Справа № 752/8995/21
Провадження № 1-кс/752/3074/21
У Х В А Л А

09.04.2021 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СУ ГУ НП у м.Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000270 від 01.04.2021 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.190 КК України,

в с т а н о в и в:

слідчий СУ ГУ НП у м.Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000270 від 01.04.2021 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, а саме: машиномісце площею 22,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ; машиномісце площею 14,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 , що на праві приватної власності належать потерпілому ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Клопотання обгрунтовано тим, що СУ Гу НП України у м.Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000270 від 01.04.2021 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.190 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що невстановлені особи, діючи за попередньою змовою, у 2019-2020 роках, вчинили замах на заволодіння шляхом обману квартирою АДРЕСА_5 та квартирою АДРЕСА_6 , а також машино-місцями № 36 та АДРЕСА_7 , що розташовані у зазначеному будинку та належать ОСОБА_5 .

Допитаний як потерпілий ОСОБА_5 показав, що 28.03.2017 він придбав у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_6 на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7 . Тобто, на час укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 між ним та ОСОБА_6 , будь-яких заборон або обтяження на відчуження зазначеної квартири не було.

Приблизно у вересні 2019 року, йому стало відомо, про те, що раніше не знайомий йому ОСОБА_8 , подав низку позовів до Мар`їнського районного суду Донецької обл. та Печерського районного суду м. Києва та про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28.03.2017 недійсним та скасування реєстраційного запису реєстратором.

Так, 29.08.2017, ОСОБА_8 звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької обл. з позовною заявою про стягнення боргу за договором позики від 05.03.2016 укладеного ним з ОСОБА_6 та визнання заяви про повне його виконання. Відповідачем у цій справі зазначено ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

Згідно тексту позовної заяви ОСОБА_8 від 29.08.2017, останній вказує, що 30.03.2016 ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у м. Курахове Донецької області уклали договір поруки , відповідно до якого ОСОБА_9 поручається за ОСОБА_6 , щодо належного виконання нею своїх зобов`язань за договором позики від 05.03.2016. Зазначений договір поруки укладено без нотаріального посвідчення та без участі ОСОБА_6 .

Під час спілкування з ОСОБА_6 , остання запевнила його про те, що з ОСОБА_9 вона не знайома. Про укладення договору поруки від 30.03.2016 укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за договором позики від 05.03.2016, їй нічого не відомо. Умов щодо встановлення поручительства за договором позики від 05.03.2016, з нею ніхто не погоджував та не обговорював.

10.05.2018 заочним Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької обл. у справі 237/3566/17, вирішено задовольнити позов ОСОБА_8 та визнано недійсним заяву від 07.03.2017, щодо розрахунку ОСОБА_6 за договором позики від 05.03.2016.

31.10.2019 Постановою Донецького апеляційного суду у вказаній справі скасовано Рішення Мар`їнського районного суду Донецької обл. від 10.05.2018, а матеріали направлено на розгляд за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

На даний час справа №237/3566/17 перебуває на розгляді Печерського районного суду м. Києва у судді ОСОБА_10 .

Ретельно дослідивши всі вищезазначені позовні заяви ОСОБА_8 та додані до них документи, його представниками виявлено факт можливої підробки офіційних документів та факт подання завідомо підроблених офіційних документів до Маріїнського районного суду Донецької області.

Виходячи за наявних фактів та пояснень всіх учасників вказаних подій, є наявні ознаки вважати, що Договір поруки, який укладено нібито 30.03.2016 між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , насправді укладено - приблизно в проміжок часу «серпень 2017 року», що свідчить про його підроблення.

Підроблення даного договору надало можливості ОСОБА_8 подати позовну заяву про стягнення боргу за договором поруки та визнання заяви про повернення боргу ОСОБА_6 недійсною, саме до Мар`їнського районного суду Донецької обл. за місцем реєстрації та проживання відповідача ОСОБА_9 , де у ОСОБА_8 є коло знайомих, які працюють в зазначеному суді та неодноразово допомагали йому у прийнятті необхідних рішень, суддями Мар`їнського районного суду Донецької області.

Крім того, ОСОБА_8 , намагається оскаржити та скасувати всі раніше укладені угоди купівлі-продажу майна, що укладені між ним та ОСОБА_6 , та які зовсім не стосуються договору позики від 05.03.2016 укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 та договору іпотеки, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 539 приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_11 , предметом якого була квартира АДРЕСА_8 .

Так, ОСОБА_8 подав до Печерського районного суду м. Києва позовну заяву про визнання договорів купівлі-продажу недійсним та скасування запису про право на реєстрацію, щодо об`єктів нерухомого майна, які він придбав у ОСОБА_6 , а саме: квартири АДРЕСА_9 та машино-місцями в підземному паркінгу№ НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , що розташовані у цьому ж будинку. На даний час вказана позовна заява перебуває на розгляді в Печерському районному суді м. Києва.

Тобто, ОСОБА_8 намагається під тиском постійного судового оскарження права власності всього мого майна, змусити його фактично віддати право власності на квартиру АДРЕСА_6 , за для припинення судового оскарження іншого права власності його майна.

На даний час, відповідно до Інформаційної довідки № 250860226 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 01.04.20211 за ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на праві приватної власності зареєстровано:

- машиномісце площею 22,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ;

- машиномісце площею 14,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 ;

- квартира АДРЕСА_3 ;

- квартира АДРЕСА_4 .

З метою збереження речових доказів слідчий просить задовольнити клопотання та накласти арешт на майно.

Слідчий подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність.

Дослідивши матеріали клопотання, вважаю, що воно підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

В ході розгляду клопотання встановлено, що СУ Гу НП України у м.Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000270 від 01.04.2021 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, за фактом замаху на заволодіння нерухомим майном, що належить ОСОБА_5 .

Слідчий СУ ГУ НП у м.Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000270 від 01.04.2021 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, а саме: машиномісце площею 22,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ; машиномісце площею 14,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 , що на праві приватної власності належать потерпілому ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідно до положень ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.
Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.
Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
В силу положень ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", "Кушоглу проти Болгарії"). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Звертаючись до суду слідчий просить накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні, а саме на майно, на заволодіння яким були спрямовані злочинні дії.

02.04.2021 зазначене нерухоме майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Зазначене майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідають критеріям, визначеним ст.98 КПК України.

З огляду на викладене, суд вважає, що клопотання слідчого є обґрунтованим і підлягає задоволенню з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та збереження речових доказів, оскільки таке втручання в права особи на даній стадії досудового розслідування є виправданим.

Керуючись вимогами ст. ст.131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

клопотання слідчого СУ ГУ НП у м.Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000270 від 01.04.2021 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на на нерухоме майно:

- машиномісце площею 22,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ;

- машиномісце площею 14,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 ;

- квартира АДРЕСА_3 ;

- квартира АДРЕСА_4 , що на праві приватної власності належать потерпілому ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя