Справа №753/9960/20 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2951/2021 Суддя в ІІ-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0002526 від 09.05.2020 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року,

в с т а н о в и л а:
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білозір`я, Черкаського району, Черкаської області, не працюючого, з середньою освітою, неодруженого, без постійного місця проживання у м. Києві, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 09.12.2019 вироком Черкаського районного суду Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
- 19.03.2021 вироком Черкаського районного суду Черкаської області за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років,засуджено:

- за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

на підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 19 березня 2021 року остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років і 1 місяць;

на підставі ст.ст. 70,72 КК України строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахувати з 09 травня 2020 року.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Івахни, Монастирищинського району, Черкаської області, не працюючого, з середньою освітою, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,засуджено

- за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 3 роки;

на підставі ст.76 КК України на ОСОБА_11 покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

вирішене питання про речові докази.

Відповідно до вироку, 09 травня 2020 року, приблизно об11 годині 15 хвилин, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Пасхаліна (Чубинського), 4, побачивши ОСОБА_12 , який ніс в руках телевізор «LG 24МТ49S», реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на повторне, відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, відкрито заволоділи майном, що належить ОСОБА_12 , а саме телевізором «LG 24МТ49S». При цьому в ході розмови ОСОБА_9 наніс удар потерпілому рукою в область голови, подолавши таким чином його волю до опору, а ОСОБА_10 в цей час забрав телевізор, чим завдали потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 2400 грн.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 указано на незаконність вироку у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. На переконання апелянта, у діях ОСОБА_9 відсутня попередня змова з ОСОБА_10 на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, що підтверджується дослідженими в ході судового провадження показаннями як самих обвинувачених так і свідка ОСОБА_13 . Крім того, захисник указав, що на момент ухвалення оскаржуваного вироку, вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 19 березня 2021 року не набрав законної сили, а відтак вважав безпідставним застосуванням до обвинуваченого ОСОБА_9 положень ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні остаточного покарання. Просив вирок скасувати в частині визнання ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та закрити провадження в частині, що стосується ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, вважав вирок незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість. Указав, що враховуючи відсутність у обвинуваченого обставин, які обтяжують покарання, наявність щирого каяття, як обставини, яка пом`якшує покарання, а також враховуючи, те що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вважав за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, а також зменшити призначений іспитовий строк. Просив вирок змінити в частині призначеного ОСОБА_10 покарання та призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_8 , який подану ним апеляційну скаргу підтримав та не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , думку захисника ОСОБА_7 який підтримав подану ним апеляційну скаргу та уточнив, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг захисників, просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до задоволення не підлягають з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції в частині обставин вчинення злочину, доведеності вини ОСОБА_10 у його вчиненні та правильності кваліфікації його дій учасниками судового розгляду не оспорюються, підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в частині невідповідності призначеного судом покарання ОСОБА_10 ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через суворість, колегія суддів вважає безпідставними та такими, які не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до положень ст.65 КК України, при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 за ч.2 ст. 186 КК України вимог вищезазначених норм кримінального закону повною мірою дотримався.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який є умисним тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, стан його здоров`я та спосіб життя, а саме те, що він не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, також судом враховано відношення обвинуваченого до вчиненого, безпосередні обставини вчинення злочину та наслідки що настали.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до статті 66 КК України судом першої інстанції визнано та враховано щире каяття, також судом врахована відсутність обтяжуючих покарання обставин.

За таких обставин, на думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за вчинений ним злочин за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Також колегія суддів вважає обгрунтованим застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_10 вимог ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять буд-яких даних, які би указували на неможливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання. На підтвердження такого висновку, колегія суддів зважає на дані, що характеризують особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину, обставини його вчинення та відношення обвинуваченого до вчиненого злочину та його наслідків. Зазначені обставини у їх сукупності указують на законність висновків суду першої інстанції про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України. Рішення суду в цій частині належним чином мотивовано та підстав для зменшення тривалості іспитового строку, як про це просить в апеляційній скарзі захисник, колегія суддів не вбачає.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність вироку в частині призначеного ОСОБА_10 покарання. А тому вирок в цій частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 в частині відсутності в діях ОСОБА_9 попередньої змови з ОСОБА_10 на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та відсутності у ОСОБА_9 умислу на вчинення вказаного злочину, то колегія суддів зважає на наступне.

Як вбачається з показань потерпілого ОСОБА_12 , наданих в суді першої інстанції, 09 травня 2020 року у нього закінчилися гроші та він вирішив продати свій телевізор. Коли ніс телевізор на продаж знайомому, дорогою зустрів біля бювету ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вживали алкогольні напої. Вони почали спілкуватися та в ході спілкування ОСОБА_9 його вдарив, він почав тікати, в нього була розбита голова, текла кров, ОСОБА_9 якийсь час намагався його наздогнати. Сумка з телевізором залишалась біля бювету та коли він повернувся забрати телевізор, то його вже на місці де залишив не було. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на місці події також не було. Він пішов до кафе, вжив алкогольні напої та коли виходив, зустрів працівників поліції, які повідомили йому, що затримали чоловіків з телевізором.

Як вбачається з показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які є аналогічними за змістом, вони виїхали на вул. Пасхаліна в м. Києві на виклик з приводу грабежу, зустріли потерпілого, який розповів, що йшов на зустріч зі знайомим, щоб продати телевізор, зустрів двох чоловіків, з ними відбувся конфлікт, в ході якого останні побили його та забрали телевізор. В подальшому було виявлено двох чоловіків, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , у яких із собою був телевізор чорного кольору і яких потерпілий вподальшому впізнав як людей, які забрали у нього телевізор.

Аналіз та оцінка наведених доказів, які були всебічно та в повному обсязі досліджені судом першої інстанції дають колегії суддів підстави вважати обґрунтованими висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі) вчиненому за попередньою змовою группою осіб, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчиненому повторно і його дії судом першої інстанції кваліфіковані вірно. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що узгодженість дій обвинувачених як під час вчинення злочину, так і в подальшому щодо розпорядження викраденим майном шляхом здачі його до ломбарду свідчить про наявність попередньої змови та про наявність у ОСОБА_9 умислу на відкрите викрадення майна потерпілого. А тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в цій частині не грунтуються на матеріалах справи та є безпідставними. Підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України колегія суддів не вбачає.

Також не грунтуються на вимогах закону доводи захисника ОСОБА_7 щодо безпідставного, на його думку, застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 положень ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні остаточного покарання.

За змістом ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання призначається за правилами, визначеними частинами 1-3 цієї статті (сукупність злочинів). За змістом вказаної норми закону набрання попереднім вироком законної сили не має правового значення для застосування положень ч.4 ст. 70 КК України, оскільки в данному випадку слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає порушень вимог закону при розгляді вказаного провадження судом першої інстанції, які можуть бути підставою для скасування чи зміни вироку, а тому вважає за необхідне вирок Дарницького районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційні скаргизахисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4