Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/543/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2021 року. Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його адвоката ОСОБА_7 а на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 червня 2021 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів,
за участю учасників судового провадження:

- прокурора ОСОБА_8 ,
- адвоката ОСОБА_7 ,
- обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження 0001556 від 03.03.2020 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України,
Згідно матеріалів кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.06.2021 обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 07.08.2021 включно.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що жодних доказів, які б свідчили про зменшення раніше встановлених ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суду не надано. Інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою не доведені. Даний висновок суду також підтверджується встановленням під час судового розгляду ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, через неодноразові висловлення погроз фізичної розправи відносно свідка, який давав покази суду 16.02.2021.
В апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник просять скасувати ухвалу районного суду та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт.
Мотивуючи свої вимоги зазначають, що в матеріалах справи недостатньо доказів, які б свідчили про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. В свою чергу ОСОБА_6 має ряд захворювань, до затримання працював, мав стабільний дохід, також має постійне місце реєстрації в Одеській області, а також на недоведеність стороною обвинувачення ризиків для продовження найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги, висновок прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних вимог, колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.
До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції встановила, що зазначені вимоги кримінального закону районним судом належно дотримані.
Згідно з ч.4 ст.331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 на більш м`який.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, покарання за вчинення якого передбачає позбавлення волі на строк до семи років, відповідно до обвинувального акту злочин поєднано з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений в період не знятої та непогашеної судимості, що в свою чергу в разі доведеності вини може свідчити про не бажання обвинуваченого стати на шлях виправлення. Крім того, обвинувачений суспільно-корисною працею не займається, неодружений та не має утриманців, тобто не має міцних соціальних зв`язків, раніше судимий за тяжкі умисні злочини проти власності. Доказів, які б вказували на наявність житла у обвинуваченого для проживання, суду не надано.
Щодо стану здоров`я обвинуваченого суд водночас зазначив, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою сам по собі не обмежує обвинуваченого у праві на отримання медичної допомоги у лікаря, якому він довіряє. Надання такої медичної допомоги може були забезпечено у порядку, передбаченому законодавством, зокрема відповідно до спільного наказу Міністерство юстиції та Міністерство охорони здоров`я від 10.02.2012 № 239/5/104 "Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту". Відповідно до листа «центру охорони здоров`я державно-виконавчої служби України» в Кіровоградській області від 28.12.2020 №7КР/1599 обвинувачений проходить регулярні обстеження, отримує лікування та на даний час хірургічного лікування не потребує.
Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.
Крім того, колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційних скарнах доводи з яких обвинувачений та його захисник просять скасувати ухвалу суду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення, оскільки обставин, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених ризиків, колегією суддів не встановлено.
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
Беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали за обставин, на які посилаються в своїх апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник, апеляційний суд не вбачає.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг, а тому ухвалу суду першої інстанції, залишає без зміни.
Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 червня 2021 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, без зміни.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4