В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2021 року

м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі с/з - - ОСОБА_2
за участю прокурора - - ОСОБА_3
обвинуваченого - - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне кримінальне провадження за № 0000132 від 18 червня 2019 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із професійно технічною освітою, одруженого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом Збройних Сил України, гранатометника механізованого відділення механізованого взводу 4-ої механізованої роти 2-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата,
за ч. 4 ст.407КК України, -
в с т а н о в и в :

31 січня 2017 року гр. ОСОБА_4 , уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України терміном на 3 (три) роки, після чого прийнятий на військову службу за контрактом.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №29 від 07 лютого 2018 року солдата ОСОБА_4 призначено на посаду гранатометника механізованого відділення механізованого взводу 4-ої механізованої роти 2-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та останній приступив до виконання обов`язків військової служби за вищевказаною посадою.
Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, дотримуватись правил забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, внутрішнього порядку, у службовий час постійно знаходитись у розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без відповідного дозволу командира (начальника).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначається Президентом України в рішенні про її проведення.
Згідно Указів Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року та №15/2015 від 14 січня 2015 року в Україні оголошена часткова мобілізація, заходи якої тривають на даний час.
Рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України. На даний час відповідних рішень Президентом України не приймалося.
Таким чином, на даний час в Україні діє особливий період.
Разом із тим, солдат ОСОБА_4 , у порушення вимог вищевказаного законодавства, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом Збройних Сил України, близько 14 години 00 хвилин 04 лютого 2019 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та перебував поза межами військової частини за місцем свого проживання у місті Рівне, про своє місцезнаходження до органів військового управління не заявляв, проводив час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконував.
19 вересня 2019 року близько 16 години 00 хвилин солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 , припинивши вчинення продовжуваного злочину, виявив бажання проходити військову службу та приступив до виконання обов`язків військової служби.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив суду, що дійсно 14 години 00 хвилин 04 лютого 2019 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та перебував поза межами військової частини за місцем свого проживання у місті Рівне, потім поїхав в Київ, про своє місцезнаходження до органів військового управління не заявляв, проводив час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконував.
19 вересня 2019 року близько 16 години 00 хвилин самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 , виявив бажання проходити військову службу та приступив до виконання обов`язків військової служби. У вчиненому розкаюється, просить суворо не карати.
Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_4 , повністю погодився зі всіма доказами, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, згідно повідомлення про підозру та обвинувального акта, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.
На підставі ч. 3 ст.349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого. Крім повного визнання обвинуваченого своєї винуватості, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження .
06 березня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Кримінального Кодексу України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини" від 12.02.2015 № 194-УІІІ, яким зокрема ст. 407 КК України викладено в новій редакції та доповнено ч. 4, відповідно до якої посилено кримінальну відповідальність військовослужбовців за не з"явлення вчасно на службу без поважних причин , вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , органом досудового слідства вірно кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, характер, обставини та наслідки їх вчинення, його суспільну небезпечність, особу винного ОСОБА_4 , який одружений, має постійне місце проживання, на обліках в КП "РОЦПЗН" не перебуває, згідно характеристики за місцем навчання Квасилівського професійного ліцею характерезується позитивно, обставини, які пом`якшують покарання - визнання ним своєї вини. Обставин, які обтяжують покарання, при призначенні покарання обвинуваченому суд не вбачає.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 , покарання в межах санкцій статі обвинувачення, за ч.4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі.
Разом з тим, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, оскільки виправлення останнього можливе без відбування покарання.
Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст. 75 КК України, суд взяв до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину та розкаявся у вчиненому.
Оцінюючи зазначені обставини в сукупності, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження нових його злочинів призначення покарання в межах санкції статті, із застосуванням ст.ст.75,76 КК України.
Водночас суд вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_4 , в період дії іспитового строку, відповідно до ст. 76 КК України, на нього слід покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 4 ст.407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки на період іспитового строку:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На вирок суду може бути подана апеляція до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів моменту проголошення вироку через Рівненський міський суд.
Згідно ст. 376 ч 6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення засудженому та прокурору.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1