеного вироком Олевського районного суду Житомирської області від 04.05.2018 року за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст.185 КК України та ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 30.01.2019 року.
Речові докази: металевий штир, поліетиленовий пакет, в якому знаходяться 1,5 кг курячого м`яса, 1 кг сала, 0,5 кг напівфабрикатів котлет, 1 кг домашньої ковбаси - повернути законному власнику ОСОБА_6 .
Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.
Вирок суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення через Олевський районний суд Житомирської області з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1