Провадження №1/359/5/2021
Справа №1005/4078/2012
УХВАЛА

08 квітня 2021 м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Знам`янка Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого: вироком Знам`янського окружного суду Кіровоградської області від 18 лютого 1993 року за ст.94 та ч.3 ст.81, ст.42 КК України в редакції 1960 року до позбавлення волі строком на 8 років; вироком Березанського міського суду від 10 грудня 2003 року за ч.1 ст.185 КК України до штрафу в розмірі 510 гривень; вироком Березанського міського суду від 20 серпня 2004 року, зміненим ухвалою Верховного Суду України від 19 січня 2006 року, за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, звільненого 19 серпня 2006 року у зв`язку з відбуттям покарання,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Македони Миронівського району Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого: вироком Березанського міського суду від 13 серпня 2003 року за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з призначенням іспитового строку тривалістю 2 роки; вироком Березанського міського суду від 11 грудня 2003 року за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі, звільненого 24 травня 2005 року умовно-достроково на 1 рік 7 місяців,

у вчиненні злочинів передбачених ч.4 ст.187, пунктами 6, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України,

встановив:

06.04.2021 прокурор ОСОБА_8 подав клопотання про продовження строку тримання підсудних під вартою. Клопотання обґрунтовано тим, що ухвалою суду від 09.02.2021 продовжено запобіжні заходи підсудним до 09.04.2021. Надаючи оцінку можливості переховуватись від суду, необхідно врахувати позицію Європейського Суду з прав людини «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначити з урахування характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків із державою, у якій його переслідують.
Враховуючи те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обвинувачуються у розбійному нападі та умисному вбивстві ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , тобто у злочинах, віднесених до категорії особливо тяжких, що свідчить про високу ступінь суспільної небезпеки вказаних злочинів та особи підсудних, та саме дають підстави вважати, що підсудні можуть переховуватись від суду, а також незаконно впливати на потерпілих та свідків шляхом погроз, умовляння, залякування чи їх підкупу, з метою зміни ними своїх показань чи дачі неправдивих показань, вчинити інший злочин, строк їх тримання під вартої необхідно продовжити.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав.

Підсудний ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, так як воно йому не вручено за три години до засідання. Також вказав на відсутність будь-яких доказів тим ризикам, на які посилається прокурор. Вказав, що більше дванадцяти років перебуває під вартою. Вважає, що продовження строків є незаконним та суперечить практиці ЄСПЛ. Прокурором не доведено жодного ризику, щодо ухилення від суду, впливу на потерпілих та свідків, чи вчинення інших злочинів. Крім того, вказав на нелюдські умови утримання в камері СІЗО. Просив обрати йому альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Підсудний ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вимагав негайно звільнити його з-під варти.
Захисник підсудного ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_7 просив відмовити у клопотанні прокурору та обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, так як справа розглядається тривалий час. Ризики вказані прокурором жодним доказом не підтвердженні. Зазначив про тривалий термін ув`язнення підсудного ОСОБА_5 , що унеможливлює наявність будь якого ризику.
Захисник підсудного ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора в повному обсязі. Зазначив, що обґрунтування клопотання прокурором не змінюється та жодним доказом не підтверджується. Просив обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Заслухавши доводи учасників процесу, суд дійшов наступних висновків.

Кримінально-процесуальний кодекс України в редакції 1960 року не передбачав обов`язку органу обвинувачення надавати клопотання про запобіжний захід за три години до судового засідання. Підсудний ОСОБА_5 не заперечив, що прокурор за 15 хв. до судового засідання намагався вручити йому копію клопотання, але він його не взяв. На думку суду, дана обставина не перешкоджає розгляд клопотання щодо запобіжного заходу подані будь ким з учасників процесу.

Згідно з ч.2 ст.148 КПК України в редакції 1960 року запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений (підсудний) буде намагатися ухилитися від слідства та суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Відповідно до ст.150 КПК України в редакції 1960 року при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім обставин, зазначених у статті 148 цього Кодексу, враховуються тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, санкція одного з яких передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі. Ця обставина свідчить про те, що під впливом тяжкості покарання підсудні з великою ймовірністю будуть переховуватись від суду, а також незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також в інший спосіб перешкоджати встановленню істини по справі.

На переконання суду, менш суворий запобіжний захід об`єктивно не спроможний запобігти наведеним ризикам. Так, особисте зобов`язання, підписка про невиїзд та застава, не можуть бути застосовані судом, враховуючи вищенаведені наявні у суду дані про підсудних, які неодноразово засуджувалися за умисні корисні злочини, а ОСОБА_4 , окрім іншого, за умисне вбивство. Не були працевлаштовані та не мали постійного джерела доходів, що свідчить про існування ризику, який полягає у тому, що перебуваючи на волі, підсудні продовжать вчиняти нові злочини.

Практика Європейського суду з прав людини та Конвенція про захист прав та основоположних свобод дозволяє державам застосовувати необхідні засоби для запобігання вчиненню конкретного злочину. («Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v United Kingdom), 12244/86; 12245/86; 12383/86, 30 серпня 1990 «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v United Kingdom), 14310/88, 28 жовтня 1994 «Влох проти Польщі» (Wloch v Poland), 27785/95, 19 жовтня 2000. «Степуляк проти Молдови» (Stepuleac v Moldova), 8207/06, 6 листопада 2007).
Зважаючи на вимоги Директиви Європейського парламенту та Ради Європейського Союзу щодо встановлення мінімальних стандартів забезпечення прав, підтримання та захисту жертв злочинів від 25 жовтня 2012, вказує на обов`язок держав здійснювати захист вразливих учасників кримінального процесу не лише від фізичного, а й від емоційного та психічного впливу.

Суд дійшов переконання, що вказані ризики і на даний час не зменшилися. Вжиття цього процесуального заходу вкрай необхідно з метою забезпечення кримінального судочинства та правопорядку, досягнення яких становить суспільний інтерес, який превалює над принципом поваги до свободи підсудних.

З огляду на це, суд вважає допустимим і необхідним продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на 60 днів, в зв`язку з чим заявлені підсудними клопотання про зміну запобіжного заходу та звільнення з-під варти, задоволенню не підлягають.
Керуючись ч.2 ст.148, ст.150, ч.4 ст.165, 237, 240,244, 245, 246, 274 КПК України в редакції 1960 року, а також рішенням Конституційного Суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року, п.20-5 розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підсудним ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк тримання під вартою на 60 днів до 24 години 00 хвилин 06 червня 2021.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити строк тримання під вартою на 60 днів до 24 години 00 хвилин 06 червня 2021.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 утримувати в Державній установі «Київському СІЗО».

У задоволенні клопотань підсудних ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу на інший не пов`язаний з триманням під вартою, відмовити.

Адміністрації Державної установи «Київського СІЗО» звернути увагу на умови перебування засуджених в даній установі, та привести їх у відповідність з врахуванням національного законодавства України та практики Європейського Суду з прав людини з цих підстав.

Копії ухвали суду невідкладно вручити учасникам процесу.

Ухвала суду щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1