ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/1098/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2069/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілих по справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника на ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 15.04.2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою продовжено дію запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , 1980 року народження, у виді тримання під вартою до 13.06.2021 року, включно.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати на теперішній час.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та обрати стосовно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений вказав, стороною обвинувачення не надано доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зауважив, що за тривалий час розгляду кримінального провадження, суд не виніс кінцевого рішення щодо нього, не з його вини. Зазначив практику ЄСПЛ щодо тяжкості обвинувачення.

Заперечує наявність ризиків перешкоджати кримінальному провадженню, впливати на потерпілого та скоювати нові кримінальні правопорушень, тим що, досудове розслідування було закінчено, потерпілого було допитано в судовому засіданні, а також зазначив, що до затримання був працевлаштованим.

Звертає увагу на тривале його перебування під вартою, а саме з 2016 року, має міцні соціальні зв`язки, має хронічні захворювання.

Також не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та призначити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В скарзі апелянта вказала, що судом першої інстанції не було враховано вік обвинуваченого, стан його здоров`я, наявність постійного місця проживання, наявність соціальних зв`язків, те що ОСОБА_7 щиро розкаявся, вину визнав повність, та згідно ч.5 ст. 72 КК України тримається під вартою більше ніж 8 років.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали доводи поданих ними апеляційних скарг, просили задовольнити їх вимоги у повному обсязі.

Прокурор вважав оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, просив залишити вимоги апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника без задоволення.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам : переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення ; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм злочинів може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Крім того, відповідно до наявних матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, що на думку колегії суддів свідчить про відсутність постійного джерела прибутку, раніше судимий, враховуючи тяжкість злочину, що в свою чергу свідчить про існування на теперішній час ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, про що вірно вказав суд першої інстанції.
Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме впливати на свідків, оскільки як вбачається з матеріалів провадження, свідків у провадженні не допитано, та допитаний потерпілий зазначав, про те, що боїться незаконного впливу з боку обвинуваченого, який знає його місце проживання.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який скоїв за попередньою змовою із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу та з проникненням до житла, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
За таких обставин, посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.
Крім того, відповідно до матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, офіційно не працює, тобто не має постійного джерела доходу, що додатково підтверджує наявність ризику, що останній може вчинити новий злочин.
Посилання обвинуваченого та захисника на наявність у нього постійного місця мешкання, перебуванні на його утриманні матері пенсіонерки, наявності рідної сестри із дитиною, в даному конкретному випадку недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних прав та обов`язків, в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.
Щодо посилань ОСОБА_7 на наявність у нього хронічних захворювань, які становлять загрозу здоров`ю в умовах тримання під вартою, колегія суддів сприймає критично, оскільки стороною захисту не надано доказів на підтвердження наявності захворювання і неможливості у зв`язку із захворюванням знаходитися під вартою.
Доводи захисника та обвинуваченого щодо надто тривалого тримання ОСОБА_7 під вартою заслуговує на увагу, та апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на цей строк, проте з огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг.
Керуючись ч.2 ст. 376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 15.04.2021 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження строку тримання під вартою до 13.06.2021 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, - залишити без задоволення.

Звернути увагу суду першої інстанції на надто тривалий розгляд даної справи в суді, що може призвести до суттєвого порушення процесуальних прав учасників судового провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

_____________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3