Справа № 405/8017/14-к
1-в/405/16/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2021 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кропивницький клопотання засудженого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, до 06.12.2014 перебував на військові службі за мобілізацією у військовій частини польова пошта НОМЕР_1 , водій комендантського взводу, військове звання - солдат, фактично зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 05.11.2014 Ленінським районним судом м.Кіровограда за ч. 1 ст. 402 КК України до 02 років позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання було звільнено з випробуванням з іспитовим строком 01 рік та відповідно до ст. 76 КК України покладено на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу командира частини, періодично повідомляти командира частини про зміну місця проживання, періодично з`являтися до командира частини для реєстрації; у разі звільнення ОСОБА_4 з військової служби, контроль за поведінкою останнього та виконання обов`язків, покладених на нього відповідно до ст.76 КК України покласти на органи кримінально-виконавчої інспекції за місцем проживання,
про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку на підставі ст.80 КК України, -
встановив:
засуджений ОСОБА_4 звернувся до Ленінського районного суду м.Кіроовграда із заявою про звільнення його від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку на підставі ст.80 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав свою заяву та просив її задовольнити, зазначив, що у зв`язку з ухваленням у відношенні нього вироку Ленінського районного суду м.Кіровограда від 05.11.2014 за ч.1 ст.402 КК України, його 06.12.2014 було звільнено з посади водія військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Додав, що на облік у військовій частині та в органі пробації за місцем проживання його, як особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, не ставили. При цьому, вказав, що за період з грудня 2014 року до теперішнього часу нових кримінальних правопорушень він не вчиняв та до кримінальної відповідальності не притягувався.
У судовому засідання прокурор не заперечувала проти задоволення клопотання ОСОБА_4 та звільнення від відбування призначеного вироком суду покарання, враховуючи строки виконання вироки суду, передбачені п.3 ч.1 ст. 80 КК України, оскільки матеріали провадження та надана військовою частиною інформація свідчить, що вирок суду до виконання не було прийнято ні відповідною військовою частиною, оскільки ОСОБА_4 було звільнено з військової служби, ні відповідним органом пробації за місцем проживання засудженого, оскільки суду військовою частиною не було повідомлено про звільнення ОСОБА_4 з військової служби, та відповідно вирок суду для виконання до органу пробації не направлявся.
Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_4 підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м.Кіровограда від 05.11.2014 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.402 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 02 роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 01 рік, з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу командира частини, періодично повідомляти командира частини про зміну місця проживання, періодично з`являтися до командира частини для реєстрації. Визначено, що у разі звільнення ОСОБА_4 з військової служби, контроль за поведінкою останнього та виконання обов`язків, покладених на нього відповідно до ст.76 КК України, покласти на органи кримінально-виконавчої інспекції за місцем проживання (а.к.п. 39-42, Т.2).
Відповідно до розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Ленінського районного суду м.Кіровограда від 05.11.2014 набрав законної сили 05.12.2014 (а.к.п. 45, Т.2).
10.12.2014 розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, та копія вироку Ленінського районного суду м.Кіровограда від 05.11.2014 були направлені для виконання начальнику військової частини польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, не зважаючи на численні нагадування суду щодо повідомлення про виконання Ленінського районного суду м.Кіровограда від 05.11.2014, жодних повідомлень про прийняття вироку до виконання до суду з військової частини не надходило.
Відповідно до інформації, наданої начальником Подільського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Кіровоградській області від 24.11.2020 за № 31/20-4026/20 ОСОБА_4 за місцем свого проживання на обліку Подільського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Кіровоградській області не перебував та не перебуває (а.к.п. 70).
Відповідно до довідки ТСЦ №3541 РСЦ ГСЦ МВС в Кіровоградській області серії ІІА №1886611 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 17.10.2020 незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим, є особою, якій 28.08.2014 Кіровоградською прокуратурою по нагляду за дотриманням законів у військовій сфері повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.402 КК України, кримінальне провадження № 0000018 від 14.08.2014. Направлено до суду з обвинувальним актом 29.08.2014. Відомості про результати розгляду кримінального провадження до МВС не надходили (а.к.п. 83, Т.2).
За інформацією, наданою командиром військової частини НОМЕР_2 за вих..№ 626 від 11.03.2021, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період солдата ОСОБА_4 06.12.2014 звільнено з військової служби у запас за пунктом «г» частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у в иді позбавлення волі, обмеження волі) та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 (особову справу ОСОБА_4 направлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 ). В списках особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ) солдат ОСОБА_4 перебував з 15.07.2014 по день звільнення 06.12.2014. На даний час військова частина НОМЕР_2 здійснила переміщення з пункту постійної дислокації ( АДРЕСА_3 ) до 235 МЦПП с. Михайлівка Миколаївського району Миколаївської області. у зв`язку з чим просив провести судови розгляд без участі представника військової частини (а.к.п. 123-125, Т.2).
Таким чином, судом встановлено, що військовослужбовця ОСОБА_4 з військової служби було звільнено 06.12.2014, тоді, як тільки 10.12.2014 судом до військової частини польова пошта НОМЕР_1 було направлено розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, та копія вироку Ленінського районного суду м.Кіровограда від 05.11.2014. Військовою частиною про звільнення ОСОБА_4 з військової служби суд жодним чином повідомлено не було, неодноразові нагадування суду щодо повідомлення про виконання Ленінського районного суду м.Кіровограда від 05.11.2014 були проігноровані. До органу пробації за місцем проживання засудженого ОСОБА_4 , а саме до Подільського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Кіровоградській області розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, та копія вироку Ленінського районного суду м.Кіровограда від 05.11.2014 не направлялись.
Таким чином, судом констатується, що вирок Ленінського районного суду м.Кіровограда від 05.11.2014 з моменту набрання ним законної сили не було виконано.
Згідно вимог п.3 ч.1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:
3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.
Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.402 КК України, є нетяжким злочином. ОСОБА_4 вироком Ленінського районного суду м.Кіровограда від 05.11.2014 засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки, вирок суду набрав законної сили 05.12.2014. Отже, з дня набрання вироком законної сили минуло більше шести років, а вказаний вирок суду був не виконаний.
Слід зазначити, що згідно із ч.3 ст. 80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого від відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п.п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються.
Згідно з ч.4 ст. 80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.
Отже, ст. 80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.
Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.
Положення ст. 80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.
За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 року) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.
Редакція ч.3 ст. 80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч.3 ст. 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК.
Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч.3 ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч.1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.
У суду вістуні дані, які б свідчили, що засуджений ОСОБА_4 оголошувався в розшук або ухилявся від відбування покарання, зокрема притягувався до кримінальної відповідальності за ст. 390 КК України, як і відсутні дані про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності, а відтак немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.
Відповідно до приписів ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.
Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів:
1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку;
2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання;
3) не вчинення нею нового злочину.
Враховуючи вищенаведене та той факт, що на даний час закінчились строки давності виконання обвинувального вироку Ленінського районного суду м.Кіровограда від 05.11.2014 стосовно ОСОБА_4 , факт ухилення від відбування покарання не встановлений вироком суду, суд вважає, що його заява підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі п.3 ч.1 ст. 80 КК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. 80 КК України, ст.ст. 539 КПК України, ст.152 КВК України, суд
постановив:
клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку на підставі ст.80 КК України задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м.Кіровограда від 05.11.2014 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.402 КК України, у виді позбавлення волі строком на 02 роки, у зв`язку з закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.
Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 7 днів із дня проголошення, а засудженим в той самий строк з моменту вручення копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_7