Справа №949/447/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року

Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

потерпілої: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дубровиця кримінальне провадження, в режимі відеоконференцзв`язку із Рівненським слідчим ізолятором, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №10000021 від 15 лютого 2021 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Острів Сокальського району Львівської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 та фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого,

- 04 червня 2013 року Садгірським районним судом м. Чернівців за ч.2 ст.187 КК України до 8-ми (восьми) років 4 місяців 26 днів позбавлення волі,
- 25 лютого 2021 року Дубровицьким районним судом Рівненської області за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) грн.,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:
14 лютого 2021 року біля 18 год., ОСОБА_4 , знаходячись в будинку за місцем проживання, що розташований по АДРЕСА_2 , де перебуваючи в спальній кімнаті, під час словесного конфлікту із вітчимом співмешканки, ОСОБА_7 , що виник на побутовому ґрунті, з метою нанесення тілесних ушкоджень, умисно наніс останньому не менше трьох ударів палицею в ділянку голови та правої руки, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: рваної рани розміром 5x0,4 см в тім`яній ділянці з ушкодженням апоневрозу та лінійно-звивистого перелому в межах тім`яної та скроневої кісток без зміщення, які в сукупності згідно висновку експерта відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент їх заподіяння.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.121 КК України не визнав, проте не заперечував, що дійсно наніс потерпілому вказані тілесні ушкодження, але у відповідь на його протиправні дії. Вказав, що у вчиненому він щиро кається та додатково пояснив, що 14 лютого 2021 року він, спочатку штовхнув ОСОБА_7 , після чого між ними виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 взяв в руки палицю, але ОСОБА_8 її відібрала і викинула на вулицю. Потім ОСОБА_7 знову взяв в руки палицю і наніс нею один удар ОСОБА_4 по голові. Після цього ОСОБА_4 відібрав у нього палицю і почав сам бити нею ОСОБА_7 та наніс один удар по голові і ще декілька ударів по плечу. Після цього ОСОБА_4 побачив у потерпілого кров і припинив його бити. Також вказує, що першим йому наніс удар по голові ОСОБА_7 , а він наніс удари ОСОБА_7 , захищаючись. Разом із тим наголошував, що мав на меті самозахист від дій потерпілого, які розцінював, як небезпеку для себе, оскільки потерпілий першим прийшов до хати з палицею та почав наносити нею удари, від чого у нього також були тілесні ушкодження, які було зафіксовано при затриманні. З цих підстав він та його захисник просили перекваліфікувати кримінальне правопорушення на ст.124 КК України, оскільки тілесні ушкодження він наніс ОСОБА_7 при перевищенні меж необхідної оборони, а тому і покарання йому слід призначити в межах санкції ст.124 КК України.

Невизнання вини обвинуваченим за ч.1 ст.121 КК України суд вважає спробою уникнути кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого злочину, а також відсутністю у обвинуваченого критичного аналізу своїх умисних дій та небажанням визнати їх злочинну неправомірність при вчиненні ним тяжкого злочину.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що обвинувачений проживав у громадянському шлюбі з падчеркою потерпілого ОСОБА_7 16 лютого 2021 року їй зателефонували з лікарні і повідомили, що її брата побили і він в реанімації. Коли ОСОБА_6 зайшла в палату до брата, то він на неї не реагував. На даний момент стан її брата дещо покращився, але самостійно ходити він не може, а також йому важко говорити. Відносно міри покарання обвинуваченому, погоджується з думкою прокурора.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 за ч.1 ст.121 КК України, факт спричинення ним умисних тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент їх заподіяння, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України за викладених вище обставин підтверджується наступними, дослідженими та перевіреними у судовому засіданні доказами, які доповнюють один одного та у своїй сукупності підтверджують його винуватість, зокрема, показаннями наступних свідків:
В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона перебуває з ОСОБА_4 близько чотирьох місяців у цивільному шлюбі. 14 лютого 2021 року близько 18-ї год. в будинку, де вони проживають, між ОСОБА_4 та її вітчимом ОСОБА_7 виникла суперечка, під час якої в руках у ОСОБА_7 вона побачила палицю, яку відразу відібрала та винесла на вулицю. Після цього ОСОБА_8 побігла кликати сусідів на допомогу, а коли повернулась, то її вітчим вже був побитий і лежав на ліжку. У нього була побита голова, біля обличчя була кров та боліла нога. Як ОСОБА_4 наносив тілесні ушкодження вітчиму, вона не бачила.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що її дочка ОСОБА_8 з ОСОБА_4 проживає близько чотирьох місяців. 14 лютого 2021 року між ОСОБА_4 та її цивільним чоловіком ОСОБА_7 виник конфлікт, під час якого ОСОБА_4 почав бити ОСОБА_7 руками. Захищаючись, її чоловік взяв палицю, проте її донька - ОСОБА_8 її у нього відібрала. Згодом побачила у руках ОСОБА_7 палицю, якою він вдарив ОСОБА_4 по голові. Після цього ОСОБА_4 почав наносити удари тією палицею ОСОБА_7 по всьому тілу. Після цього ОСОБА_9 сказала ОСОБА_8 , щоб вона викликала швидку допомогу та покликала сусідів на допомогу. Коли сусіди прийшли, то ОСОБА_4 вже не бив ОСОБА_7 , а стояв поряд. Потім приїхали працівники поліції і швидка допомога, та ОСОБА_7 забрали у лікарню. Чоловік був тяжкий, весь побитий, була розбита голова та поломана нога. На даний час вона забрала чоловіка додому, у нього досі тяжкий стан, він лежачий, зрозуміти, що він говорить важко. ОСОБА_4 коштів на лікування не надавав, але просив вибачення.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що 14 лютого 2021 року ОСОБА_4 прийшов до неї і розповів, що вдома щось сталось і він побив ОСОБА_7 , та просив піти забрати від них його документи, бо хоче втекти від їх сім`ї. Коли вони підходили до будинку ОСОБА_7 , то там вже його чекали працівники поліції, а потім під`їхала швидка допомога. Коли вона зайшла в будинок, то побачила ОСОБА_7 у тяжкому стані, у нього була розбита голова, розбите стегно і піднятись він не міг, а з будинку лікарі його виносили на ношах.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що 14 лютого 2021 року біля 18-ї год. до нього додому прибігла знервована ОСОБА_8 і повідомила, що ОСОБА_4 побив її вітчима ОСОБА_7 та попросила відібрати у нього палицю. Коли він зайшов в будинок, то побачив ОСОБА_7 , який лежав на землі побитий, під головою була калюжа крові. Потім із сусідньої кімнати з палицею в руках вийшов ОСОБА_4 і в той момент забігла сусідка ОСОБА_12 , ОСОБА_4 з нею вийшли на вулицю, а після цього ОСОБА_13 теж вийшов з будинку, пішов до себе додому і викликав працівників поліції.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що того дня близько 18-ї год. до них додому прибігла ОСОБА_8 і попросила у її чоловіка ОСОБА_11 допомоги врятувати ОСОБА_7 . Після цього її чоловік побіг до них у будинок, а повернувшись, викликав працівників поліції.

Аналізуючи вищезазначені покази свідків, допитаних в судовому засіданні, суд вважає їх такими, що в своїй сукупності доводять вину ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині і показання вказаних свідків не викликають сумнівів в їхній об`єктивності, оскільки є послідовними, які підтверджені в судовому засіданні та узгоджуються з іншими письмовими доказами, які були досліджені судом та містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:

- протоколом огляду місця події та ілюстративними таблицями до нього від 14 лютого 2021 року, з яких вбачається, що огляд проводився в будинку по АДРЕСА_2 . В ході огляду, в одній із кімнат біля дверей виявлено плями бурого кольору, схожі на кров (а.п.9-16);

- висновком судово-медичної експертизи №59 від 15 лютого 2021 року, з якого вбачається, що згідно даних медичних документів у ОСОБА_7 , мали місце тілесні ушкодження у вигляді: « 1.1. рваної рани розмірами 5x0,4см в тім`яній ділянці з ушкодженням апоневрозу і «лінійно-звивистого перелому в межах тім`яної та скроневої кісток без зміщення»; 1.2. трьох точкових ран в ділянці правої брови, верхньої губи зліва (розмірами: 0,5x0,2см); 1.3. саден верхньої та нижньої третин правого передпліччя; 1.4. черезвертельного перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків.

Ушкодження, що зазначене в п. 1.1. - виникло внаслідок травматичної (ударної) дії тупим твердим предметом із обмеженою контактуючою поверхнею. Це ушкодження відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент їх заподіяння. Ушкодження, що зазначені в п.п. 1.2, 1.3. виникли внаслідок травматичних (удар зі стисненням - « рани», дія тертя - садна за механізмом їх заподіяння). Ці ушкодження (в своїй сукупності та окремо) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Ушкодження, що зазначене в п.1.4. - могло виникнути за умов падіння тіла людини з подальшим співударом об твердий (тупий) предмет, за дією, так званої «непрямої» травмуючої сили (згинання, часткова ротація кінцівки навколо своєї вісі), як при активному (штовхання потерпілого, тощо), так і при пасивному падіння тіла людини. Це ушкодження відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Термін заподіяння таких ушкоджень (окремо та у сукупності), може відповідати 14 лютого 2021 року (що не суперечить даті травмування яка зазначена в медичних документах та в наданій постанові) (а.п.28-32).
- протоколом проведення слідчого експерименту від 18 березня 2021 року, який проводився з метою перевірки і уточнення відомостей, наданих ОСОБА_9 при допиті її в якості свідка по факту нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , який проведено із використанням безперервного відеозапису за допомогою цифрової відеокамери. Під час слідчого експерименту ОСОБА_9 розповіла, яким чином та за яких обставин ОСОБА_4 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_7 (а.п.66-71).

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08 квітня 2021 року, який проводився з метою перевірки і уточнення відомостей, наданих ОСОБА_4 при допиті його в якості підозрюваного по факту нанесення ним тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , який проведено за участю підозрюваного ОСОБА_4 із використанням безперервного відеозапису, під час якого ОСОБА_4 розповів, яким чином та за яких обставин він наносив тілесні ушкодження ОСОБА_7 (а.п.95-98).

Оцінюючи надані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 121 КК України, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, оскільки його вина в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведена сукупністю доказів, зібраних по кримінальному провадженню, перевірених і досліджених в судовому засіданні показаннями свідків та аналізуючи вищезазначені покази свідків, допитаних в судовому засіданні, суд вважає їх такими, що в своїй сукупності доводять вину ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині і не викликають сумнівів в їхній об`єктивності, оскільки є послідовними, які підтвердженні в судовому засіданні та узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Однак щодо доводів обвинуваченого та його захисника стосовно перекваліфікації дій обвинуваченого на ст.124 КК України, слід зазначити наступне. Статтею 124 КК України передбачено відповідальність за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.
Обов`язковою умовою кваліфікації заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження за ст.124 КК України є перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, уявної оборони або в умовах необхідності затримання злочинця. Якщо буде встановлено, що винний не перебував у такій обстановці, вчинене ним за наявності підстав слід кваліфікувати за ст.121 КК України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Згідно ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Таким чином, обов`язковою ознакою діянь, що кваліфікуються за ст. ст. 118, 124 КК України, є наявність суспільно небезпечного посягання, від якого особа захищається шляхом заподіяння шкоди нападнику.
Як вбачається з пункту 5 постанови Пленуму ВСУ України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» № 1 від 26.04.2002 року, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.
Таким чином, подані стороною обвинувачення докази, які були перевірені під час розгляду кримінального провадження судом, підтверджують факт умисного спричинення обвинуваченим ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки, потерпілий ОСОБА_7 в ході конфлікту для обвинуваченого ОСОБА_4 будь-якої загрози не становив і підстав для самозахисту або необхідності відвернення посягання на нього з боку потерпілого у обвинуваченого не виникало. При цьому, характер, кількість та локалізація завданих тілесних ушкоджень потерпілому в область голови переконливо свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_4 усвідомлював можливість настання негативних наслідків своїх дій, у тому числі й ті, що фактично настали, тобто його умисел був спрямований на заподіяння значної шкоди здоров`ю потерпілого.
Обставинами кримінального правопорушення та доказами в кримінальному провадженні встановлено, що дії потерпілого ОСОБА_7 не були таким суспільно небезпечним посяганням, зокрема нападом, не були безпосередньо спрямовані на заподіяння обвинуваченому ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень або такої невідворотної шкоди, яка вимагала від обвинуваченого діяти в стані необхідної оборони.
Тобто обвинувачений ОСОБА_4 не перебував при вчиненні злочинного діяння у стані необхідної оборони та не діяв з перевищенням меж необхідної оборони, а отже в його діях відсутня об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 124 КК України.
Про умисність дій обвинуваченого свідчить застосування ним в якості знаряддя злочину палиці, яку він взяв для нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, а також кількість і локалізація нанесених тілесних ушкоджень потерпілому в життєво важливий орган голову.
Отже, фактичні обставини кримінального провадження свідчать, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 мали умисний протиправний характер, що свідчить про наявність у нього прямого умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому. А тому фактичні обставини кримінального провадження не дають підстав для висновку про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого на статтю 124 КК України. Крім того, доводи ОСОБА_4 щодо наявності у нього тілесних ушкоджень після отримання яких він змушений був діяти таким чином у відповідь, спростовуються дослідженими: витягом з інформаційного порталу НП стосовно відомостей про те, що 15 лютого 2021 року о 21-30 надійшов рапорт ст. інспектора - чергового ІТТ №5 ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_15 про те, що при поміщенні до ізолятора тимчасового тримання №5 ГУНП в Рівненській області заарештованого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жителя с.Селець Сарненського району Рівненської області, під час огляду в якого були виявленні тілесні ушкодження у вигляді: садна на голові, синця на носі, садна під правим оком. Тілесні ушкодження він отримав під час бійки з громадянином ОСОБА_7 в с.Селець Сарненського району Рівненської області та постановою про закриття кримінального провадження від 26 лютого 2021 року, де значиться, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000021 від 15 лютого 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (а.п.65-66).

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ст.65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (з наступними змінами), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
В п.3 зазначеної постанови вказано, що, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, судам слід виходити з класифікації злочинів, особливостей конкретного злочину й обставин та способу його вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали, а при дослідженні даних про особу підсудного з`ясовувати його вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо.

Тому при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує наступне.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України, згідно ст.12 КК України класифікується, як тяжкий злочин.

Характеризуючи особу обвинуваченого, суд враховує те, що ОСОБА_4 раніше судимий (а.п.44-45), за місцем проживання характеризується негативно (а.п.43 ), на Д обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.п. 46).

Обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України, пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 , передбаченого ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Тому, зважаючи на тяжкість скоєного, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, поведінку ОСОБА_4 , його оцінку скоєному, суд при обранні міри покарання приходить до висновку, що перевиховання та виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, а покарання у вигляді мінімальної кількості років (п`яти років) позбавлення волі, передбачене санкцією ч.1 ст.121 КК України є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Оскільки ОСОБА_4 вчинив дане кримінальне правопорушення до постановлення попереднього вироку від 25 лютого 2021 року, а тому остаточне покарання йому слід призначити за сукупністю кримінальних правопорушень, з врахуванням вимог ч.4 ст.70 КК України, застосувавши ч. 3 ст. 72 КК України, згідно якої основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

При вирішенні, згідно із п.2 ч.4 ст.374 КПК України, питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд керується тим, що даним вироком суду визнається доведеним обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні тяжкого злочину та йому призначається покарання у виді позбавлення волі з поміщенням до установи закритого типу. Тому суд, із врахуванням вищенаведеного, вважає за необхідне продовжити дію раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб.

Цивільний позов не заявлений.

Доля речових доказів має бути вирішена відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Процесуальних витрат по кримінальному провадженню немає.

Майнова шкода відсутня.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-374, 394, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня затримання, тобто з 15 лютого 2021 року.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом повного складання покарання за цим вироком та за вироком Дубровицького районного суду від 25 лютого 2021 року остаточно за сукупністю злочинів за двома вироками призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 850 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Вирок Дубровицького районного суду Рівненської області яким ОСОБА_4 засудженого за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) грн. - виконувати самостійно.
Продовжити дію обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, але не більше, ніж на 60 днів, тобто до 30 липня 2021 року включно, з подальшим його утриманням у Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор».

Речовий доказ: дерев`яну палицю, яку опечатано биркою з роз`ясненням та приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000021 в якості речового доказу та передано на відповідальне зберігання в кімнату зберігання речових доказів відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області - знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.
Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області ОСОБА_1