Дата документу 18.03.2021 Справа № 311/3453/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/617/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №311/3453/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Велика Лепетиха Великолепетиського району Херсонської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів останнє місце проживання: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 23 серпня 2018 року близько 03 години, знаходячись з дозволу потерпілого ОСОБА_9 в приміщенні кімнати зали житлового будинку домоволодіння АДРЕСА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, після спільного вживання спиртних напоїв, діючи повторно, з прямим раптово виниклим умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_9 , умисно наніс останньому кулаками правої та лівої руки не менше трьох ударів в область обличчя та голови, чим заподіяв потерпілому садна у лобно-скроневій ділянці праворуч, синці в ділянках правої та лівої вушної раковини, нижніх повіках лівої та правої ділянках очних ямок, лівій щічній ділянці з розповсюдженням на зону лівої дуги нижньої щелепи; не менше двох ударів по лівій руці; чим заподіяв потерпілому садна лівої кісті та лівого передпліччя в ділянці лівого плеча, та не менше чотирьох ударів по тулубу, чим спричинив садна в лівій поперековій ділянці, які самі за собою кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Одразу після цього ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, рукою з поверхні столу, розташованого в приміщенні кімнати зали зазначеного будинку, схопив мобільний телефон марки «Nomi J244», вартістю 306 грн. 67 коп., зарядний пристрій до телефону «UCO5051», вартістю 25 грн., що належать ОСОБА_9 та таким чином відкрито викрав вказане майно, тобто вилучив майно в присутності власника, який усвідомлював вчинення викрадення, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 331 грн. 67 коп.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно. Йому призначено покарання у виді чотирьох позбавлення волі.

Вирішено питання про запобіжний захід, початок строку відбування покарання, скасування арешту майна та речові докази.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 18 січня 2021 року судом виправлено допущену в резолютивній частині вироку описку та зазначено, що ОСОБА_8 призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Прокурор в апеляційній скарзі просив вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК у виді 6 років позбавлення волі. Свої вимоги прокурор мотивував тим, що при призначенні покарання суд не в повній мірі врахував, що обвинувачений вчинив умисний тяжкий корисливий злочин, який супроводжувався застосуванням насильства щодо потерпілого, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим злочину, оскільки він посягнув не лише на право власності особи, а й нехтував здоров`ям потерпілого. Крім того, обвинувачений характеризується виключно з негативного боку, п`ять разів притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, в тому числі тяжких, злочинів проти власності. Остання судимість обвинуваченого не знята та не погашена. Раніше обвинувачений звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, проте на шлях виправлення не ставав та вчиняв умисні злочини проти власності. Таким чином, злочинна діяльність обвинуваченого стала для нього промислом та єдиним джерелом для існування. Також обвинувачений офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, будь-якою суспільно-корисною працею не займається, сталих соціальних зв`язків не має, будь-яких дій, направлених на вибачення перед потерпілим або відшкодування йому матеріальної шкоди не вживав. А тому з огляду на відсутність будь-яких пом`якшуючих покарання обставин та за наявності обтяжуючої покарання обставини суд безпідставно призначив обвинуваченому мінімальний розмір покарання. Крім того, в порушення вимог кримінального закону суд в резолютивній частині вироку не вказав у якій саме одиниці виміру суд призначив обвинуваченому позбавлення волі.

В своїй апеляційній скарзі захисник просив вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за недоведеністю вини. Свої вимоги мотивував тим, що обвинувачений пояснював, що його взагалі не було в будівлі вночі 23.08.2018 року внаслідок сварки зі співмешканкою ОСОБА_10 і спритні напої він не вживав, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння. Зважаючи на те, що в будинку горіла одна лампа, а потерпілий мав слабий зір, ОСОБА_8 вважає, що виникла помилка в суб`єкті і грабіж вчинив їх спільний знайомий ОСОБА_11 , який так і не був допитаний в ході судового розгляду. Вказані покази повністю підтримала ОСОБА_10 і лише свідок ОСОБА_11 вказав на ОСОБА_8 з метою уникнення кримінальної відповідальності. Між тим суд безапеляційно повірив потерпілому, який був у нетверезому стані, та не прийняв до уваги покази обвинуваченого. Таким чином, крім свідчень потерпілого, який міг помилитися, інших належних та допустимих доказів того, що злочин вчинено саме ОСОБА_8 , не має.

Обвинувачений в апеляційній скарзі просив вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо нього за недоведеністю його вини. Свої вимоги мотивував тим, що він надав зізнання під тиском правоохоронних органів. Він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком від 23.08.2018 року. Прийшовши до будинку потерпілого, він одразу і пішов, що підтвердила свідок ОСОБА_10 . Між тим ОСОБА_11 був в будинку потерпілого до його приходу туди та розпивав з потерпілим спиртні напої, але суд не допитав свідка ОСОБА_11 . Проте суд прийняв до уваги покази потерпілого, який, на його переконання, переплутав його зі свідком ОСОБА_11 . Відтак, крім свідчень потерпілого, який міг помилитися, інших доказів його винуватості не має.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту та заперечили проти скарги прокурора; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, що її подав, та заперечив проти апеляційних скарг сторони захисту; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про те, що потерпілий міг переплутати особу, яка вчинила щодо нього грабіж, то колегія суддів вважає їх безпідставними. Адже під час допиту в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 впевнено та беззаперечно вказав про те, що злочин щодо нього вчинив саме ОСОБА_8 . Обличчя та силует обвинуваченого він добре бачив та з іншою особою обвинуваченого він не плутає. Крім того, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 описав одяг, в який був одягнений ОСОБА_8 під час нападу на потерпілого.

Потерпілий, на відміну від обвинуваченого, попереджався судом за дачу завідомо неправдивих показів. Покази потерпілого згідно зі ст.84 КПК є процесуальними джерелами доказів, вони узгоджуються із сукупністю інших доказів у справі, а тому правомірно покладені судом в основу вироку. Підстав для обмови потерпілим обвинуваченого колегією суддів не встановлено. Не назначено таких підстав і в апеляційних скаргах сторони захисту.

Своє рішення про неприйняття показів обвинуваченого та свідка ОСОБА_10 суд належним чином обґрунтував, навівши у вироку належні та достатні мотиви такого свого рішення, з якими погоджується і колегія суддів.

До заперечень апеляційних скарг сторони захисту про те, що обвинувачений не перебував у стані алкогольного сп`яніння, що, на переконання апелянтів, підтверджується долученим висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння, колегія суддів ставиться критично, оскільки такий огляд було проведено через 17 годин після скоєного злочину.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції виходячи з такого.

Загальні засади призначення покарання - це основоположні вимоги про порядок і межі призначення покарання, якими зобов`язаний керуватись суд, призначаючи покарання у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.73 КК строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах.

Згідно з ч.2 ст.63 КК покарання у виді позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Проте з резолютивної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначивши обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, в порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність не визначив одиницю виміру такого покарання, передбачену ст.73 КК, а зазначив «у виді чотирьох позбавлення волі». Зазначене свідчить про те, що суд фактично не призначив обвинуваченому покарання.

При цьому з матеріалів кримінального провадження вбачається, що після проголошення вироку, суд своєю ухвалою від 18 січня 2021 року з посиланням на ст.379 КПК вніс зміни до резолютивної частини вироку. Зокрема суд даною ухвалою виклав перший абзац резолютивної частини вироку у редакції, відповідно до якої обвинуваченому призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Разом з тим, відповідно до ст.379 КПК суд має право виправити допущені у судовому рішенні описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні. Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених в судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення. Під описками слід розуміти неправильне написання слів, прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків.

Отже виправлення допущених у вироку описок чи арифметичних помилок допускається, якщо при цьому не зачіпається суть цього судового рішення.

Між тим, суд своєю ухвалою про виправлення описки у вироку, вийшов за межі своїх повноважень та фактично змінив зміст резолютивної частини вироку, що є неприпустимим.

Крім того, питання щодо неправильного застосування норм кримінального закону та призначення покарання, допущеного судом першої інстанції, віднесено до компетенції суду апеляційної інстанції, і не є опискою, яку районний суд може виправити самостійно.

Між тим, суд апеляційної інстанції в даному випадку позбавлений можливості виправити допущене судом першої інстанції неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки суд фактично не призначив обвинуваченому покарання. З огляду на що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції належить усунути допущене порушення при визначенні покарання та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення. При цьому за умови підтвердження обвинувачення ОСОБА_8 у тому ж обсязі, за наявності тих самих даних про особу обвинуваченого та обставин, що впливають на призначення покарання, призначення ОСОБА_8 мінімально можливого покарання за санкцією ч.2 ст.186 КК слід вважати м`яким.

При цьому судова колегія не вбачає підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший менш суворий запобіжний захід. Адже ОСОБА_8 продовжує обвинувачуватися у вчиненні тяжкого злочину, раніше неодноразово судимий, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, а тому ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшилися і не відпали. Тому судова колегія вважає за можливе продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14.05.2021 року включно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2020 року щодо ОСОБА_8 в цій справі скасувати.

Призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Продовжити ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14 травня 2021 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4