Справа № 308/6326/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю:секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
слідчого - ОСОБА_4 ,
підозрюваного - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатської області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 травня 2020 року за № 0000232, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Хуст Закарпатської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_7 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням, погодженим прокурором Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000232 від 13 травня 2020 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.
У клопотанні зазначено, що ОСОБА_5 , обіймаючи посаду начальника станції Чоп ВСП "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" РФ "Львівська залізниця", являючись службовою особою юридичної особи, 100 відсотків якцій якого належить державі, будучи наділеним організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, достовірно знаючи про факти простою та зберігання нищевказаних вагонів, діючи умисно, зловживаючи своїм службовим становищем, що виразилось в умисному не забезпеченні складення актів загальної форми ГУ-23, ГУ-23А щодо простою (затримки) завантажених ТОВ "Чопзовніштранс" вагонів на станційних коліях у очікуванні проведення митних операцій з підприємством у зоні митного контролю після закінчення вантажних операцій та визначення маси вантажу, внаслідок чого не було нараховано і не було стягнуто збір за зберігання вантажів у вагонах та плати за користування вагонами, з метою отримання неправомірної вимоги Товариством з обмеженою відповідальністю "Чопзовніштранс" у вигляді несплати зборів за зберігання вантажів у вагонах та плати за користування вагонами на суму 700 155 гривень 82 копійки.
Двадцять п`ятого березня 2021 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.
На думку сторони обвинувачення, докази, які зібрані на даному етапі досудового розслідування, в достатній мірі обґрунтовують підозру ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, та можуть спонукати його переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме впливати на інших невстановлених органом досудового розслідування осіб.
Як зауважує слідчий у клопотанні, метою застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання вищевказаним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
На підставі викладеного, слідчий просить слідчого суддю застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .
Від захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 надійшли заперечення на клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в яких останній посилається на те, що клопотання про тримання під вартою повністю необґрунтоване, ні зміст клопотання, ні додані до нього матеріали не вказують на наявність обставин передбачених п.1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України. Окрім цього стверджує, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, висновки органу досудового розслідування щодо кваліфікації кримінального правопорушення є невірними, посилається на те, що за своїм змістом підозра не відображає об`єктивних ознак інкримінованого підозрюваному злочину, активних умисних дій, наявності будь-яких збитків, відсутній будь-який зв`язок між обов`язками ОСОБА_5 , які він начебто порушив, та нормою, яка б закріпляла такий обов`язок чи відповідальність, стверджує, що ОСОБА_5 не є належним суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, оскільки станція Чоп не є самостійною юридичною особою, підозрюваний не наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, а саме Акціонерне товариство «Українська залізниця» є юридичною особою приватного права. Захисник також посилається на те, що ризики заявлені органом досудового розслідування не мотивовані та не підтверджені відповідними доказами.

У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити.
Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення клопотання з мотивів, зазначених у раніше поданих запереченнях.
Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника. Додав, що підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України є безпідставною, вину у вчиненому він не визнає.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
Частина перша статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Підстави та порядок застосування примусових заходів, які обмежують конституційне право людини на свободу та особисту недоторканність, зокрема у кримінальному провадженні, закріплені у Кримінальному процесуальному кодексі України.
У відповідності до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста
у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Крім цього, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що у провадженні Головного управління Національної поліції в Закарпатській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000232 за ч. 2 ст. 364 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.05.2020, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.03.2021 року.
Двадцять п`ятого березня 2021 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а саме в зловживанні службовим становищем, умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для юридичної особи, використанні службовою особою службового становища, всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки інтересам юридичної особи.
З повідомлення про підозру встановлено, що ОСОБА_5 , обіймаючи посаду начальника станції Чоп ВСП "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" РФ "Львівська залізниця", являючись службовою особою юридичної особи, 100 відсотків якцій якого належить державі, будучи наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, достовірно знаючи про факти простою та зберігання нищевказаних вагонів, діючи умисно, зловживаючи своїм службовим становищем, що виразилось в умисному не забезпеченні складення актів загальної форми ГУ-23, ГУ-23А щодо простою (затримки) завантажених ТОВ "Чопзовніштранс" вагонів на станційних коліях у очікуванні проведення
митних операцій з підприємством у зоні митного контролю після закінчення вантажних операцій та визначення маси вантажу, внаслідок чого не було нараховано і не було стягнуто збір за зберігання вантажів у вагонах та плати за користування вагонами, з метою отримання неправомірної вимоги Товариством з обмеженою відповідальністю "Чопзовніштранс" у вигляді несплати зборів за зберігання вантажів у вагонах та плати за користування вагонами на суму 700 155 гривень 82 копійки.
Як вбачається з наданих матеріалів, у повідомленні про підозру ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, вказано зміст підозри та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється останній із зазначенням статей (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Сукупність фактичних даних, які містяться в матеріалах клопотання, дають підстави вважати пред`явлену ОСОБА_5 підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні вже під час подальшого досудового розслідування. Наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, згідно з пред`явленою підозрою.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини.
Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
Окрім цього, згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.
У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).
При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру», тобто стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.
За таких обставин твердження сторони захисту про те, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України є необгрунтованою, слідчий суддя вважає передчасними, оскільки встановлення та оцінка суб`єктивної та об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення є завданням судового розгляду, в той час як слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Орган досудового розслідування з власної ініціативи вирішує
питання щодо кримінально-правової кваліфікації діяння. Доводи сторони захисту стосуються доведеності винуватості особи.
Злочин у яких підозрюється ОСОБА_5 є тяжким злочином, за яким підозрюваному загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що може спонукати підозрюваного ухилятися від слідчого, прокурора, суду. При оцінці даного ризику, слідчим суддею взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 р. у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
За таких обставин, враховуючи характер та спосіб вчинення кримінального правопорушення в якому підозрюється ОСОБА_5 , тяжкість покарання, яке передбачене санкцією ч. 2 ст. 364 КК, слідчий суддя прийшов до висновку щодо доведеності існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Існує на даному етапі і ризик впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження (п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки перебування підозрюваного на волі, не виключає ймовірність того, що він не будучи обмежений у спілкуванні із свідками та іншими учасниками, яким відомі обставини вчинення злочину, у вчиненні якого останній підозрюється може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
Тим самим, наявність ризику впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Так, зазначений ризик підтверджується і в контексті наявності потреби органу досудового розслідування в допитах працівників станції «ЧОП» з приводу кримінального правопорушення, начальником якої являється підозрюваний.
Слідчий суддя констатує, що реальним є і ризик перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки як вбачається з матеріалів клопотання до вчинення злочину можуть бути причетні і інші, не встановлені, або ті, стосовно яких не зібрано достатню кількість доказів особи, з якими підозрюваний може бути у змові.
Доводи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри та відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, нічим не підтверджені та спростовані у ході судового розгляду, оскільки у судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри наданими слідчому судді доказами та підтверджено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Таким чином, слідчий суддя прийшов до переконання, що слідчим під час розгляду клопотання доведено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім цього, слідчий суддя при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, враховує, що підозрюваний є раніше не судимою особою, з вищою освітою, одружений, маючий на утриманні малолітнього сина, працюючий начальником станції «Чоп» виробничого структурного підрозділу «Ужгородська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця», з позитивною характеристикою.
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може
запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З огляду на викладене, враховуючи те, що у ході розгляду клопотання стороною обвинувачення не доведено, що встановлені під час розгляду обставини є достатніми для переконання, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, слідчий суддя у ракурсі встановлених фактичних обставин вважає, що на даному етапі кримінального провадження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є надмірним, та таким, потреба у застосуванні якого, на сьогодні не є дійсною, та сприймає, як доречним застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, які будуть пропорційними, помірними, та таким, що не становитимуть надмірний тягар для підозрюваного, тобто не суперечитимуть п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) та «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 р.), оскільки саме даний запобіжний захід дасть змогу уникнути встановленим слідчим суддею ризикам та забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків.
Враховуючи всі обставини, встановлені слідчим суддею при розгляді даного клопотання, та недоведеність стороною обвинувачення, що застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою недостатньо для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та встановленим в судовому засіданні, слідчий суддя прийшов до переконання, що у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити, застосувавши відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, що, на думку слідчого судді, є достатньою мірою щоб запобігти доведеним в судовому засіданні ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 186, 193, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання відмовити.
Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю строком на два місяці, а саме до 28 травня 2021 року включно, заборонивши залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою;
- не відлучатися із квартири АДРЕСА_2 , в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання до територіального органу Державної міграційної служби України свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вінперебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Дата та час оголошення повного тексту ухвали 05 квітня 2021 року 15 год. 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1