ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/225/21 Справа № 187/621/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_15 , обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ВСТАНОВИЛА :

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2020 року клопотання прокурора задоволено та продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 до 18 грудня 2020 року включно.
Рішення суду обґрунтовано тим, що кримінальне провадження не містить доказів того, що ризик, заявлений при обранні міри запобіжного заходу, зменшився на час розгляду клопотання.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обвинувачені не мають постійного місця роботи, джерела прибутку, не мають на утриманні неповнолітніх дітей, тобто не мають міцних соціальних зв`язків та при наявності обґрунтованої підозри та тяжкості покарання, яке загрожує останнім у разі визнання їх винними, існує ризик втечі обвинувачених та ухилення від правосуддя.
Було прийнято до уваги обставину, що по справі ще не допитано одного свідка, та потерпілого, існує ризик того, що обвинувачені, перебуваючи на свободі, зможуть вчинити спроби незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні.
Оцінивши в сукупності встановлені в ході розгляду даного клопотання обставини, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються, наявність відомостей про судимість обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , суд дійшов висновку про те, що застосування до останніх більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.
Вказує на те, що судом не встановлено наявності обґрунтованості підозри, а суд мотивує рішення про продовження тримання під вартою виключно тяжкістю інкримінованого злочину. Судом лише приведено практику ЄСПЛ щодо стандартів обґрунтованості підозри за відсутності таких висновків. Вважає, що суд повинен був відмовити в задоволенні клопотання прокурора без застосування будь-якого запобіжного заходу.
Вказує, що прокурором в якості свідків заявлені особи, які під час досудового розслідування не вказували на ОСОБА_7 , як на особу, яка вчинила інкримінований йому злочин, окрім працівників поліції, вплив на яких виключається через займані ними посади, а ризик впливу на свідків та потерпілих є надуманим, нереальним та таким, що не заслуговує на увагу, і взагалі ухвала суперечить вимогам ст. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України.

- обвинувачений ОСОБА_7 з урахуванням доповнень до апеляційної скарги просить скасувати ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2020 року та обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту разом із визначенням застави.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.
Зазначає, що чотири роки безпідставно утримується під вартою без жодного руху по справі, де органи поліції і прокуратура не можуть навести реальних ризиків для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважає, що кримінальне провадження щодо нього сфальсифіковане.
Просить звернути увагу на те, що має травму руки, яка потребує лікування та професійної допомоги.
Звертає увагу на те, що у Заводському районному суді м. Дніпродзержинська відсутня частина кримінального провадження.
Наголошує на тому, що судом першої інстанції взагалі не розглядалось питання про визначення застави.
Вказує на те, що лише наявність обґрунтованої підозри може бути підставою для позбавлення свободи, а в даному випадку підозра, пред`явлена йому, є необґрунтованою
Зазначає, що суд першої інстанції продовжував йому запобіжний захід, при цьому не дочекавшись ухвали апеляційного суду.

- обвинувачений ОСОБА_10 з урахуванням доповнень до апеляційної скарги просить скасувати ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2020 року та обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту разом із визначенням застави.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом та органом досудового розслідування було порушено принцип верховенства права, оскільки, на його думку, має місце приховування та фальсифікація матеріалів кримінального провадження.
Зазначає, що суд першої інстанції продовжував йому запобіжний захід, при цьому не дочекавшись ухвали апеляційного суду.
Вказує на те, що у клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього прокурор посилається на одні і ті ж самі обставини, які існували ще при його затриманні, не довівши жодного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та вважає, що до нього можливо було застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

- обвинувачений ОСОБА_9 з урахуванням доповнень до апеляційної скарги просить скасувати ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2020 року та обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту разом із визначенням застави.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції продовжував йому запобіжний захід, не дочекавшись ухвали апеляційного суду.
Вважає, що до нього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Вказує на те, що у клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього прокурор посилається на одні і ті ж самі обставини, які існували ще при затриманні.

- обвинувачений ОСОБА_8 з урахуванням доповнень до апеляційної скарги просить скасувати ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2020 року та обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту разом із визначенням застави.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції продовжував йому запобіжний захід, не дочекавшись ухвали апеляційного суду.
Вважає, що до нього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Вказує на те, що клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього, прокурор посилається на одні і ті ж самі обставини, які існували ще при затриманні, а жодних існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на думку апелянта, на даний час не існує.

Прокурором ОСОБА_6 на апеляційні скарги були подані заперечення в яких він просить в задоволенні апеляційних скарг відмовити, а ухвалу Заводського районного суд м. Дніпродзержинська від 19.10.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Зазначає, що ухвала Заводського районного суду міста Дніпродзержинська є законна та обгрунтована, оскільки викладені у ній висновки відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 скоїв, у тому числі, особливо тяжкі кримінальні правопорушення, санкція за які передбачає позбавлення волі строком до 15 років, що було враховано судом першої інстанції під час винесення ухвали.
Вказує на те, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції взяв до уваги доводи прокурора про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, наявність обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу та наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які підтримали апеляційні скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданих апеляцій, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційних скарг не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до абзацу 15 пункту 2.4. мотивувальної частини зазначеного рішення Конституційного суду України, надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.
14 січня 2021 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою.
Відповідно до ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлена на стадії судового розгляду, є предметом апеляційного перегляду, у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинувачених та захисника підлягають розгляду.
Згідно з ч.3 ст. 407 КПК України постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Як видно з наданих матеріалів, в провадженні Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження №0001705 від 29 вересня 2016 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч.1 ст. 263, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289, ст. 348 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146,ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289, КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_16 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 січня 2017 року обвинуваченому ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався на стадіях досудового розслідування та судового розгляду.
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 січня 2017 року обвинуваченому ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався на стадіях досудового розслідування та судового розгляду.
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 січня 2017 року обвинуваченому ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався на стадіях досудового розслідування та судового розгляду.
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 січня 2017 року обвинуваченому ОСОБА_10 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався на стадіях досудового розслідування та судового розгляду.
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 січня 2017 року обвинуваченому ОСОБА_16 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався на стадіях досудового розслідування та судового розгляду.
19 жовтня 2020 року судом першої інстанції в судовому засіданні було розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч.1 ст. 263, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289, ст. 348 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289, КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_16 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України.
В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив факт того, що обставини, які стали підставою для взяття обвинувачених під варту, на даний час не змінилися, ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу і під час вирішення питання про продовження його дії, а саме можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, переховування від органів досудового слідства або суду, незаконного впливу на свідків, існують і досі.
При цьому апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачуються ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 одне з яких є особливо тяжким злочином та за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у випадку визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Таким чином, висновки суду, що встановлені при обранні запобіжного заходу обставини та ризики не зменшились, і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 під вартою, з урахуванням також неможливості винесення вироку у справі до спливу терміну тримання під вартою, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог процесуального законодавства, а доводи поданих апеляційних скарг про незаконність та необгрунтованість ухвали суду колегія суддів вважає безпідставними.
Отже, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особи обвинувачених, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Доводи апелянтів про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також про неврахування судом характеризуючіх матеріалів, на думку колегії суддів необґрунтовані, оскільки вказані факти були взяті до уваги судом в сукупності з іншими доказами по справі та їм було надано належної оцінки.
Не заслуговують на увагу і доводи апелянтів про те, що судом першої інстанції не було наведено доказів, які вказують на недоцільність обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами провадження, а тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , і покарання за які може бути призначено у виді реального позбавлення волі, дає підстави вважати, що саме запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства, в цьому випадку зможе попередити встановлені судом ризики.
Посилання ж апелянтів на незаконність оскаржуваного судового рішення з тих підстав, що суд першої інстанції продовжував обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не дочекавшись результатів апеляційного перегляду попередньої ухвали суду, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки рішення суду апеляційної інстанції в даному конкретному випадку не має жодного преюдиційного значення під час розгляду місцевим судом клопотання прокурора про продовження обвинуваченим дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Також приписами ч. 2 ст. 400 КПК України передбачено, що подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Тривалість перебування обвинувачених під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України, а доводи апелянтів, які це заперечують, являються необґрунтованими.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених та захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_15 , обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч.1 ст. 263, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289, ст. 348 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289, КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4