Справа № 347/774/19
Провадження № 11-кп/4808/256/21
Категорія ст. 199 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 18.05.2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263 КК України, із визначенням розміру застави, -
за участю: прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6 .

ВСТАНОВИТИ:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу в частині продовження строку дії обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказує на те, що жодними матеріалами не підтверджено винуватість обвинуваченого в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях. На думку апелянта, прокурор не послався на жодні конкретні матеріали та докази, які б підтверджували наявність хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Стверджує, що прокурор, у поданих ним клопотаннях, наводить одні й ті ж самі формальні підстави, не деталізуючи та не обґрунтовуючи кожну з обставин. Вважає, що висновки судді в частині наміру обвинуваченого втекти за кордон або перебратись на непідконтрольні Україні окуповані території, так само й посилання на те, що обвинуваченим в межах іншого кримінального провадження вчинено ряд злочинів, на думку апелянта, є необґрунтованими, оскільки не були оцінені судом у світлі факторів, пов`язаних з характером обвинуваченого, його моральністю, місцем мешкання, родом занять, майновим станом та сімейними зв`язками. Стверджує, що ані йому, як захиснику, ані обвинуваченому, не повідомлялось про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень в рамках будь-яких інших кримінальних справ. Не згодний з висновками судді в частині такого ризику як вплив на свідків, оскільки обвинувачений зі свідками не знайомий та в будь-яких відносинах з ними не перебуває, що унеможливлює вплив на них. Звертає увагу на те, що потерпіли були допитані й жодних претензій до обвинуваченого не мали, й не підтвердили причетність останнього до злочинів. Стверджує, що суддею не було розглянуто можливість застосування до обвинуваченого інших (альтернативних) запобіжних заходів, не пов`язаних із тримання під вартою.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 18.05.2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, мотивуючи свої висновки тим, що обвинуваченим інкриміновано вчинення умисних тяжких та особливо тяжких злочинів у складі організованої групи, й останній виявив намір втекти закордон або перебратись на непідконтрольні Україні окуповані території, й на переконання суду, є висока доля вірогідності, що існують ризик вчинення ним інших кримінальних правопорушень, незаконного впливу на свідків, а тому, на думку суду, продовжують існувати достатні підстави для продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Під час апеляційного провадження:
- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги, просили ухвалу суду скасувати як незаконну, прийняти нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ;
- прокурор просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу суду залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, з`ясувавши обставини справи, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, ухвалу суду першої інстанції належить залишити без змін, з таких підстав.
Обвинувальним актом №0000108 обвинувачується: ОСОБА_9 за ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 28, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 286 КК України, ОСОБА_10 за ч.4 ст.187, ч.3 ст.28, ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 28, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 за ч.4 ст .187, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 28, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 за ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 28, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 263 КК України.

Згідно з положеннями ст. 12 КК України, інкриміновані ОСОБА_7 діяння за ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 28, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 263 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів у складі організованої групи (санкція ч. 4 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна).

Вбачається, що питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 вирішувалось на стадії судового розгляду, де вирішальним є з`ясування питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Наявність підстав для тримання осіб під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні із урахуванням його конкретних обставин.

На переконання колегії суддів, висновок, викладений в ухвалі суду щодо наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків, ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, що мають значний ступінь суспільної небезпеки.

Рішення про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції мотивував доведенням існування таких ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, доказом переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), суд першої інстанції обґрунтовує тим, що матеріалами проведених НСРД підтверджується намір втечі ОСОБА_7 за кордон або перебратись на непідконтрольні Україні окуповані території.

Ризик незаконно впливати на свідків, зокрема тих що були понятими (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи міру покарання за вчинення інкримінованих йому злочинів безперешкодно може здійснювати тиск, погрожувати або ж іншим чином впливати на них з метою зміни своїх показань, відмови від них та інше.

Наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України) та ймовірність вчинення інших кримінальних правопорушень (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) обґрунтовується тим, що відповідно до інформації, що є у розпорядженні суду, у межах іншого кримінального провадження, досудове слідство у якому завершене, ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні ряду інших тяжких корисливих злочинів та злочину пов`язаного з незаконним поводженням зі зброєю.

Суд апеляційної інстанції вважає, що під час розгляду клопотання прокурором доведено неможливість запобігання відповідним ризикам у разі застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. При застосуванні іншого більш м`якого запобіжного заходу відносно нього також існує значна ймовірність того, що він порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Таким чином, продовження строку тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, - забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання виникненню ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів виходить з того, що ризиками у даному випадку є дії, що може вчинити обвинувачений з високим ступенем ймовірності, а не доведеність стороною обвинувачення їх вчинення, тому твердження сторони захисту про відсутність винуватості обвинуваченого не є підставою для визнання рішення суду першої інстанції незаконним.

Європейський суд з прав людини зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Під час прийняття рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , апеляційним судом були враховані відомості, що характеризують обвинуваченого, наявність місця мешкання, майновий стан та сімейні зв`язки, про що наголошувалось в апеляційній скарзі, проте, самі по собі вони не є підставами для зміни обвинуваченому міри запобіжного заходу на більш м`який, за умови наявності інших обставин, наведених вище.

З метою забезпечення справедливого балансу інтересів особи обвинуваченого та суспільства, колегія суддів доходить висновку про законність прийнятого судом першої інстанції рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів мотиви прийнятого рішення, зокрема те, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_7 , характеру та тяжкості інкримінованих йому злочинів.

Серйозність пред`явленого обвинувачення, відповідно до п. 81 рішення ЄСПЛ у справі від 26.07.2001 року «Ілійков проти Болгарії» (справа №33977/97) є тим фактором, який надає можливість продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки це є один із аспектів при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження заняття злочинною діяльністю.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На переконання колегії суддів, інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, кількість епізодів та спосіб їх вчинення, можуть викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта в частині того, що прокурором не наведено доказів, які б давали підстави вважати про існування ризиків.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Доводи захисника про відсутність ризику впливу на свідків, з тих підстав, що обвинувачений зі свідками не знайомий та в будь-яких відносинах з ними не перебуває, не є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, чи обрання іншого (альтернативного) виду запобіжного заходу аніж тримання під вартою, оскільки такі доводи апелянта не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, виходячи з характеру висунутого обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів із застосуванням вибухового пристрою та підвищений ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише прав обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів.

На переконання колегії суддів, вказані вище обставини, у своїй сукупності, свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 аніж тримання під вартою, і таке обмеження особистих прав є пропорційним меті застосування запобіжного заходу та є необхідним у демократичному суспільстві.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом першої інстанції і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

Апеляційним судом також не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись вимогами ст.ст. ст.ст. 177, 183, 197, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 18.05.2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4