Справа № 140/335/18
Провадження №11-кп/801/424/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2021 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

представників потерпілих - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11

потерпілого ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000706 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 22.01.2021, яким засуджено
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, інваліда ІІІ групи, згідно ст.89 КК України раніше не судимого,
- за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді у виді 1 року позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 остаточне покарання визначено у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі п.п. г, є ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди заподіяної злочином задоволено повністю. Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 матеріальну школу в сумі 20 894 грн. та моральну шкоду в сумі 20000 грн., а також оплати на послуги адвоката в розмірі 15000 грн..
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_14 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди заподіяної злочином задоволено повністю. Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 матеріальну шкоду в сумі 4 400 грн. та моральну шкоду в сумі 2000 грн..
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_15 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено повністю. Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_15 матеріальну шкоду в сумі 10 000 грн..
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_16 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено повністю. Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_16 матеріальну шкоду в сумі 5 366, 56 грн..
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_17 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної злочином задоволено повністю. Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_17 майнову шкоду в сумі 48 807,50 грн. та витрати на послуги адвоката 2000 грн..

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 , повторно маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), 05 квітня 2016 року близько 10:00 год. зайшов до приміщення банку «КБ «ПриватБанк», що розташоване за адресою: вул. Горького, 95, м. Немирів Вінницької області, де побачивши у черзі ОСОБА_13 , який мав на меті у касі банку обміняти грошові кошти в сумі 1 000 доларів США на 25 994 українських гривні (відповідно до курсу НБУ станом на 05.04.2016), підійшов до останнього та запропонував йому обміняти вказану суму доларів США на 27 100 українських гривень, на що ОСОБА_13 погодився. З метою виконання свого злочинного наміру, направленого заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство) та з метою уникнення відео-фіксації камерами спостереження, встановленими у приміщенні банку «КБ «ПриватБанк», ОСОБА_18 спільно з ОСОБА_13 вийшли на вулицю та зайшли за приміщення кафе «Юність», що розташоване за адресою: вул. Горького, 96, м. Немирів Вінницької області, де ОСОБА_19 , ввівши ОСОБА_13 в оману, користуючись його неуважністю, непомітно для нього частину грошових купюр сховах у своїх кишенях, а іншу частину в сумі 5 100 українських гривень, замість обіцяних 27 100 українських гривень, передав у його руки, за що отримав від останнього грошові кошти в сумі 1 000 доларів США, незаконно заволодівши таким чином належними ОСОБА_13 грошовими коштами в сумі 20 894 грн..
Крім цього, ОСОБА_8 , 12 липня 2016 року близько 11:00 год. зайшов до приміщення банку «КБ «ПриватБанк», що розташоване за адресою: вул. Горького, 95, м. Немирів Вінницької області, де побачивши у черзі ОСОБА_14 , яка мала на меті у касі банку обміняти грошові кошти в сумі 10 000 російських рублів на 3 871 українську гривню (відповідно до курсу НБУ станом на 12.07.2016), підійшов до останньої та запропонував їй обміняти вказану суму російських рублів на 4 700 українських гривень, на що ОСОБА_14 погодилась. З метою виконання свого злочинного наміру, направленого заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство) та з метою уникнення відео-фіксації камерами спостереження, встановленими у приміщенні банку «КБ «ПриватБанк», ОСОБА_18 спільно з ОСОБА_14 вийшли на вулицю та стали неподалік входу у приміщення банку, де ОСОБА_19 , ввівши ОСОБА_14 в оману, користуючись її неуважністю, непомітно для неї частину грошових купюр сховав у своїх кишенях, а іншу частину в сумі 340 українських гривень, замість обіцяних 4 700 українських гривень, передав у її руки, за що отримав від неї грошові кошти в сумі 10 000 російських рублів, незаконно заволодівши таким чином належними ОСОБА_14 грошовими коштами в сумі 3 531 грн..
Крім цього, ОСОБА_8 , повторно маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), 15 листопада 2016 року близько 09:00 год. зайшов до приміщення банку «КБ «ПриватБанк», що розташоване за адресою: вул. Горького, 95, м. Немирів Вінницької області, де побачивши у черзі ОСОБА_15 , яка мала на меті у касі банку обміняти грошові кошти в сумі 30 000 російських рублів на 11 730 українських гривень (відповідно до курсу НБУ станом на 15.11.2016), підійшов до останньої та запропонував їй обміняти вказану суму російських рублів на 12 000 українських гривень, на що ОСОБА_15 погодилась. З метою виконання свого злочинного наміру, направленого заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство) та з метою уникнення відео-фіксації камерами спостереження, встановленими у приміщенні банку «КБ «ПриватБанк», ОСОБА_18 спільно з ОСОБА_15 вийшли на вулицю та стали неподалік входу у приміщення банку, де ОСОБА_19 , ввівши ОСОБА_15 в оману, користуючись її неуважністю, непомітно для неї частину грошових купюр сховав у своїх кишенях, а іншу частину в сумі 2 000 українських гривень, замість обіцяних 12 000 українських гривень, передав у її руки, за що отримав від неї грошові кошти в сумі 30 000 російських рублів, незаконно заволодівши таким чином належними ОСОБА_15 грошовими коштами в сумі 9 730 грн..
Крім того, ОСОБА_8 маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), 16 липня 2013 року близько 09:30 год. зайшов до приміщення банку «КБ «ПриватБанк», що розташоване за адресою: вул. Горького, 95, м. Немирів Вінницької області, де побачивши у черзі ОСОБА_17 , яка мала на меті у касі банку обміняти грошові кошти в сумі 2 000 доларів США на 15 980 українських гривень (відповідно до курсу НБУ станом на 16.07.2013), підійшов до останньої та запропонував їй обміняти вказану суму доларів США на 16 300 українських гривень, на що ОСОБА_17 погодилась. З метою виконання свого злочинного наміру, направленого заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство) та з метою уникнення відео-фіксації камерами спостереження, встановленими у приміщенні банку «КБ «ПриватБанк», ОСОБА_19 спільно з ОСОБА_17 вийшли на вулицю та стали неподалік банку, де ОСОБА_8 ввівши ОСОБА_20 в оману, користуючись її неуважністю, непомітно для неї частину грошових купюр сховах у своїх кишенях, а іншу частину в сумі 2 300 українських гривень, замість обіцяних 16 300 українських гривень, передав у її руки, за що отримав від останньої грошові кошти в сумі 2 000 доларів США, незаконно заволодівши таким чином належними ОСОБА_21 грошовими коштами в сумі 13 680 грн..
Крім того, ОСОБА_8 , повторно маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), 15 липня 2014 року близько 09:10 год. зайшов до приміщення банку «Ощадбанку», що розташоване за адресою: вул. Горького, 103, м. Немирів Вінницької області, де побачивши у черзі ОСОБА_22 , яка мала на меті у касі банку обміняти грошові кошти в сумі 400 доларів США на 4 680 українських гривень (відповідно до курсу НБУ станом на 15.07.2014), підійшов до останньої та запропонував їй обміняти вказану суму доларів США на 4 720 українських гривень, на що ОСОБА_22 погодилась. З метою виконання свого злочинного наміру, направленого заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), ОСОБА_19 спільно з ОСОБА_22 відійшли від каси банку подалі, де ОСОБА_19 , ввівши ОСОБА_22 в оману, користуючись її неуважністю, непомітно для неї частину грошових купюр сховах у своїх кишенях, а іншу частину в сумі 520 українських гривень, замість обіцяних 4 720 українських гривень, передав у її руки, за що отримав від останньої грошові кошти в сумі 400 доларів США, незаконно заволодівши таким чином належними ОСОБА_22 грошовими коштами в сумі 4 200 грн..
Крім того, ОСОБА_8 , повторно маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), 03 вересня 2014 року близько 09:00 год. зайшов до приміщення банку «КБ «ПриватБанк», що розташоване за адресою: вул. Горького, 95, м. Немирів Вінницької області, де побачивши у черзі ОСОБА_16 , яка мала на меті у касі банку обміняти грошові кошти в сумі 200 доларів США на 2 506 українських гривень (відповідно до курсу НБУ станом на 03.09.2014), підійшов до останньої та запропонував їй обміняти вказану суму доларів США на 2 600 українських гривень, на що ОСОБА_16 погодилась. З метою виконання свого злочинного наміру, направленого заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство) та з метою уникнення відео-фіксації камерами спостереження, встановленими у приміщенні банку «КБ «ПриватБанк», ОСОБА_19 спільно з ОСОБА_16 вийшли на вулицю та стали біля входу у банк, де ОСОБА_19 ввівши ОСОБА_16 в оману, користуючись її неуважністю, непомітно для неї частину грошових купюр сховах у своїх кишенях, а іншу частину в сумі 260 українських гривень, замість обіцяних 2 600 українських гривень, передав у її руки, за що отримав від останньої грошові кошти в сумі 200 доларів США, незаконно заволодівши таким чином належними ОСОБА_16 грошовими коштами в сумі 2 246 грн..
Крім того, ОСОБА_8 , повторно маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), 11 серпня 2015 року близько 11:40 год. зайшов до приміщення банку «Ощадбанк», що розташоване за адресою: вул. Горького, 103, м. Немирів Вінницької області, де побачивши у черзі ОСОБА_23 , яка мала на меті у касі банку обміняти грошові кошти в сумі 200 ЄВРО на 4 660 українських гривень (відповідно до курсу НБУ станом на 11.08.2015), підійшов до останньої та запропонував їй обміняти вказану суму СВРО на 4 800 українських гривень, на що ОСОБА_23 погодилась. З метою виконання свого злочинного наміру, направленого заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство) та з метою уникнення відео-фіксації камерами спостереження, встановленими у приміщенні банку «Ощадбанк» ОСОБА_19 спільно з ОСОБА_23 вийшли з касової зали банку та стали у коридорі, де ОСОБА_19 , ввівши ОСОБА_23 в оману, користуючись її неуважністю, непомітно для неї частину грошових купюр сховах у своїх кишенях, а іншу частину в сумі 800 українських гривень, замість обіцяних 4 800 українських гривень, передав у її руки, за що отримав від останньої грошові кошти в сумі 200 ЄВРО, незаконно заволодівши таким чином належними ОСОБА_23 грошовими коштами в сумі 3 860 грн.
Судом було встановлено, що ОСОБА_8 скоїв злочин середньої тяжкості, являється інвалідом ІІІ групи, має на утриманні престарілу матір ОСОБА_24 , 1927 року народження, яка немає інших працездатних дітей, та заявив клопотання про звільнення його від відбуття покарання на підставі ЗУ «Про амністію в 2016 році», тому його було звільнено від відбування призначеного покарання на підставі п.п. г, є ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду змінити, кримінальне правопорушення відносно потерпілої ОСОБА_17 від 16.07.2013 закрити відповідно до вимог ст. 49 КК України. Відповідно в цивільному позові ОСОБА_17 до ОСОБА_8 - відмовити у повному обсязі; цивільний позов потерпілої ОСОБА_16 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_16 матеріальну шкоду в сумі 2 246 гривень; цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_13 матеріальну шкоду в сумі 20 894 гривень, в решті позову відмовити. Скасувати арешт. накладений на моє майно та повернути йо: о мені - ОСОБА_8 , а саме: автомобіль «РЕНО КЕН! ·о» дз НОМЕР_1 . свідоцтво на його реєстрацію та грошові кошти в сумі 38 720 грн. В решті вирок залишити без змін.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд мав би закрити кримінальне провадження, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України по епізоду потерпілої ОСОБА_17 , оскільки вказані події відбувалися майже вісім років, тому строки давності пройшли.

Що стосується цивільного позову ОСОБА_17 , то він також незаконно був задоволений, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження матеріальний збиток від вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_17 отримала в розмірі 13 680 гривень на час скоєння злочину. В цивільному позові ОСОБА_25 вказує суму у розмірі 48 807, 50 гривень, що не відповідає матеріалам кримінального провадження.

Не погоджується в частині задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_16 у повному обсязі, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження матеріальний збиток потерпілої ОСОБА_16 на час скоєння злочину становив 2 246 гривень, натомість судом було задоволено 5 366,56 грн.

Також, не погоджуюсь із вироком суду в частині задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_13 у повному обсязі, а саме в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки така сума нічим не обґрунтована.

Не погоджується із висновком суду в частині відмови у скасування арешту автомобіль «Рено Кенго» д/ НОМЕР_2 , свідоцтво на його реєстрацію та грошові кошти в сумі 38 720 грн, оскільки вказане рішення порушує його право на власність.

Адвокат ОСОБА_11 , в інтересах потерпілого ОСОБА_13 , подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, в яких просить залишити вирок суду без зміни.
Потерпіла ОСОБА_17 також подала заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, в яких просить залишити вирок суду без зміни.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого та його адвоката, які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого з викладених у ній підстав, прокурора, потерпілого ОСОБА_12 та представників потерпілих - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла наступного.

Мотиви Суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 в скоєні злочинів, за який він засуджений та кваліфікація дій обвинуваченого не оскаржується.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину середньої тяжкості, і до набрання вироком законної сили минуло п`ять років.
За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.
Передбачений законом інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності пов`язує таке звільнення із визнанням ним своєї винуватості у вчиненні злочину.
Так, в судовому засіданні першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину, в частині пред`явлення обвинувачення, щодо потерпілої ОСОБА_17 не визнавав.

В подальшому вина обвинуваченого була доведена в ході кримінального провадження та обвинуваченого засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України з призначенням покарання, а тому на підставах, передбачених ст. 49 КК України можливо лише від покарання, а не від відповідальності, згідно ч. 5 ст. 74 КК України, про що стороною захисту клопотання не заявлялось.

З огляду на викладе, суд першої інстанції вірно відмовив захисту у задоволенні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 та задовільнив клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ЗУ «Про амністію в 2016 році».

Щодо наведених у апеляційній скарзі доводів обвинуваченого про неправильне вирішення цивільних позовів в частині стягнення матеріальної шкоди у кримінальному провадженні, то вони також не заслуговують на увагу враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно із ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Колегія суддів вважає, що цивільні позови потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 вірно були задоволені так як внаслідок вчиненого злочину потерпілі перенесли моральні страждання, змушені були тривалий час з`являтися до органів досудового розслідування та суду, пережили психологічний стрес, образу, були позбавлені можливості розпоряджатися своїми коштами.
Крім того, є відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику та злочини проти власності» №10 від 06.11.2009, розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті
вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього
майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого
майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що
існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування
завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час
вирішення справи в суді.
З огляду на це, розмір цивільних позовів ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 співрозмірний заподіяним збиткам відповідно до перерахунку по курсу долара НБУ, підстав для зміни колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про незаконність вироку щодо цивільного позову ОСОБА_13 в частині стягнення 20 000грн моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними і такими, що не можуть слугувати для задоволення вимог апеляційної скарги.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 , суд в повній мірі обґрунтував своє рішення, дотримався норм кримінального процесуального та цивільного процесуального законів.
Стягуючи на користь потерпілого ОСОБА_13 моральну шкоду в сумі 20 000грн, суд взяв до уваги факт протиправної поведінки обвинувачеого, який не лише спричинив моральні страждання потерпілому в момент їх заподіяння, але й те, що потерпілий пережив психологічний стрес, негативні переживання, тривогу, емоційну напругу, нервозність, почуття образи, та неспроможність розпоряджатися своїми коштами, тому визначений розмір моральної шкоди є співрозмірним стражданням потерпілого та ґрунтується на принципах розумності, справедливості і є достатнім для відшкодування завданої потерпілому моральної шкоди.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 464/5823/17, провадження № 51-3506км19.
При визначенні суми відшкодування витрат на послуги адвоката суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, прийшла до висновку про те, що передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, між ОСОБА_13 та його адвокатом ОСОБА_11 був укладений Договір про надання правової допомоги від 21.05.2018, а також був наданий графік розрахунку суми гонорарів, платіжні доручення і квитанції від 21.05.2018, 22.05.2018, 03.11.2020 та 21.01.2021 (т. 2, а.с. 48-54).
З даних розрахунків вбачається, що на підготовку позовної заяви, клопотання про арешт майна та участь у судових засіданнях адвокат ОСОБА_11 витратив 20 годин робочого часу, діяльність адвоката була пов`язана зі значним об`ємом доказування та потребувала значних зусиль.
З урахуванням вказаного, виходячи з критеріїв розумності розміру витрат, їх реальності, дійсності та необхідності, врахувавши конкретні обставини справи, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 15 000 грн.

Крім того, суд першої інстанції вірно залишив силі арешт накладений на автомобіль «RENAULT KANGOO» д/н НОМЕР_1 свідоцтво про його реєстрацію належні обвинуваченому ОСОБА_8 , так як арешт на них був накладений судом з метою забезпечення можливості відшкодування шкоди, завданої злочином потерпілим.
В даному кримінальному провадженні заявлено п`ять цивільних позовів потерпілими, шкода обвинуваченим їм не відшкодована, а тому підстав для зняття арешту з вказаного автомобіля, колегія суддів не вбачає, так як вони в подальшому можуть бути використані для відшкодування шкоди потерпілим.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законний та обґрунтований вирок.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 22.01.2021, яким засуджено ОСОБА_8 без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4