Провадження № 1-кс/686/4857/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2021 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання дізнавача СД ВнП № 1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:

28.04.2021 року дізнавач СД ВнП № 1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, про накладення арешту на тимчасово вилучений мобільний телефон марки «Xiomi Redmi9» ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , із забороною відчуження, використання та права розпоряджатись.
В обґрунтування даного клопотання дізнавач зазначила, що 13.01.2021 року близько 22:00 год. невстановлена особа, перебуваючи на мосту, що по вул. Трудовій в м. Хмельницькому, таємно, умисно, шляхом вільного доступу із кишені куртки, здійснила крадіжку мобільного телефону марки "Ксіомі Редмі 9" сірого кольору, чим спричинила шкоду гр. ОСОБА_4 на суму, що встановлюється.

13.01.2021 відомості про даний кримінальний проступок внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000105, попередня кваліфікація вчиненого кримінального проступку ч. 1 ст. 185 КК України.

27.04.2021 під час огляду предмету ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 добровільно видала мобільний телефон марки «Xiomi Redmi9» , сірого кольору в силіконовому чохлі чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 .

На даний момент в матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вищевказаний мобільний телефон може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та потребує подальшого дослідження.
Постановою дізнавача СД ВнП № 1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 27.04.2021 р. вказаний телефон було визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Дізнавач в судове засідання не з`явилася, проте, в т її клопотанні міститься прохання про розгляд справи за її відсутності, просить його задовольнити.

Перевіривши надані матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 170 КК України арештом майна є тимчасове до скасування установленому КПК України порядку позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду право на відчуженням розпорядження та користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання, можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів.

Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

З огляду викладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

По справі необхідно провести ряд досліджень, слідчих дій, з метою забезпечення збереження речового доказу, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, передачі чи відчуження, а також з метою проведення в подальшому експертиз та встановлення осіб, які можуть бути причетними до вчинення кримінального правопорушення та викриття інших злочинів, а тому наявна необхідність у накладенні арешту на вилучене майно

Враховуючи положення ст.98 КПК України, є всі підстави вважати, що мобільний телефон марки «Xiomi Redmi9» ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , є предметом вчинення кримінального правопорушення, який може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З огляду на наведене, у цій частині клопотання дізнавача є обґрунтованим.

Відповідно до ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).

Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

У матеріалах клопотання відсутні відомості та аргументи щодо необхідності накладення арешту на указане майно у повному обсязі визначених КПК України заборон.

Накладення арешту на вилучене майно із забороною права на відчуження, розпорядження та користування майном на думку слідчого судді, становитиме непропорційне втручання у право ОСОБА_4 як власника майна.

Для проведення необхідних досліджень та забезпечення збереження речового доказу для досягнення мети кримінального провадження та мети ініційованого дізнавачем заходу забезпечення кримінального провадження, достатньо накладення арешту на указане майно в частині заборони його відчуження, залишивши власнику можливість користуватися телефоном.

З огляду на наведене, клопотання підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт, з позбавленням права відчуження на: мобільний телефон марки «Xiomi Redmi9» ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 .

В іншій частині клопотання - відмовити.

Ухвала про арешт виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя