ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/4382/21 (1-кс/953/2575/21) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/639/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 22 березня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000102 від 10.03.2021 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 152 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

22.03.2021 року слідчий СВ Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Харкова з клопотанням, погодженим з прокурором, про застосування запобіжного заходу вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 .
В обґрунтування клопотання слідчий посилався на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_10 не тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст. 152 КК України, яка підтверджується зібраними по кримінальному провадженні доказами.

Зазначив, що існує достатньо підстав вважати про наявність існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, саме:

- враховуючи, що ОСОБА_10 не має місця реєстрації у м. Харкові, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність офіційного джерела доходу та засобів для існування, а також враховуючи, що він вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких кримінальних правопорушень, та яке карається позбавленням волі на строк від 3 до 5 років, є ймовірність того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

- також існує ризик незаконного впливу на потерпілу ОСОБА_11 та свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою зміни ними свідчень, для подальшого уникнення кримінальної відповідальності за вчинення вказаного злочину, оскільки підозрюваний обізнаний про їх місце проживання;

- крім того, ОСОБА_10 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він раніше був притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину в м. Донецьк.

Слідчий вважає, що стосовно підозрюваного має бути обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищезазначеним ризикам.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 22 березня 2021 року клопотанняслідчого задоволено.
Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів - до 20 травня 2021 року включно, без визначення розміру застави.
В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати зазначену ухвалу та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період з 20 до 8 години за місцем фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , а також покласти на нього в порядку п.4 ч.5 ст. 194 КПК України обов`язок утримуватися від спілкування зі ОСОБА_11 .
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що ухвалу слідчого судді вважає незаконною та необґрунтованою, а обраний запобіжний захід занадто суворим, вважає, щодо підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Пояснює, що під час судового розгляду в суді першої інстанції підозрюваний пояснив, що він не має на меті уникати кримінальної відповідальності та стверджує, що не намагатиметься переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а навпаки, сприятиме з`ясуванню усіх обставин цієї справи, так як особисто зацікавлений в тому, щоб справа була розслідувана у повному обсязі, неупереджено та об`єктивно. Також зазначає, що в матеріалах, наданих слідчим, відсутні докази того, що ОСОБА_8 був раніше судимий, колись переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню, або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, а отже вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_8 під вартою не передбачено нормами кримінально-процесуального права. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що підозрюваний має двох малолітніх дітей, а також ту обставину, що у нього є постійне фактичне місце мешкання.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, а також пояснення прокурора, який заперечував щодо її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що слідчим СВ ХРУП №1 ГУ НП в Харківській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000102 від 10.03.2021 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України.
22.03.2021 року ОСОБА_8 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, тобто у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних з вагінальним, оральним проникненням у тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування).

Вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 слідчий суддя зазначив, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України та зібрані під час досудового розслідування докази, надані до суду вказують на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість ОСОБА_8 переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, потерпілу у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Судова колегія погоджується з вказаними висновками слідчого судді з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно зі ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".(рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Слідчий суддя суду першої інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст.ст.193,194 КПК України заслухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового розслідування.
КПК України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому дій, передбачених ч.1 ст.152 КК України, підтверджується відомостями, які містяться у:

- заяві ОСОБА_11 від 10.03.2021, в якій вона повідомила про вчинення злочину (а.с.6);
- протоколі огляду місця події від 10.03.2021 (а.с. 7-8);
- протоколі допиту потерпілої ОСОБА_11 (а.с. 10-12);
- протоколі додаткового допиту потерпілої ОСОБА_11 (а.с.13-14);
- протоколі допиту свідка ОСОБА_12 від 10.03.2021 (а.с.15);
- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_13 (а.с.18);
- протоколі пред`явлення особи ОСОБА_10 для впізнання потерпілій ОСОБА_11 (а.с. 31-32);
- висновоку судово-медичної експертизи № 09-341/2021 від 18.03.2021 (а.с.16-17).
Враховуючи такий обсяг відомостей судового провадження, який об`єктивно свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_8 , до вчинення ним дій, згідно підозри.

Перевіряючи доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість ОСОБА_8 переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та відомості про особу підозрюваного.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні не тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.152 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 5 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Враховуючи, що дії ОСОБА_8 , за вчинення яких повідомлено підозру, зазіхають на здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпеку людини, що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні, а також, враховуючи відомості про особу підозрюваного, який раніше судимий: вироком Пролетарського районного суду м. Донецька від 05.12.2003 року за ч.3 ст. 298 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, звільнений 18.11.2008 року з Первомайської ВК №117 по відбуттю строку покарання; притягнутий до кримінальної відповідальності 18.01.2012 року Будьоновським РВ м. Донецька за ч.2 ст. 153, ч. 3 ст. 152 КК України (рішення не має); засуджений вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова за ч.1 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік. Крім того, ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність офіційного джерела доходу, раніше змінював прізвище, має місце реєстрації на тимчасово окупованій території: АДРЕСА_2 , а тому, усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, є ймовірність того, що він може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; також існує ризик незаконного впливу на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні, з метою зміни ними свідчень, для подальшого уникнення кримінальної відповідальності за вчинення вказаного злочину, оскільки підозрюваний обізнаний про їх місце проживання; крім того, ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він раніше був притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину в м. Донецьк.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин вчинення дій, згідно підозри, які інкримінуються підозрюваному ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема, здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки людини, що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового розслідування, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Зазначене вказує на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілої, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 95, 224 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Доводи захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України свідчать про необґрунтованість вимоги апеляційної скарги про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки обрання будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним. За таких обставин колегія суддів позбавлена процесуальної можливості задовольнити вимоги апеляційної скарги, а доводи захисника ґрунтуються суто на його суб`єктивних оціночних судженнях.

Колегією суддів взято до уваги особу підозрюваного, а саме, що він має двох малолітніх дітей, а також ту обставину, що у нього є постійне фактичне місце мешкання, проте зазначені обставини, не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в цьому випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою. Крім того, зазначені обставини існували і на час вчинення дій, згідно підозри, а тому, вони не утворюють жодних фактичних запобіжників, які унеможливлюють при обранні підозрюваним моделі поведінки, щодо дотримання процесуальних обов`язків, а відтак не здатні перешкодити вчинити їй дії, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КК України.
Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними, оскільки слідчим суддею було належним чином перевірено та досліджено докази, надані слідчим та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу підозрюваного. При цьому, висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що застосування до ОСОБА_8 іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів дійшла висновку, що ухвала судді суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання на цьому етапі досудового розслідування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів - не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст. ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 22 березня 2021 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді