Справа № 304/196/21 Провадження № 1-кс/304/43/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Чепурнов В.О., з участю секретаря судового засідання Гавій Л.В., розглянувши клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Димчука В.М., погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури Бернаром В.В., на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000021 від 14 лютого 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, про арешт майна,

В С Т А Н О В И В :

слідчий СВ відділення поліції № 1 Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Димчук В.М. звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000021 від 14 лютого 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України про накладення арешту на чавунну ванну, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканці АДРЕСА_1 . Клопотання мотивує тим, що у період з 08 по 13 лютого 2021 року невідома особа проникла на територію домогосподарства АДРЕСА_2 , звідки умисно, таємно викрала різні металічні господарські речі та вживану чавунну ванну, чим спричинила ОСОБА_1 матеріальну шкоду на суму близько 1 500 грн. Виїздом СОГ встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 10 лютого 2021 року шляхом вільного доступу проник до домогосподарства потерпілої, звідки викрав вищевказані речі. Дане кримінальне провадження 14 лютого 2021 року було внесено до ЄРДР за №0000021 з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 185 КК України. Також слідчий зазначає, що того ж дня ОСОБА_2 , який проживає в АДРЕСА_1 , було добровільно видано працівникам поліції чавунну ванну, яка знаходилася у підсобному приміщенні його домогосподарства. Слідчий вказує, що чугунка ванна є предметом вчинення кримінального правопорушення та може містити на собі сліди вчинення злочину, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому враховуючи наведене вважає, що необхідно накласти арешт на майно для збереження речових доказів, які мають істотне значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, а також для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування. На підставі наведеного слідчий просить клопотання задовольнити.

Слідчий у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, що відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду даного клопотання.

У судове засідання власник майна ОСОБА_1 також не з`явилася, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялася у встановленому законом порядку.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не проводиться.

Слідчий суддя, вивчивши надані ініціатором клопотання матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, приходить до такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 4 ст. 170 цього Кодексу у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Як убачається з наданих слідчим матеріалів, 13 лютого 2021 року до відділення поліції № 1 надійшла заява ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_3 , яка просить прийняти міри до невідомих осіб, які в період з 08 по 13 лютого 2021 року викрали з території належного їй домогосподарства, що в АДРЕСА_2 , різні металічні речі господарського призначення та вживану чавунну ванну, чим спричинили їй матеріальну шкоду на суму близько 1 500 грн (а. с. 5, 6).

Також з даних матеріалів убачається, що дану подію 14 лютого 2021 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер 0000021 з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 185 КК України, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 15 лютого 2021 року (а. с. 4).

Протоколом допиту потерпілої ОСОБА_1 від 15 лютого 2021 року встановлено, що вона проживає в селі Т.Ремета Перечинського району та має у власності будинок в АДРЕСА_2 , де ніхто не проживає. Так 13 лютого 2021 року вона поїхала туди та на території домогосподарства виявила на снігу сліди взуття. Оглянувши домогосподарство встановила, що позаду будинку зникла чавунна ванна та металева бочка, ємністю близько 150-150 л, а також металева бляха та інші металеві речі, про що вона повідомила працівників поліції за телефоном «102» (а. с. 16-18). Вказане також підтверджується протоколом огляду місця події від 13 лютого 2021 року, проведеного на підставі добровільної згоди ОСОБА_1 (а. с. 7, 8-11).

Також матеріали клопотання містять протокол огляду від 13 лютого 2021 року, об`єктом якого являється територія домогосподарства АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_3 , де з тильної сторони будинку під стіною на землі виявлено та вилучено вживану чавунну ванну, розмірами близько 185*40 см, яку після огляду повернуто власнику (а. с. 12-15).

Постановою старшого слідчого СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Димчука В.М. чавунну ванну визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000021 (а. с. 19).

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручан¬ня в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими слова¬ми, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

На підставі вищенаведеного слідчий суддя дійшов висновку, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див, наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A №98).

Отже, з урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого щодо накладення арешту на майно слід задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 40, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Димчука В.М., погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури Бернаром В.В., на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за №0000021 від 14 лютого 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на чавунну ванну, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканці АДРЕСА_3 .

Виконання ухвали покласти на прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури Бернара В.В.

Згідно ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: Чепурнов В. О.