ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000153 щодо

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Новомосковськ
Дніпропетровської області, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 15 квітня 2021 року. Відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт.
Мотивуючи ухвалене рішення суд посилався на те, що з урахуванням стадії процесу та особистості обвинуваченого, реально існують обґрунтовані ризики, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду, продовжить займатися незаконною діяльністю, або іншим чином буде перешкоджати кримінальному провадженню.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Свої вимоги обвинувачений обґрунтовує тим, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, стороною обвинувачення не доведені. Зазначає, що він є інвалідом війни, має захворювання ВІЛ. Звертає увагу на те, що він має міцні соціальні зв`язки, оскільки має доньку та рідного брата, постійне місце проживання.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_8 міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло у нічний період доби.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що рішення суду є безпідставним, оскільки ґрунтується на припущеннях про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, є інвалідом, учасником війни в Республіці Афганістан, має захворювання ВІЛ. Вказує на те, що твердження суду, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, є лише припущенням, оскільки ОСОБА_8 має доньку та рідного брата, постійне місце проживання та має певний дохід пенсію по інвалідності.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження №932/15372/19, 15 лютого 2021 року в судовому засіданні Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська в порядку ст.331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України, що виразились у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу та збут особливо небезпечного наркотичного засобу в місцях масового перебування громадян; у незаконному виготовленні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу у великих розмірах, вчиненому повторно, та у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, вчиненому особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.307 КК України.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.331 КПК України повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Водночас, продовживши обвинуваченому ОСОБА_8 найбільш суворий запобіжний захід, судом хоча і встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, однак не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам.
Так, судом першої інстанції не дотримано принципу призначення альтернативного запобіжного заходу, викладеного у рішеннях ЄСПЛ Летелье проти Франції, Мамедова проти Росії та правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12 січня 2012 року у справі Тодоров проти України, згідно якої для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання під вартою.
Крім того, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального закону, зокрема вимог ст. 178 КПК України щодо обставин, які враховуються при обранні (продовженні) запобіжного заходу.
Так, відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Як встановлено апеляційним судом у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_8 тримається під вартою з липня 2019 року і строк дії запобіжного заходу неодноразово продовжувався.
Обґрунтовуючи продовження існування заявлених прокурором ризиків негативної поведінки з боку ОСОБА_8 суд послався на тяжкість вчиненого злочину та очікуване суворе покарання, що може схилити обвинуваченого до переховування від суду, продовжити займатися незаконною діяльністю, або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Втім, слід зауважити на позиції Європейського Суду з прав людини, яка згідно ч.2 ст.8, ч. 5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавства щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).
В контексті п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.
Посилаючись на раніше встановлені ризики, суд не навів обставин, які б переконливо виправдовували подальше тримання ОСОБА_8 під вартою.
Ризик переховування обвинуваченого від суду поряд із наявністю місця реєстрації та проживання, що встановлено і органом досудового розслідування та зазначено у обвинувальному акті, та наявність соціальних зв`язків є малоймовірним.
Висновок місцевого суду щодо перешкод з боку обвинуваченого кримінальному провадженню не вмотивований, суд не зазначив у чому саме може полягати таке перешкоджання і не навів на підтвердження цієї тези обставин.
Враховуючи вказані обставини, і те, що в ухвалі суду про продовження
ОСОБА_8 строку тримання під вартою містяться посилання фактично, на ті самі обставини, які слугували підставами для застосування запобіжного заходу, тобто без належного доведення підстав продовження відносно нього виняткового запобіжного заходу та без урахування зменшення ризиків зі спливом часу, апеляційний суд приходить до висновку, що таку тривалість тримання особи під вартою не можна вважати виправданою.
Як встановлено апеляційним судом обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання в м.Дніпрі, має захворювання ВІЛ, є учасником війни в Афганістані, є інвалідом ІІ групи та отримує пенсію по інвалідності, має доньку та рідного брата, що вказує на міцні соціальні зв`язки, що свідчить про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, встановленим судом першої інстанції.
Вирішуючи питання щодо застосування іншого виду запобіжного заходу, апеляційний суд приходить до висновку, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в період часу з 22:00 год. до 06:00 год. наступного дня, який хоча і є одним із найсуворіших запобіжних заходів, але все ж таки із найсприятливішими наслідками з приводу певних відмінностей щодо умов тримання.
На думку апеляційного суду, такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості інкримінованого йому злочину, може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та унеможливить продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Постановляючи нову ухвалу апеляційний суд виходить із того, що і в суді першої інстанції, і під час апеляційного перегляду прокурор не обґрунтував необхідність продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, як не обґрунтував і те, чому неможливо застосувати інший більш м`який запобіжний захід.
Водночас, дані матеріалів провадження не указують на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_8 , а тому апеляційний суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення клопотання прокурора та застосування у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в період часу з 22:00 год. до 06:00 год. наступного дня з покладанням на нього обов`язків відповідно до вимог ст.194 КПК України та вважає, що саме цей запобіжний захід зможе забезпечити належну поведінку останнього на час судового розгляду.
Таким чином, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а ухвала суду про продовження застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 - задовольнити.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково.
Обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання: АДРЕСА_1 , в період часу з 22:00 год. до 06:00 год. наступного дня, строком до 15 квітня 2021 року включно, звільнивши з-під варти.
Покласти на ОСОБА_8 , передбачені п.п.1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження; не залишати місце постійного проживання, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22:00 год. до 06:00 год. наступного дня, без дозволу прокурора чи суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Копію ухвали направити для виконання органу національної поліції за місцем проживання.
Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4