ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/8825/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1176/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю захисника - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 08 грудня 2020 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 08 грудня 2020 року ОСОБА_7 , який обвинувачується за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185; ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185; ч.2 ст. 185 КК України , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05 лютого 2021 року.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив в своєму рішенні, що з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, з метою об`єктивного встановлення істини по справі, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити нове кримінальне правопорушення, оцінюючи в сукупності всі обставини і у відповідності до вимог ч.1 ст. 178 КПК України, такі, як, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, відсутність соціальних зв`язків, вчинення ряду корисливих злочинів, суд на даній стадії судового провадження дійшов висновку про доцільність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 . Доказів про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу суду не надано.

Не погодившись з ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 грудня 2020 року, захисник ОСОБА_6 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення, постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник зазначає, що Прокурором у судовому засіданні не надано суду доказів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Ухвала від 08 грудня 2020 року не містить виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання особи під вартою. Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою не відповідає вимогам ст. 184 КПК України, а також не вручалося стороні захисту.
При розгляді даного клопотання суддею встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжких злочинів, страждає хронічними захворюваннями небезпечними для життя. Докази наявності ризиків, що вказували б на можливість перешкоджання з боку ОСОБА_7 здійсненню судового розгляду в матеріалах відсутні. У судове засідання свідки та потерпілі за викликом не з`являються.
Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_7 близько 2-х років перебуває під вартою, а сторона обвинувачення неодноразово не може забезпечити явку в судове засідання свідків та потерпілих для допиту. У судовому засіданні не встановлено жодних обставин і доказів на їх обґрунтування, що вказували б на необхідність продовження строків тримання під вартою. Суддя ОСОБА_8 не розглянула можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, не визначила розмір застави, що є її процесуальним обов`язком.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи захисника ОСОБА_6 , яка підтримала свою апеляційну скаргу; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Захисник ОСОБА_6 не заперечував проти розгляду його апеляційної скарги на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 08 грудня 2020 року без участі його підзахисного - обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора, у зв`язку з чим, колегія суддів вирішила провадити апеляційний розгляд без участі учасників судового провадження, які не з`явилися в судове засідання.

Згідно із ч. 2 ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні декількох нетяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, на що обґрунтовано прокурор послався суд в своєму клопотанні про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Однак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які зазначені в обвинувальному акті, а саме вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 декількох нетяжких злочинів проти власності, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, який неодноразово (7 разів) судимий, в тому числі за злочини проти власності та за тяжкі злочини на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Крім того, обвинувачений офіційно не працевлаштований та не має постійних джерел доходів. Захисником не наведено в своїй апеляційній скарзі про наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів захисника щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Крім того, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами про необхідністю зміни запобіжного заходу внаслідок тривалого розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції та неодноразового продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не минули та продовжують існувати на даний час.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які встановлені судом першої інстанції та зазначені в оскаржуваному судовому рішенні, існують на даний час та підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який за апеляційними доводами захисника судом не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
Більш того, згідно повідомлення судді Московського районного суду м.Харкова ОСОБА_1 , обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 08 грудня 2020 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді