Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/645/21
Провадження № 1-кс/935/245/21
У Х В А Л А
Іменем України
15 березня 2021 року м.Коростишів

Слідчий суддя Коростишівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , із секретарем ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , начальника СВ ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ ВП №2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області про застосування запобіжного заходу - тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Коростишів, Житомирської області, громадянина України, українця, не одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, депутатом та інвалідом не являється, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ:

До Коростишівського районного суду звернулася слідча СВ ВП №2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, за погодженням з прокурором Коростишівської місцевої прокуратури, який здійснює нагляд за проведенням досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , в обґрунтування якого зазначила наступне.

В провадженні СВ ВП №2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області знаходиться кримінальне провадження №000041, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.03.2021р. за ч.2 ст.286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.03.2021 року близько 14 години 25 хвилин водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «CITROEN» моделі С4 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_7 , рухався ним по проїзній частині вулиці Київської, що в м. Коростишеві зі сторони м. Житомир у напрямку м. Київ.

Рухаючись у вказаний день, час та місці зазначеним транспортним засобом по лівій смузі руху проїзної частини вказаної автодороги, в світлу пору доби, в умовах достатньої видимості, по вул. Київській в м. Коростишеві Житомирської області, поблизу будинку №89-А водій ОСОБА_6 в порушення вимог пунктів 1,5, 2.3 б), 12.3, 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який позначений дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» і горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.3 «зебра» Правил дорожнього руху України, водій ОСОБА_6 не реагуючи на попутній автопоїзд марки RENAULT моделі PREMIUM реєстраційний номер НОМЕР_3 з напівпричіпом марки SCHMITZ моделі S01, реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_8 , який зупинився в правій смузі перед нерегульованим пішохідним переходом, щоб надати перевагу в русі пішоходу ОСОБА_9 , проявив безпечність та неуважність до дорожньої обстановки та її змін, чим створив небезпеку для руху іншим учасникам, маючи технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом застосування термінового гальмування, з моменту виникнення небезпеки для його руху, своєчасно не вжив негайних заходів для зменшення швидкості а ж до повної зупинки свого транспортного засобу та на лівій смузі свого руху передньою правою частиною керованого ним транспортного засобу скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину по зазначеному пішохідному переходу з права на ліво по напрямку руху автомобіля.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень була госпіталізована до Коростишівської ЦРЛ де о 16:10 год. померла.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 1,5, 2.3 б), 12.3, 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

14.03.2021 року останньому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, має можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків. Зазначені в сукупності факти свідчать про те, що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення та відповідно кримінального покарання.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити, обгрунтувавши викладеними в клопотанні доводами.

Підозрюваний винну у вчиненні кримінального правопорушення визнав. Щодо задоволення даного клопотання заперечив, просив застосувати більш мягкий запобіжний захід для надання можливості відшкодувати заподіяну шкоду.

Захисник заперечила щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу та просила застосувати більш м`який запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту.

Вивчивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення підозрюваного, захисника, думку прокурора, слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення. Згідно з положенням ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Слідчий суддя зобов`язаний врахувати вимоги ст.194 КПК України, частина перша якої передбачає, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать, зокрема, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення.

Згідно п.1 Інформаційного листа ВСС України № 511-550/0/4-13від 04.04.2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», суди мають зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст.177 КПК України. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.1 ст.5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом.

Порушення вимог п.3 ст.5 Конвенції у справі "Буров проти України" констатувалося, у зв`язку, зокрема, відсутністю у рішеннях щодо тримання особи під вартою аналізу можливості застосування до особи інших, окрім взяття особи під варту, запобіжних заходів. Крім того, у практиці ЄСПЛ визначено, що навіть існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою. Але суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі "Єчус проти Литви").

Згідно з п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі "Яблонський проти Польщі", від 4 жовтня 2001 року у справі "Іловецький проти Польщі").

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи "за" і "проти" такого звільнення не повинні бути "загальними й абстрактними" (рішення ЄСПЛ у справі "Смирнова проти Росії"). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі "Вренчев проти Сербії").

При розгляді клопотання прокурором належно не обґрунтовано чому більш м`який запобіжний захід не може бути застосований до ОСОБА_6 , що унеможливлює таке обґрунтування і в судовому рішенні.

Крім того суд враховує, що ризик переховування ОСОБА_6 від слідства не переконливий, так як останній в розшуку не перебував, перебуває у цивільному шлюбі, на утриманні перебувають двоє дітей, тобто він має міцні соціальні зв`язки. Ризик впливу підозрюваним на свідків також є неконкретизованим, так як слідством опитані та виявлені докази винуватості, встановлені та опитані очевидці події, а тому вплинути на них ОСОБА_6 змоги не має об`єктивно.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , так як наявні належні докази що спростовують пред`явлену підозру, а ризики, наведені слідчим та прокурором, не є конкретизовані, а неможливість обрання більш м`якого запобіжного заходу не переконлива.

Водночас, враховуючи тяжкість покарання за злочин, в якому наразі підозрюється ОСОБА_6 , суд приходить до висновку про необхідність обрання відносно нього більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, строком на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 17, 23, 177, 178, 181, 194 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, роз`яснень Інформаційного листа ВСС України № 511-550/0/4-13від 04.04.2013 року, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Відмовити у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на два місяці.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, відповідно до ч.5 ст. 194 КПК у вигляді:

Заборонити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період доби з 23:00 години до 6.00 години наступного дня в межах строку досудового розслідування на строк 60 (шістдесят) днів.

2)Не відлучатися за межі Коростишівського району Житомирської області без дозволу слідчого, прокурора або суду.

3) Повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1